Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В своєму позові вона посилалася, що 7 травня 2012 року між нею, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до змісту якого вона - позикодавець передала відповідачці - позичальнику у борг грошову суму у розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень. На підтвердження укладеного між ними договору відповідачкою було власноручно написано розписку, що у відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України є підтвердженням укладення договору позики та його умов. Відповідно до змісту договору позики відповідачка зобов'язалася повернути взяту у борг грошову суму - 5000 (п'ять тисяч) грн. до жовтня місяця включно 2012 року. Однак, по сьогоднішній день борг позикодавцеві не повернуто, що підтверджується наявністю у неї боргового документу - розписки. Неодноразові звернення позивачки до боржника з вимогою повернення боргу позитивного результату не дали, лише супроводжувалися постійними обіцянками з боку [PERSON] про нібито намір повернути борг найближчим часом. Позивачка просить суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь борг у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) гривень.Стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати у розмірі 244 (двісті сорок чотири) гривні - розмір судового збору. Позивачка підтримала позовні вимоги , надала заяву про слухання справи у її відсутність, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення . Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення розписки, про причини своєї неявки не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи не надавала, заяви про розгляд справи у її відсутність не надавала , зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказі в сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, встановлено, що всі докази надані, а тому суд приходить до висновку, що позов про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 7 травня 2012 року між нею, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до змісту якого вона - позикодавець передала відповідачці - позичальнику у борг грошову суму у розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень. На підтвердження укладеного між ними договору відповідачкою було власноручно написано розписку, що у відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України є підтвердженням укладення договору позики та його умов. Відповідно до змісту договору позики відповідачка зобов'язалася повернути взяту у борг грошову суму - 5000 (п'ять тисяч) грн. до жовтня місяця включно 2012 року. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 509 ЦК України, яка передбачає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже законом встановлено, що на підтвердження укладення правочину - (договору позики) може бути надана розписка . Позивач надав на підтвердження укладення договору позики розписки від відповідачки. Позивачкою доведена та обставина, що відповідачка отримала грошові кошти і у строк не повернула їх ( наявність розписки на руках у позивача- стаття 545 ЦК України встановлює презумпцію, відповідно до якої наявність боргового документу у кредитора підтверджує невиконання боржником зобов'язання) тому позовна вимога щодо стягнення суми боргу підлягає задоволенню. Згідно до вимог ст. 525 та ст. 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом та зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], яка діє в інтересах та по довіреності [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу підлягає задоволенню.

Outcome: approved