Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивачка у грудні 2017 року звернулася до суду з вказаним позовч, в обгрунування якого вказала, що [INFO] померла її мати, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданого виконкомом Пищиківської сільської ради Сквирського району Київської області 01.05.2000 року, за актовим записом № 9. Після смерті спадкодавці відкрилась спадщина, яка складається із земельної частки (паю), розміром 3.76 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСП « Нива» Пищиківської сільської ради Сквирського району Київської області, посвідчена Сертифікатом на право на земельну частку (пай) [NUMBER], виданого Сквирською РДА Київської області 06.08.1997 року. Спадкодавця на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений виконкомом Пищиківської сільської ради Сквирського району Київської області від 14.10.1998 року, за реєстром № 123, відповідно до якого все своє майно заповіла позивачці по справі. Інші спадкоємці відсутні. Позивачка - [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, згідно ст.534 ЦК УРСР (в ред. від 1963 року), прийняла спадщину після смерті спадкодавці шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, відповідно до ст.549 ЦК УРСР (в ред.1963 року) та оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай) не зберігся. Позивачка у судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить ухвалити рішення по суті позовних вимог. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення по суті позовних вимог у його відсутність, позов визнав, заперечень не має. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] померла мати позивачки, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданого виконкомом Пищиківської сільської ради Сквирського району Київської області 01.05.2000 року, за актовим записом № 9. Спадкодавця на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений виконкомом Пищиківської сільської ради Сквирського району Київської області від 14.10.1998 року, за реєстром № 123, відповідно до якого все своє майно заповіла позивачці по справі. Інші спадкоємці відсутні. Позивачка - [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, згідно ст.534 ЦК УРСР (в ред. від 1963 року), прийняла спадщину після смерті спадкодавці шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном, відповідно до ст.549 ЦК УРСР (в ред.1963 року) та оригінал Сертифікату на право на земельну частку (пай) не зберігся. Виходячи з цього позивачка не може скористатися своїм правом на спадкуванням за законом. На час відкриття та прийняття спадщини сторонами по справі, в силу п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України спадкові правовідносини регулювались Цивільним Кодексом УРСР ( в редакції 1963 року ). Відповідно до статті 525 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.), чинного на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до статей 548, 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 553 ЦК України 1963 року вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.20 ЦК України, право на захист особа здійснює на власний розсуд. Згідно ч.5 ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Суд вважає, що відповідно до ст. 549 ЦК України 1963 року, позивачка [PERSON] вступила у володіння спадковим майном, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України зазначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд вважає, що визнання позову відповідачем, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому відповідно до ст. 206 ЦПК України, вважає ухвалити рішення у судовому засіданні по суті позовних вимог На підставі викладеного та

Outcome: approved