Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивачка у січні 2017 р. звернулась до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона з 22.09.2006 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу, позивачка [INFO] народила сина - [PERSON]. Проте, відповідач не приймає участі в матеріальному утриманні та вихованні сина, жодної участі у житті сина не приймає. Позивачка вказує, що син перебуває на повному її утриманні, хоча матеріальне забезпечення останньої не надає можливість гідно утримувати дитину, належно забезпечувати її життя, а тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову, оскільки не бажає щоб стягнення аліментів здійснювалось шляхом офіційного відрахування з його заробітної плати, оскільки, на його думку це тягне за собою відрахування податків та інших обов'язкових платежів. При цьому, відповідач зазначив, що має намір допомагати позивачці матеріально уримувати сина та періодично надає їй для цього кошти. Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є сторони: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Встановлено, що сторони з 22.09.2006 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 3). Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Згідно ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] зареєстрований та проживає зі своєю матір'ю - позивачкою по справі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). В судовому засіданні не встановлено, що відповідач [PERSON] має інших неповнолітніх дітей та осіб, які перебувають на його утриманні, жодних відрахувань з його заробітної плати не здійснюється на користь цих осіб. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру сплати відповідачем аліментів на утримання їх спільного з позивачкою сина, при цьому, в судовому засіданні позивачка наполягала на стягненні з відповідача аліментів в частці від всіх видів його заробітку. З урахуванням матеріального становища сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини від його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення - [PERSON], [INFO] повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачкою, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, позовні вимоги доведені в судовому засіданні, які знайшли своє підтвердження та обґрунтування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплатити на користь держави судовий збір.

Outcome: approved