Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до сільськогосподарського кооперативу «Шаболат» про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності, посилаючись на те, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], відкрилась спадщина у вигляді майнового паю майна колективного сільськогосподарського кооперативу «Шаболат». На даний момент позивачка фактично вступила у спадщину, оскільки з померлим чоловіком проживала однією сім'єю, вели господарство та доглядала за ним. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про час, місце та дату судового засідання сповіщалася. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання був сповіщений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, дослідивши докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON], який помер [INFO] відкрилася спадщина у вигляді майнового паю у сільськогосподарському кооперативі «Шаболат», яка складає станом на 01.01.2014 року 0,1380% на суму 6219,70 гривень. Позивачка [PERSON] не вказує, з яких причин не отримано у нотаріальній конторі свідоцтво про право власності на спадкування за законом, лише зазначає, що вона звернулася до суду. Також позивачка вказує, що вона являється єдиним спадкоємицею першої черги за законом та має достатньо підстав для її прийняття. Відповідно до відповіді Білгород - Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області від 04.06.2014 року, що згідно паперових даних нотаріальної контори, спадкова справа до майна померлого [INFO] [PERSON] відкрита шостою одеською державною нотаріальною конторою 24.12.1999 року за заявою про прийняття спадщини за законом дружини померлого [PERSON]. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.12.1999 року, серії АВІ № 324425, [PERSON] прийняла спадщину у вигляді земельної частки (паю) у землі КСПП ім. Леніна с. Шабо Білгород - Дністровського району Одеської області, розміром 5,2 га. Оскільки на день смерті спадкодавця [PERSON], який помер [INFO], діяв Цивільний Кодекс 1963 р., і відповідно до п.5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 р., правила книги шостої Цивільного кодексу України (спадкове право) застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, а часом відкриття спадщини, згідно ст.525 ЦК України 1963 р. є день смерті спадкодавця, тому в порядку ст.527 ЦК України в ред.1963 р., спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (ред.. 1963 року) позивачка є спадкоємцем першої черги спадкоємців за законом і має право на успадкування майна померлого чоловіка. Відповідно ст.550 ЦК УРСР (ред.1963 року) суд, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом 6 місяці та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Юридичним оформленням права на спадщину є видача нотаріусом за місцем відкриття спадщини спадкоємцю, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину. Кожен спадкоємець, який прийняв спадщину, незалежно від складу спадщини та розміру його частки, має право одержати свідоцтво про право на спадщину, подавши про це відповідну заяву. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ч.1 ст.328 ЦК України). Порядок оформлення права на спадщину встановлено главою 89 ЦК України. Отже, право власності на спадкове майно набувається шляхом прийняття спадщини та оформлення права на спадщину шляхом звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, матеріали справи не містять мотивованої відмови нотаріуса в оформленні за позивачами права на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Таким чином, враховуючи, що позивачка своєчасно та у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, як це свідчить відповідь нотаріуса від 04.06.2014 року та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом відсутні обставини, як на підставу для встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майновий пай у сільськогосподарському кооперативі «Шаболат», яка складає станом на 01.01.2014 року 0,1380% на суму 6219,70 гривень, суд вважає, звернення до суду з вимогами про визнання права власності в порядку спадкування безпідставне. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи зазначене вище, позивачі всупереч зазначених положень Закону не довели обставини, на які посилалися, як на підставу своїх вимог про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, а відтак правові підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed