Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулася у суд із позовом до [PERSON] про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог вказала, що господарство, яке знаходиться по вул. Шевченка, 25 в с. Драгасимів, Снятинського району, Івано-Франківської області станом на 15.04.1991 р. відносилось до суспільної групи «колгосний двір». На підставі рішення Снятинської районної ради від 11.10.1989 р. 04.11.1989 р. було видано свідоцтво про право власності на голову колгоспного двору [PERSON] До складу вищезазначеного колгоспного двору входило четверо осіб: [PERSON], [PERSON]- позивачка по справі, [PERSON]- чоловік позивачки, [PERSON], дочка позивачки- відповідачка по справі. 01.01.2009 р. [PERSON] помер і належну йому частку успадкувала позивачка, яка являється дружиною померлого. 16.12.2017 р. померла [PERSON], яка посвідчила на користь позивачки заповіт. Відповідачка по справі [PERSON] вибула з даного господарства і на частку в будинку не претендує. Однак в звязку з тим, що господарство відносилось до суспільної групи «колгоспний двір» та частки в свідоцтві на право особистої власності не визначені, державним нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, а тому позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, позов просила задоволити, а справу просила розглядати за її відсутності. Відповідачка подала до суду заяву, де зазначила, що проти позову не заперечує, справу просить розглядати у відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З довідки від 16.07.2018 р. №7000/01-25, виданої Княженською сільською радою, слідує, що станом на 15.04.1991 р. в господарстві по вул. Шевченка (Радянська), 25 в с. Драгасимів (колгоспний двір) були зареєстровані: [PERSON], [INFO] голова двору, [PERSON], [INFO] дочка, [PERSON], [INFO]-зять, [PERSON], [INFO] онука. З свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 04.11.1989 р., слідує, що жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який роташований в с.Драгасимів, вул. Радянська, №25 дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Снятинської районної ради народних депутатів №184 від 11.10.1989 р. З свідоцтва про смерть, Серія І-НМ №262131 виданого на [PERSON], слідує, що остання померла 18.12.2017 р. З свідоцтва про смерть, Серія І-НМ №083824 виданого на [PERSON], слідує, що останій помер 01.01.2009 р. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, відсутні відомості щодо права власності, інші речові права, щодо житлового будинку, що в с.Драгасимів, вул.Шевченка, буд.25, Снятинського району, Івано-Франківської області. Постановою державного нотаріуса Першої Снятинської районної державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON], [INFO], жительці с. Драгасимів, Снятинського району, Івано-Франківської області у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться в с. Драгасимів, вул. Шевченка, №25, Снятинського району після смерті матері [PERSON] померлої, 16.12.2017 р., та чоловіка [PERSON], померлого 01.01.2009 р. у звязку з невизначністю часток у колгоспному дворі. З довідки від 17.07.2018 р. №1724/02-14, виданої державним нотаріусом першої Снятинської районної державної нотаріальної контори слідує, що після смерті [PERSON], яка померла 16.12.2017 р. і проживала в [INFO], заведена спадкова справа за №114/2018 на підставі заяви про прийняття спадщини за заповітом №276 від 28.03.2018 р. дочки померлої [PERSON], [INFO], жительки с. Драгасимів, Снятинського району, Івано-Франківської області. Інших спадкоємців не має. З заповіту від 25.02.2016 р., посвідченого секретарем виконкому Княженської сільської ради, вбачається, що [PERSON] посвідчила все своє майно на користь [PERSON] Згідно свідоцтва про шлюб Серія І-НМ №121388, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 18.07.2013 р. зареєстрували шлюб. Після одруження «Захарук» присвоєно прізвище «Кобильчук». З свідоцтва про народження Серія ІІІ-НМ №465308, виданого на [PERSON], слідує, що батьками останньої записано [PERSON] та [PERSON] З свідоцтва про укладення шлюбу І-НМ №484194, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 10.09.1988 р. зареєстрували шлюб. Після одруження «Грицюк» присвоєно прізвище «Захарук». Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику, у справах за позовами про захист права приватної власності від 22.12.1995 року № 20 із змінами і доповненнями, щодо розяснення ст.ст. 17, 18 ЗУ Про власність вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Із ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а з ч.3 ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. За наведених обставин суд вважає, що не визначеність часток в майні колишнього колгоспного двору не є підставою відмови у захисті права позивачки, а тому на підставі вищенаведеного, суд вважає, що позивачка, набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по вул.Шевченка,25 в с.Джурів, Снятинського району Івано Франківської області. На підставі наведеного, та ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1218, 1233, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved