Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду, мотивуючи свої вимоги тим що між нею та відповідачем 20.12.2011р. був укладений договір оренди земельного паю площею 12.1га. [ADDRESS], який розташований на землях Ленінської сільської ради Ленінського району АР Крим. Відповідач в порушення умов договору оренди не виконує своїх обов'язків в частині сплати орендної плати, яку він повинен сплачувати не пізніше 01.11.2012р. поточного року. Відповідач за 2011р. сплатив тільки 1500грн. замість 5000грн., як було встановлено п. 9 Договору оренди. За 2012р. зовсім не сплатив. Просить стягнути заборгованість в розмірі 8500грн. заборгованості та відшкодувати витрати на сплату судового збору. Позивачка у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що відповідно до договору відповідач орендну плату в повному обсязі не сплатив. Земельна ділянка не оброблялася. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що у зв'язку з скрутним майновім становищем, яка наступило в наслідок форс-мажорних обставин - неврожай з погодних умов, підприємство не має можливості сплачувати орендну плату. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, заперечення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги належить задовольнити. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, а відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 20.12.2011р. між сторонами був укладений договір оренди земельного паю площею 6.8га. [ADDRESS], який розташований на землях Ленінської сільської ради Ленінського району АР Крим / а.с. 8/. Як вбачається з п. 9 Договору орендна плата складає 5000грн. на рік і відповідно до п. 11 строк сплати є до 01 листопада поточного року. Таким чином, суд надійшов до висновку, що саме земельна ділянка в розумінні ст. 124 ЗК України та Закону України «Про оренду землі» не є предметом договору оренди. Право на передачу земельної ділянки в оренду позивачка набула на підставі Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», що і підтверджено сертифікатом «На право на земельну частку ( пай )» серії «КМ» № 0147416 від 16.10.1997р. та договором оренди, а не на підстав ст. ст. 116, 118 ЗК України. Суд тільки застосовує ці норми як аналогію закону, оскільки земельним законодавством не передбачена оренда земельного паю. Так, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на яки посилається, як на підґрунтя своїх вимог та заперечень. Суд не може прийняти до уваги заперечення стосовно того, що виникли форс-мажорні обставини - несприятливі погодні умови, оскільки він посилається на постанову Верховної ради АР Крим, яким затверджений перелік господарств постраждалих від шкідливих кліматичних умов, але сума збитків не може бути належним доказом, оскільки з неї не вбачається співвідношення збитків до прибутків, що позбавляє суд зробити висновок про повне, або часткове знищення врожаю та врожаю яких культур та інше, що має суттєве значення для прийняття судом рішення стосовно можливості застосування та в якому обсязі п. 42 Договору оренди. Вимоги стосовно відшкодування судових витрат відповідають закону, підтверджені квитанцією / а.с. 1/, а тому підлягають повному задоволенню. На підставі ст. ст. 116, 118, 124 ЗК України, ст. ст. 759, 762 ЦК України, та

Outcome: approved