Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивачка звернулися до суду з позовом до відповідачів, в якому просить скасувати Державний акт на право приватної власності на землю, виданий на імя [PERSON], площею 0,1541 га з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 50 та визнати за нею право власності на цю ж земельну ділянку, що розташована в Дрогобицькому районі, с. Попелі, вул. Шевченка, 21. У підтвердження заявлених вимог, посилається на те, 20.10.2004 р. між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлової квартири, розташованої за адресою: Дрогобицький р-н., [ADDRESS], який знаходиться на земельній ділянці за зазначеною адресою. За цей час позивачка особисто за власні кошти провела капітальний ремонт та облаштувала дану квартиру для проживання, протягом цих років проживала у цій квартирі та справно сплачувала усі комунальні послуги, а також земельний податок. На час звернення до сільської ради з приводу оформленням документів на земельну ділянку їй стало відомо про існування державного акту на право приватної власності на землю на імя [PERSON]. Стверджує, що право власності на нерухоме майно та земельну ділянку нею набуто правомірно.Земельна ділянка фактично нею прийнята, що підтверджується договором купівлі-продажу житлової квартири, яку вона використовує та є єдиним майновим комплексом.Оскільки придбана житлова квартира №2 розташована на зазначеній земельній ділянці та становить єдиний майновий комплекс, а тому, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала з мотивів наведених в позові, просить такий задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представник Попелівської сільської ради [PERSON] проти позову не заперечила, суду пояснила, що позивач має право на спірну земельну ділянку, оскільки є власником квартири [ADDRESS], а відповідач продав квартиру разом із земельною ділянкою. Представник Управління держгеокадастру у Дрогобицькому районі Львівської області не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був належно повідомлений. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані в сукупності по справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити. Право власності громадян та юридичних осіб на землю гарантується ст. 14 Конституції України. Відповідно до положень ч.2 ст. 14 Конституції України це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підстави набуття права на землю передбачені ст. 116 Земельного кодексу України. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту Цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі його порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. В силу ст. 124 Конституції України, ст. 15, частини 1 ст. 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його рушення, невизнання або оспорювання. Одним із механізмів захисту цивільного права є звернення до суду. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що засвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів і виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що повязані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. В статті 120 ЗКУ передбачено, що при переході права на нерухоме майно до іншої особи переходить і право користування земельною ділянкою у тих самих розмірах та на тих самих умовах. У разі наявності правовстановлюючих документів, такий документ вказується в договорі купівлі-продажу нерухомого майна. Тобто укладання цивільно-правової угоди автоматично надає право на користування землею під будинком. З 01.01.2010 року передбачає автоматичний перехід приватної землі у власність при продажу нерухомого майна. [PERSON] положення ст. 377 ЦК України право на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на ній до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [PERSON] ст. 53 Конституції України закони й інші нормативні акти не мають зворотної чинності в часі, крім випадків, коли вони поліпшують або звільняють від відповідальності. [PERSON] з частиною 2 статті 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Якщо договором про відчуження будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Вказані будівлі та споруди і земельна ділянка, на якій розташовані ці будівлі та споруди, складають єдиний майновий комплекс. Відповідно до ч.2 ст. 191 ЦК України до складу єдиного майнового комплексу входить разом з іншим майном і земельна ділянка, на якій розташоване це майно. З матеріалів справи встановлено, що 20 жовтня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] (згідно свідоцтва про шлюб прізвище змінено на [PERSON] (а/с9)) укладено договір купівлі-продажу житлової квартири № 2, розташованої за адресою: Дрогобицький район, с. Попелі, вул. Шевченка, 21. [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5053775 від 13.10.2004 року (а/с 11) [PERSON]. на праві приватної власності згідно договору купівлі продажу належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до Державного акту на право власності на землю серія ІІІ ЛВ № 087028, що розташована на території Попелівської сільської ради площею 0,1541 га з цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 50 (а/с 18). Таким чином, оскільки придбана житлова квартира №2 розташована за адресою: Дрогобицький район, с. Попелі, вул. Шевченка, 21 на підставі договору купівлі - продажу знаходиться на зазначеній земельній ділянці та становить єдиний майновий комплекс, то у відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, в користування на земельну ділянку. [PERSON] п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 2004 року № 7 з наступними змінами та доповненнями, вирішуючи спори про власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що при переході власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. При розгляді даного позову суд виходить з норм закону, які діяли станом на час набуття позивачем права власності на будинок, тобто станом на день укладення договору купівлі-продажу (2004 року) і державної реєстрації даного правочину і право власності, бере до уваги правовий режим земельної ділянки (право власності), який існував на час набуття будівлі у власність. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.2 постанови від .2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень стст.8, 124 Конституції України , 6, 30, 8790, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143146, 149, 151, 153158, 161, 210, 212 ЗК Ураїни , глав 27, 33, 34 ЦК України, ст.15 ЦПК України , ст. 12 Господарського процесуального кодексу України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповіднихрішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, повязаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.Незалежно від того, хто по документах є власником земельної ділянки, фактично володіє, користується і навіть розпоряджається ділянкою той, кому належить право власності на відповідний будинок, будівлю або споруду.Тобто в усіх випадках переходу права власності на жилий будинок, будівлю або споруду право на земельну ділянку виникає в набувача одночасно із виникненням права на зведені на ній обєкти. Таким чином, позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню

Outcome: approved