Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки на її користь заборгованість за договором позики від 28 липня 2014 року у розмірі 33653,08 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 28 липня 2014 року між [PERSON] і ФОП [PERSON] був укладений договір безпроцентної цільової позики на придбання та встановлення металопластикового вікна та дверей, відповідно до якого відповідачка отримала 647,15 доларів США, на строк до 30 грудня 2014 року. Відповідно до п.1.1 договору позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується надати позичальнику безпроцентну цільову позику, а останній зобов'язується прийняти позику, використати за цільовим призначенням і повернути названу позику позикодавцеві у визначений цим договором строк. Згідно п.2.1 договору метою надання позики є придбання, доставка, встановлення металопластикового вікна та дверей позичальнику. Відповідно до п.3.2 договору відповідачкою була внесена передоплата у розмірі 146,51 доларів США. Згідно п.3.3 договору відповідачка повинна сплачувати позику щомісячно рівними частинами у сумі 100,13 доларів США не пізніше 30 числа кожного місяця. Позивачка свої зобов'язання за договором виконала в повному обсязі. Відповідачка в свою чергу зобов'язання не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість на суму позову, у зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з позовною заявою. У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог і пояснив, що між сторонами був укладений договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] надано 647,15 доларів США, яка не виконує свої зобов'язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість на суму позову. Також пояснила, що грошові кошти [PERSON] не отримувала. Відповідачка до судового засідання повторно не з'явилася, хоча була повідомлена належним чином про день слухання справи, а тому за згодою представника позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як вбачається з договору позики (безпроцентної цільової), укладеного 28 липня 2014 року, [PERSON] надала [PERSON] безпроцентну цільову позику у розмірі 647,15 доларів США, строком на 6 місяців, до 30 грудня 2014 року. (а.с. 6). Згідно п.2.1 договору метою надання позики є придбання, доставка, встановлення металопластикового вікна та дверей позичальнику. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2, 3.3 позикодавець зобов'язується придбати вироби позичальнику, згідно з розрахунком, який є невід'ємною частиною цього договору. Позичальник вносить передоплату у розмірі 146,51 доларів США. Суму позики, що залишилась, позичальник зобов'язаний сплачувати рівними частинами у сумі 100,13 доларів США не пізніше 30 числа кожного місяця. Позивач вказує на те, що відповідачка відмовляється виконувати взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Відповідно розрахунку, складеного позивачем, заборгованість складає 1415,78 доларів США, що становить 33653,08 грн., а саме: заборгованість за договором - 412,93 доларів США, що становить 9815,34 грн., пеня - 1002,85 доларів США, що становить 23837,74 грн. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тобто, за своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним і вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як видно із тексту укладеного сторонами письмового договору позики, сума позики складала 647,15 доларів США, але фактичної передачі грошових коштів на момент підписання договору не було, що підтвердив у судовому засіданні представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Матеріали справи не містять розписок позичальника або іншого документу, який би посвідчував передання йому позикодавцем вказаних у договорах грошових коштів. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як видно з матеріалів справи, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту передачі грошей відповідачці за умовами договору позики від 28 липня 2014 року, у зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач обрав невірний спосіб захисту своїх прав, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed