Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/3 частку житлового будинку по [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві власності за її батьком [PERSON] та його рідним братом [PERSON] в рівних частках по 1/6 частці за кожним в порядку спадкування після смерті їх батька [PERSON] 25 грудня 1971 року згідно дубліката свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом Ніжинської нотаріальної контори 31.10.1972. Інші 2/3 частки вказаного будинку належать їй на праві власності згідно свідоцтва про право власності за заповітом після померлої [INFO] баби [PERSON] , виданого 13.11.2003. Після смерті її батька [PERSON] [INFO] вона, як спадкоємиця першої черги за законом, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, але до теперішнього часу не отримала свідоцтва на право власності на належну [PERSON] 1/6 частку будинку, оскільки чекала на приїзд її дядька [PERSON] та оформлення будинку на свою користь в цілому. Їй невідомо на цей час місцезнаходження відповідача [PERSON] , оскільки, зі слів його матері, а її баби - [PERSON] їй відомо, що 1990-х роках він виїхав до Архангельської області Російської Федерації і про його родину їй нічого невідомо. Оскільки вона відкрито, безперервно користується будинком по [ADDRESS] з 2000 року, а з 2003 року є власницею 2/3 часток вказаного будинку, то вважає, що на підставі ст.344 ЦК України має право на визнання за нею права власності на належні на праві власності [PERSON] та [PERSON] 1/3 частки вказаного будинку за набувальною давністю. Зазначає, що вона утримує в цілому будинок, який потребує капітального ремонту, але вона не може отримати дозвіл на його реконструкцію, оскільки її володіння спірною 1/3 часткою будинку є безтітульним, тобто вона фактично користується та володіє чужим нерухомим майном без будь-якої правової підстави. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Салій О.О. підтримала позов за викладених в ньому підстав. \~ \~ \~ \~Представник відповідача - Ніжинської міської ради Чернігівської області та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи належним чином,не подали до суду відзив на позов, заяви про розгляд справи за їх відсутності, тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, враховуючи, що представник позивача не заперечувала проти такого вирішення справи. Дослідивши усі\~докази по\~справі та\~оцінивши їх\~відповідно до\~ст.89\~ЦПК України\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному та\~безпосередньому дослідженні,\~суд дійшов\~наступного висновку. \~ \~ \~ \~Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона проживає по сусідству з [PERSON] , яка в 2000 році перейшла проживати у будинок [ADDRESS] , де жила зі своєю бабою та доглядала її до смерті. Після смерті баби залишилася проживати у будинку, робила ремонти, провела газ та воду в будинок, користується вказаним будинком в цілому. [PERSON] приїжджав, коли померла його мати [PERSON] в 2002 році. На скільки їй відомо то він проживає зі своєю сім`єю в Мурманській області в Росії. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідач [PERSON] є її двоюрідним братом. [PERSON] переїхала жити в будинок [ADDRESS] в 2000 році, щоб доглядати за бабою [PERSON] , яка померла [INFO] . [PERSON] приїжджав на похорони матері. Їй відомо що частки в спірному будинку не виділені. Заслухавши пояснення\~представника позивачки\~ адвоката\~Салій О.О.,\~свідків,\~дослідивши матеріали\~справі та\~оцінивши їх\~відповідно до\~ст.89\~ЦПК України\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному та\~безпосередньому дослідженні,\~суд дійшов\~наступного висновку. Згідно ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,\~\~поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим\~\~Кодексом випадках. Відповідно до статей\~12,\~\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з частиною першою\~статті 16 Цивільного кодексу України, частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої, другої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 31 жовтня 1972 року, свідоцтва про право власності за заповітом від 13 листопада 2003 року, довідки КП «Ніжинське МБТІ» та технічного паспорту житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано на праві власності за: [PERSON] - 1/6 частка; [PERSON] 1/6 частка; [PERSON] 2/3 частки (а.с.10, 12, 13,17). [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.14). В матеріалах спадкової справи, наданої Бахмацькою районною нотаріальною конторою, заведеною після смерті [PERSON] наявна заява [PERSON] про прийняття спадщини, заяви [PERSON] та [PERSON] про відмову від прийняття спадщини. Відповідно до частини першої\~статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно частини першої статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси йдеться про добросовісне, у тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. \~ \~ \~ \~Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Такий правовий\~висновок викладений\~у постанові\~Верховного Суду\~від 18\~березня 2021\~року у\~справі №389/2946/16\~(провадження№61-6016св20). Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18), від 11 березня 2021 року у справі № 552/1033/20 (провадження № 61-12820св20). За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Сам лише факт користування спірним приміщенням не дає підстав для задоволення позовних вимог про набуття права власності на нього на підставі\~статті 344 ЦК України. Згідно\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1217 цього Кодексу\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3\~ст. 1296 цього Кодексу\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно Постанови\~Пленуму Верховного\~Суду України\~№7\~від 30.05.2008\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» особа\~може звернутися\~до суду\~за правилами\~позовного провадження\~у разі\~відмови нотаріуса\~в оформленні\~права на\~спадщину. Цивільне законодавство\~не передбачає\~часткове прийняття\~спадщини.\~Отже враховуючи\~те,\~що позивачка\~прийняла спадщину\~після смерті\~[INFO] її батька [PERSON] , до складу якої входить 1/6 частка житлового будинку по [ADDRESS] , але не отримала у нотаріуса свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом, відмова нотаріуса про видачу такого свідоцтва відсутня, то неоформлення позивачкою правовстановлюючих документів на спадкове майно не позбавляє її права на спадщину і не свідчить про відмову від таких прав, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині визнання за нею права власності на 1/6 частку житлового будинку за набувальною давністю. Судом встановлено, що 1/3 частка житлового будинку по [ADDRESS] , право власності на яке за набувальною давністю позивачка просить суд визнати за нею, зареєстрована на праві власності в рівних частках за [PERSON] та [PERSON] . Після померлого [INFO] [PERSON] спадщину на 1/6 частку будинку прийняла позивачка, а [PERSON] , [INFO] , є рідним дядьком позивачки, який після набуття права власності на 1/6 частку будинку згідно дубліката свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом Ніжинської нотаріальної контори 31.10.1972 володів належною\~йому часткою\~протягом 20\~років,\~коли,\~з пояснень\~позивачки та\~показань свідків\~ [PERSON] та [PERSON] , в 1990 роках виїхав до Російської Федерації, а отже, при вселенні у будинок позивачка достовірно знала, кому належить на праві власності ця 1/6 частка будинку, тобто на початковий момент заволодіння всім будинком позивачка [PERSON] знала про неправомірність заволодіння нею цією 1/6 часткою будинку і не була впевнена у тому, що на це майно не претендують інші особи і вона отримала це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Відтак, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання за [PERSON] права власності на 1/3 часту житлового будинку по [ADDRESS] за набувальною давністю, оскільки позивачка не є добросовісним набувачем, а відкритість та безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами\~статті 344 ЦК України. Позивачкою не надано доказів того, що 1/3 частка будинку по [ADDRESS] не має власника або її власник невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно і у витребуванні його власнику було відмовлено. Зважаючи на вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивачки, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed