Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач, Комунальне підприємство «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва», звернулося 10 серпня 2011 року до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], в якому просить суд: зобов'язати [PERSON] звільнити земельну ділянку площею 744,89 кв.м., що знаходиться на території, яка відведена КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в [ADDRESS], з наданням компенсації в розмірі ринкової оцінки майна та експертної оцінки земельної ділянки з поліпшенням на підставі висновку судової експертизи; стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого судового збору та суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. 04 лютого 2014 року Комунальним підприємством «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» до Дніпровського районного суду м. Києва подано уточнену позовну заяву про зобов'язання звільнити земельну ділянку, відповідно до якої позивач, з урахуванням висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи, просить суд: зобов'язати [PERSON] звільнити земельну ділянку площею 744,89 кв.м., що знаходиться на території, яка відведена КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в [ADDRESS], кадастровий номер 66:553:007, після сплати Комунальним підприємством «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» [PERSON] компенсації в розмірі 552 846,00 гривень; судові витрати, пов'язані з розглядом справи покласти на відповідача (а.с.164-167). В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що рішенням Київської міської ради від 28 грудня 2010 року № 529/5341 «Про надання земельної ділянки комунальному підприємству «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства «Сад-будівник» до залізниці Дарниця-Петрівка) у Дніпровському районі м. Києва КП «Дирекції будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» надана в постійне користування вказана земельна ділянка та видано державний акт від 14 лютого 201 року серія ЯЯ № 389591. В межах земельної ділянки, яка відведена Дирекції відповідно до вищезазначеного рішення КМР № 529/5341, знаходиться земельна ділянка [ADDRESS], площею 744,89 кв.м., кадастровий номер 66:533:007, яка підпадає під межі будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві. З метою створення умов для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві 16 грудня 2005 року Київською міською радою було прийнято рішення № 607/3068 «Про винесення з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини садових ділянок Русанівських і Воскресенських садів» зі змінами та доповненнями, яким затверджено перелік земельних ділянок на території Русанівських та Воскресенських садів у Дніпровському районі м. Києва, які підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва при будівництві Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену (зі змінами та доповненнями), згідно якого Дирекції доручено викупити земельні ділянки на території Русанівських та Воскресенських садів, які знаходяться у приватній власності громадян, з вирішенням майново-правових питань в повному обсязі відповідно до законодавства або забезпечити компенсацію громадянам, які не оформили прав власності і ділянки яких підлягають винесенню з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, за земельні ділянки, зелені насадження, садові будинки та інші споруди, що підлягають знесенню в зв'язку з будівництвом Подільського мостового переходу та лінії метрополітену. Серед цього переліку зазначено і земельну ділянку [ADDRESS], площею 744,89 кв.м., кадастровий номер 66:533:007 яка входить до меж площі землі, яка відведена Дирекції і знаходиться на території Садівницького товариства «Локомотив», та підпадає під межі будівництва Подільського мостового переходу. Фактичне користування вищезазначеної земельною ділянкою здійснює [PERSON] Враховуючи наявність у Дирекції державного акту про право постійного користування земельною ділянкою на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства «Мічурінець» до садового товариства «Рубін») у Дніпровському районі м. Києва від 14 лютого 2011 року (серія ЯЯ № 389591), що підтверджує законне землекористування позивача спірною земельною ділянкою, жодних прав, в розумінні ЗК України, на вказану земельну ділянку у відповідача немає. На даний час рішення КМР № 526/5341 не скасовано та є легітимним. Крім того, дане рішення КМР № 526/5341 було оскаржено до Окружного адміністративного суду м. Києва. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 серпня 2011 року по справі № 2а-6612/11/2670 рішення КМР № 529/5341 було скасовано в частині надання земельної ділянки площею 995,28 кв.м., розташованої на [ADDRESS] В решті позову було відмовлено. Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 серпня 2011 року по справі № 2-а-6612/11/2670 було залишено без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2012 року. Таким чином, судом було встановлено, що при прийнятті рішення КМР № 529/5341 було порушено процедуру надання Дирекції земельної ділянки в користування лише в частині надання земельної ділянки площею 995,28 кв.м., розташованої на території СТ «Рубін» по [ADDRESS] В іншій частині рішення КМР № 529/5341 залишилось чинним та незмінним. Крім того на момент прийняття рішення КМР № 529/5341 жодних доказів, які б підтверджували передачу відповідної земельної ділянки у власність, постійне користування, оренду або на іншому праві СТ «Локомотив» чи відповідачці, немає, таким чином відповідачка не була станом на час прийняття оскаржуваного рішення землекористувачем земельної ділянки, а тому надання земельної ділянки Дирекції не потребувало попереднього вилучення її у СТ «Локомотив», а тим більше у відповідачки. Оскільки, відповідачка [PERSON] здійснює фактичне користування спірною земельною ділянкою [ADDRESS], площею 744,89 кв.м., кадастровий номер 66:533:007, яка знаходиться в межах земельної ділянки та відведена Дирекції, виключно на підставі членства в даному СТ «Локомотив», то в неї, також відсутні будь-які підтвердження законного користування, в розумінні ЗК України, спірною земельною ділянкою. На жаль, відповідач, який фактично здійснює постійне користування земельною ділянкою, не надав згоди на добровільне звільнення земельної ділянки, з наданням компенсації згідно рішення Київської міської ради, чим порушив права землекористувача на використання вказаної земельної ділянки. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених в уточненій позовній заяві, просила позов задовольнити. Пояснила суду, що відповідно до рішення Київської міської ради позивача було зобов'язано здійснити компенсацію користувачам земельних ділянок за земельні ділянки та розміщені на них будівлі, насадження. Зазначила, що жодних документів, що підтверджують право власності відповідача чи право користування спірною земельною ділянкою, у відповідача немає, як не має таких документів у СТ «Локомотив», у зв`язку з чим рішення про примусове вилучення земельної ділянки не приймалось. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечувала, пояснила суду, що при видачі державного акту позивачу, земельні ділянки у СТ «Локомотив» не вилучалися, як і не вилучалась земельна ділянка у відповідача, як землекористувача. Зазначила, що позивач не здійснює виплати по рішенням про вилучення земельної ділянки та виплати компенсації вже впродовж двох років, до 01 січня 2015 року проекти такого будівництва взагалі зупинені. Крім того, вважає такі дії позивача по відчуженню земельної ділянки порушенням вимог ст. 41 Конституції України. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив суду, що державний акт на право постійного користування земельною ділянкою наданого позивачу, виданий незаконно, так як жодних слухань та проекту будівництво не було. Ці факти підтверджує рішення Окружного адміністративного суду. Представник третьої особи СТ «Локомотив» - Фон-Шталлєнберг О.П. в судовому засіданні посилалася при вирішенні справи на розсуд суду. Пояснила суду, що в 1957 році Основному паравозному депо ст. Київ були виділені земельні ділянки під колективні сади. В подальшому, для обслуговування таких земельних ділянок, було створено СТ «Локомотив». В 1997 році земельна ділянка була передана в управління СТ «Локомотив», рішення щодо вилучення земельної ділянки не приймалось. Представник третьої особи, Київської міської ради, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться за межами території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Рішення про розмежування земель державної і комунальної власності в межах населених пунктів приймають відповідні сільські, селищні, міські ради за погодженням з органами виконавчої влади, а за межами населених пунктів - органи виконавчої влади за погодженням з відповідними органами місцевого самоврядування. (п. 12 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київської міської ради «Про винесення з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену частини садових ділянок Русанівських та Воскресенських садів» від 16 грудня 2005 року № 607/3068, із змінами і доповненнями, внесеними рішенням Київської міської ради від 14 червня 2007 року № 764/1425, затверджено перелік земельних ділянок садівницьких товариств і фізичних осіб на території Русанівських та Воскресенських садів у Дніпровському районі м. Києва, які підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва - будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену; доручено КП «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» від імені Київської міської ради для забезпечення суспільних потреб м. Києва викупити земельні ділянки на території Русанівських та Воскресенських садів, які знаходяться у приватній власності громадян, з вирішенням майново-правових питань в повному обсязі, відповідно до законодавства та забезпечити компенсацію громадянам, які не оформили прав власності і ділянки яких підлягають винесенню з траси будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, за земельні ділянки, земельні насадження, садові будинки та інші споруди, адреси яких зазначені в додатку 1 до цього рішення на підставі матеріалів земельної інвентаризації та довідок садових товариств; попередити власників земельних ділянок, які підлягають викупу для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві та лінії Київського метрополітену, про їх викуп для суспільних потреб (а.с.9-12). Згідно Додатку 1 до рішення Київради від 16 грудня 2005 року № 607/3068, затверджено перелік земельних ділянок садівницьких товариств та приватних осіб Русанівських та Воскресенських садів, які підлягають вилученню (викупу) для суспільних потреб м. Києва - прокладання траси Подільського мостового переходу та лінії Київського метрополітену, до якого, серед іншого належить земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] 28 грудня 2010 року Київською міською Радою було винесено рішення № 529/5341 «Про надання земельної ділянки комунальному підприємству «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства «Сад-будівник» до залізниці «Дарниця-Петрівка) у Дніпровському районі м. Києва», відповідно до якого Комунальному підприємству «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» було надано, за умови виконання пункту 4 цього рішення, в постійне користування земельну ділянку загальною площею 5, 3552 га для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства «Сад-будівник» до залізниці Дарниця-Петрівка) у Дніпровському районі м. Києва, в тому числі: площею 5,2165 га - за рахунок земель запасу промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення та площею 0,1387 га - за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування (а.с.17). В подальшому на підставі рішення Київської міської ради від 28 грудня 2010 року № 529/5341, Комунальному підприємству «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» було видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, площею 5,3552 га, яка розташована на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства «Сад-будівник до залізниці Дарниця-Петрівка) у Дніпровському районі м. Києва для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві (а.с.18). Відповідно до кадастрового номеру 66:533:007, земельна ділянка [ADDRESS], площею 744,89 кв.м., перебуває у фактичному користуванні [PERSON], що не заперечується сторонами у справі. В порядку виконання наведених рішень КМР, позивач зверталось до відповідача з листами про можливість досудового урегулювання питання звільнення спірної земельної ділянки шляхом укладення угоди на повну грошову компенсацію вартості на земельну ділянку, будівлі і споруди, зелені насадження та інші збитки, відповідно до ринкової оцінки майна, однак відповідач так і не надала згоду на звільнення ділянки таким чином. В обґрунтування заперечень на позов відповідач та представники відповідача посилалися на те, що державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 389591 та рішення Київської міської ради від 28 грудня 2010 року є незаконними, що на їх думку підтверджується постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 серпня 2011 року, у справі за позовом [PERSON]. Так, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 серпня 2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2012 року, рішення Київської міської ради від 28 грудня 2010 року № 529/5341 «Про надання земельної ділянки комунальному підприємству «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства «Сад-будівник» до залізниці Дарниця - Петрівка) у Дніпровському районі м. Києва» в частині надання земельної ділянки площею 995,28 кв.м., розташованої [ADDRESS], що знаходиться в користуванні [PERSON], скасовано (а.с.168-170, 171-173). В той же час, з даними твердженнями сторони відповідача суд погодитися не може, оскільки постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 серпня 2011р., скасоване рішення Київської міської ради від 28 грудня 2010 року №529/5341 «Про надання земельної ділянки Комунальному підприємству «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро у м. Києві на території Русанівських садів (відрізок від садового товариства «Сад-будівник» до залізниці Дарниця-Петрівка) у Дніпровському районі м. Києва» тільки в частині надання земельної ділянки площею 995, 28 кв.м., розташованої на [ADDRESS] що знаходиться в користуванні [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Громадяни та юридичні особи набувають право постійного користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених Земельним кодексом України. (ст.ст. 9, 12 Земельного кодексу України) Надання у постійне користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому статтями 149, 151 Земельного кодексу України. Право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її користувачем документа, що посвідчує право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України, в редакції чинній на 30.11.2010р.). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України в редакції чинній на 25.12.2013р.). Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України (ст. 126 Земельного кодексу України в редакції чинній на 30.11.2010р.). Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 126 Земельного кодексу України в редакції чинній на 25.12.2013р.). Надання земельних ділянок підприємствам, установам та організаціям, що належать до державної або комунальної власності, у постійне користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування за проектами відведення цих ділянок. Порядок надання у постійне користування земельних ділянок цим суб'єктам передбачено статтями 122 і 123 Земельного кодексу України. Згідно положень ч. 1, 7 ст. 149 Земельного кодексу України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Київська, Севастопольська міські державні адміністрації вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах їх територій для всіх потреб, крім випадків, визначених частиною дев'ятою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як вбачається з висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 01 жовтня 2013 року № 279/13-43, виданого Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, вартість земельної ділянки, площею 744,89 кв.м. з поліпшеннями, з урахуванням розмірів збитків, у зв'язку з недоотриманням врожаю, що можна було б отримати, що знаходиться на [ADDRESS], становить: 552 846 гривень, в тому числі: - вартість земельної ділянки - 429 891,0 грн.; - вартість садового будинку - 21 573,0 грн.; - вартість господарських будівель та споруд - 25 542,0 грн.; - імовірна ринкова вартість збитків, відшкодувань і витрат на поліпшення земельної ділянки - 41 190 грн.; - імовірна ринкова вартість зелених насаджень - 6 010,0 грн.; - імовірна ринкова вартість витрат на перевезення майна - 1 626,0 грн.; - імовірна ринкова вартість збитків у зв'язку з неотриманням врожаю, що можна було б отримати на земельній ділянці - 27 014,0 грн. (а.с.120-137). Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи те, що право постійного користування позивача - Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних м. Києва» на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 14.02.2011 року (Серія ЯЯ № 389591), відповідач не надає згоди на добровільне звільнення земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 66:533:007, взявши до уваги те, що на час розгляду справи відповідач не отримала від позивача грошової компенсації, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом зобов'язання звільнити відповідача вищевказану земельну ділянку, але після сплати позивачем грошової компенсації за земельну ділянку. Аналізуючи вищевикладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Комунального підприємства «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва», відповідач зобов'язана звільнити земельну ділянку площею 744,89 кв.м., що знаходиться на території, яка відведена Комунальному підприємству «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» для будівництва Подільського мостового переходу через р. Дніпро в Києві за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 66:533:007, після сплати їй Комунальним підприємством «Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва» компенсації в розмірі 552 846 гривень. Крім того, відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 79 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. В судовому засіданні стороною відповідача заперечувалось стягнення з відповідача на користь позивача витрат з проведення судової експертизи. В той же час, в судовому засіданні 10 грудня 2012 року стороною відповідача заперечувалось проведення експертизи лише у зимовий період. При цьому, останні вважали за потрібне проводити експертизу з визначення вартості земельної ділянки та підтримали клопотання представника позивача. Як вбачається з платіжного доручення № 537 від 22 листопада 2013 року позивачем на рахунок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було перераховано 11 769,60 гривень на проведення експертизи (а.с.115). Відповідно до ч. 2 ст. 86 Цивільного процесуального кодексу України, кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи. Якщо клопотання про проведення експертизи заявлено обома сторонами, витрати на її оплату несуть обидві сторони порівну. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на проведення експертизи у розмірі ? частини її вартості. а саме в сумі 5 884 гривень 80 копійок. Крім того, у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 51 гривні та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, які були сплачені позивачем за подання позову до суду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved