Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання договорів дарування недійсними, який в січні 2014 року уточнила (а.с.22-26) та просила визнати поважною причину пропуску строку звернення до суду з позовом до [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними; поновити пропущений з поважних причин строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав, свобод та інтересів; визнати недійсним з моменту укладання договір дарування земельної ділянки площею 888 кв.м., розміщеної на території Любимівської сільської Ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, с. Любимівка, вул. Кіровоградська, 17 призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, посвідчений 07 серпня 2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4320; скасувати державний акт № ДП-ДН 044371 від 31.08.2001 року № 1484 на право приватної власності на земельну ділянку 0,0888 га, що розташована в с. Любимівка, Дніпропетровського району Дніпропетровської області, вул. Кіровоградська, 17, виданий [PERSON]; визнати право власності на земельну ділянку площею 888 кв.м., розміщену на території Любимівської сільської Ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, с. Любимівка, вул. Кіровоградська, 17 за нею, [PERSON]; визнати недійсним з моменту укладення договір дарування житлового цегляного будинку та господарських будівель і споруд,що знаходяться в с. Любимівка Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, вул. Кіровоградська, 17, посвідчений 07 серпня 2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4318; визнати право власності на житловий будинок загальною площею 71,1 кв.м., з яких жила площа складає 41,4 кв.м., господарські будівлі і споруди: літня кухня цегляна Б, сарай шлакоблочний В, гараж зі шпал, обкладений цеглою Г, убиральня цегляна Д, огорожа металева 1-2, що знаходиться в с. Любимівка Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, вул. Кіровоградська, 17 за нею, [PERSON] В обґрунтування позову позивачка вказала, що вона [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки розміром 888 кв.м., що знаходяться за адресою: вул. Кіровоградська, 17 с. Любимівка Дніпропетровської області, Дніпропетровського району. Вже понад 30 років вона проживає та зареєстрована в [INFO]. Будинок вона купувала разом з своїм чоловіком. Вона людина похилого віку, неосвічена, пенсіонерка, дитина війни, дуже хвора, отримує мізерну пенсію, якої ледве вистачає на ліки та їжу. Саме тому, враховуючи скрутне становище та похилий вік, в 2011 році вона звернулася до Любимівської сільської ради з проханням нарахування субсидії на оплату комунальних послуг та земельного податку. Тоді вона дізналася, що не є власником свого будинку та земельної ділянки, а їх власником на підставі договорів дарування від 07 серпня 2001 року є її донька [PERSON] Враховуючи її необізнаність в юридичних питаннях, та повну довіру своєму представнику, який припустився помилки,нею було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання договору дарування земельної ділянки недійсним. Зазначила, що ніколи в житті вона не мала та не має жодного наміру будь-яким способом продавати чи дарувати свій житловий будинок та земельну ділянку. До теперішнього часу, вона як власник домоволодіння, утримує його, ремонтує, сплачує платежі за користування комунальними послугами, а саме електроенергією, газом, піклується про земельну ділянку, сплачує податок. Переживаючи за схоронність своїх документів, вона віддала їх на зберігання відповідачці по справі доньці [PERSON], яка допомогала їй в оформленні документів на землю. Вона ніколи не мала наміру дарувати свій будинок та земельну ділянку на якій він знаходиться та підписувати договори дарування. Зазначила, що навіть якщо припустити, що вона дійсно підписала дані договори, то тільки під впливом помилки, вважаючи що підписує зовсім інші документи. Відповідачка постійно говорила, щоб вона не переживала, вона є власником будинку до смерті, що з будинку її ніхто не має права вигнати. Вона вірила, що відповідачка буде доглядати її до смерті, піклуватися про неї, допомагати у всьому. Однак,вже понад десять років відповідачка перестала до неї приходити, допомагати, відмовилася від неї.Не маючи наміру дарувати свій будинок та землю, вона майно нікому не передавала, весь час проживала у будинку та дбала про земельну ділянку. На сьогоднішній день вона живе у суцільному страху, хвилюється про те, що її виженуть з житла, а тому звернулася до суду з даним позовом. Представники позивачки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі. Адвокат відповідачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду лист про розгляд справи без її участі та прийняття рішення на свій розсуд (а.с.31). Представник третьої особи Реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю (а.с.33). Вислухавши представників сторін , свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оспорювані договори дарування були укладені у 2001 році, таким чином правовідносини, які склалися між сторонами регулюються Цивільним кодексом 1963 року. У відповідності до ст. 243 ЦК України (в редакції 1963 року), за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Згідно з ч. 3 ст. 244 ЦК України (в редакції 1963 року), до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила ст. 227 цього Кодексу. У відповідності до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту порушених прав зокрема зазначені в ст. 16 ЦК України. Встановлено, що згідно з договором дарування житлового будинку від 07 серпня 2001 року [PERSON] передала у власність [PERSON] безоплатно, а [PERSON] прийняла цілий житловий будинок, загальною площею 71,1 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м., з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташований в с. Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області вул. Кіровоградська, 17, на земельній ділянці розміром 888 кв.м. (а.с.54). На підставі договору дарування земельної ділянки від 07 серпня 2001 року [PERSON] передала у власність [PERSON] безоплатно, а [PERSON] прийняла земельну ділянку площею 888 кв.м., розташовану на території Любимівської сільської Ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, с. Любимівка, вул. Кіровоградська, 17 призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.55). Так, на підставі вищевказаних договорів дарування, за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок та земельну ділянку в КП Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації. Позовна вимога про поновлення строку для подачі позовної заяви до суду про визнання недійсним договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки від 07 серпня 2001 року, між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки як вказує позивачка в позові та це підтверджується поясненнями свідків, про вказані договори дарування їй стало відомо лише в 2011 року від Любимівської сільської ради, куди позивачка звернулася для отримання субсидії,проте виконавчим комітетом Любимівської сільради їй було відмовлено з підстав,що житловий будинок їй не належить. До того ж, суду належних та допустимих доказів про те, що позивачу було відомо раніше про оспорюванні договори суду не надано. Крім того, вбачається порушене право та інтереси позивачки, відповідно ст. 3 ЦПК України. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] вчинивши договори дарування належних їй житлового будинку та земельної ділянки, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення,так саме і щодо наслідків підписання таких договорів. Дій щодо передачі майна відповідачці не вчинено.Позивачка продовжує проживати в спірному будинку після укладення договору, продовжує користуватися спірною земельною ділянкою, відповідачка [PERSON] у будинку не проживає. Весь час позивачка утримує будинок та земельну ділянку,сплачує комунальні послуги. Суд критично ставиться до пояснень відповідачки щодо оформлення заповіту на її ім»я в підтвердження наміру позивачки відчуджити майно на користь відповідачки, оскільки оформлення заповіту на ім»я відповідачки свідчить про відсутність наміру у позивачки дарувати спірне майно відповідачці за життя. Таким чином , суд приходить до висновку,що спірними договорами дарування порушуються законні права та інтереси [PERSON] За ч. 3 ст.10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, враховуючи зазначені обставини, норми чинного законодавства та беручи до уваги вищевказані обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх повне задоволення. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 1309 грн. 78 коп. судового збору, сплаченого позивачкою при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved