Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання втратившими право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.1999 року є власником будинку № 14 по вул. Донецька в м. Краматорську. У вказаному будинку зареєстрована та постійно проживає позивачка по справі, а відповідачі [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], також зареєстровані в цьому будинку, але не проживають з 10.01.2010 року [PERSON], з 01.02.2011 року [PERSON], з 01.02.2012 року [PERSON], особистих речей у будинку немає, з реєстраційного обліку за вказаною адресою до теперішнього часу не знялися. На теперішній час відповідачі проживають у [INFO]. Позивачка просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком № 14 по вул. Донецька в м. Краматорську Донецької області. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надали. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 20.07.1999 року, належить будинок № 14 по вул. Донецька у м. Краматорську Донецької області (а.с.4). Як вбачається з копії домової книги для прописки громадян, які мешкають у будинку № 14 по вул. Донецька у м. Краматорську Донецької області, зареєстрована позивачка [PERSON] та відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.5-8). Згідно акту про фактичне не проживання Комітету мікрорайону № 6 Краматорської міської ради № 01-29/894 від 23.03.2015 року відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 10.01.2010 року (а.с.9-10). Згідно акту про фактичне не проживання Комітету мікрорайону № 6 Краматорської міської ради № 01-29/893 від 23.03.2015 року відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 01.02.2011 року (а.с.11-12). Згідно акту про фактичне не проживання Комітету мікрорайону № 6 Краматорської міської ради № 01-29/895 від 23.03.2015 року відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 01.02.2012 року (а.с.13-14). Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. ст. 150, 155 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою). Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При таких обставинах, відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку № 14 по вул. Донецька у м. Краматорську Донецької області. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. На підставі викладеного й

Outcome: approved