Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває в шлюбі зареєстрованого виконкомом Івано-Пустенської сільській раді Борщівського району Тернопільської області 25.02.1989 року, актовий запис № 04. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обовязки, з ведення спільного господарства, подружню зраду. Вона намагалася зберегти сімю. Відповідач у 1997 році залишив її та переїхав проживати до іншої жінки. З того часу вони разом не проживають та не ведуть спільне господарство. Вважає, що між ними втрачені всі фізичні та духовні звязки, збереження сімї неможливо і суперечить їхнім інтересам. Просила суд розірвати укладений між ними шлюб та стягнути судовий збір на її користь з відповідача. В судове засідання позивачка не зявилася, однак в подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує та просила його задовольнити. Також не заперечувала щодо заочного розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, однак подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності та те, що не заперечує проти задоволення позову. Розгляд справи проведено у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без участі сторін та фіксування судового процесу. Суд, досліджуючи наявні докази по справі, встановив наступні обставини справи. З обставин, наведених у позовній заяві та доданих документів судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований виконкомом Івано-Пустенської сільській раді Борщівського району Тернопільської області 25.02.1989 року, актовий запис № 04. Від шлюбу дітей не мають. Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, у тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість та може мати наслідки, встановлені законом ( ч.4 ст.56 СК України ). Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд дійшов висновку, що збереження сімї неможливе, реєстрація шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом розірвання шлюбу. Так як відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України стороні, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як позов задоволено у повному обсязі, та гідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки понесені нею та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору, крім тих які підлягають поверненню з державного бюджету, у розмірі 352,40 грн. На підставі ст.ст.55-56, 104-105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved