Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, свої вимоги мотивувала тим, що 04.03.1977 року її прийняли на роботу на посаду прибиральниці ЖКО ПАТ ГВКК «Біличі» на підставі наказу №22-К від 04.03.1977 року. 15 жовтня 2013 року її звільнили з роботи згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 31-Кс від 15.10.2013 року. На день звільнення з роботи відповідач по справі не платив їй заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2012 року по 15 жовтня 2013 року у розмірі 10988, 23 грн. Наведена обставина стверджується довідкою ПАТ ГВКК «Біличі» №22 від 19.03.2014 року. На день пред'явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний був сплатити на її користь за час затримки розрахунку становить 11008 гривень 84 копійки = 70,12 грн/розмір середньої заробітної плати за останні 2 місяці /х 157 днів/ кількість днів затримки за період з 16.10.2013 року по 21.03.2014 року. Крім того, відповідач такими діями завдав їй моральної шкоди, які виразились у невиплаті їй заробітної плати поставив її та її сім'ю у скрутне матеріальне становище, що призвело до душевних страждань і їй необхідно багато часу для організації свого життя. Розмір спричиненої їй матеріальної шкоди вона оцінює у розмірі 5000 ( п'ять тисяч ) гривень. У зв'язку з вищевикладеним просить стягнути з ПАТ ГВКК «Біличі» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.10.2013 року по 21.03.2014 року у розмірі 11008 гривень 84 копійок. Стягнути з ПАТ ГВКК «Біличі» на її користь спричинену їй моральну шкоду у розмірі 5000 гривень. Допустити негайне виконання рішення суду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що міститься розписка в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши думку позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов підлягаючим до часткового задоволення по слідуючих підставах: Судом встановлено, що 04.03.1977 року позивачку прийняли на роботу на посаду прибиральниці ЖКО ПАТ ГВКК «Біличі» на підставі наказу №22-К від 04.03.1977 року. 15 жовтня 2013 року її звільнили з роботи згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 31-Кс від 15.10.2013 року. Наведені обставини стверджуються трудовою книжкою (а.с. 5). На день звільнення з роботи відповідач по справі не платив їй заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2012 року по 15 жовтня 2013 року у розмірі 10988, 23 грн. Наведена обставина стверджується довідкою ПАТ ГВКК «Біличі» №22 від 19.03.2014 року. (а.с. 7) На день пред'явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов'язаний був сплатити на її користь за час затримки розрахунку становить 11008 гривень 84 копійки = 70,12 грн/розмір середньої заробітної плати за останні 2 місяці /х 157 днів/ кількість днів затримки за період з 16.10.2013 року по 21.03.2014 р. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно положень ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Позивачка не надала суду доказів того, що у зв'язку з невиплатою заробітної плати їй було завдано душевні страждання та спричинено моральну шкоду, а тому суд відмовляє в цій частині. При таких обставинах суд частково задовольняє позов позивача. На підставі викладеного ст. 116, 117, ч. 2 ст. 233 КЗпП,

Outcome: approved