overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом в якому зазначає, що: укладений шлюб у неї та у відповідача перший; · з відповідачем дітей не мають; · вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем неможливе, бо з відповідачем виникли непорозуміння, різні погляди на життя, втратили почуття любові та поваги один до одного, це призвело до того, що більш ніж півтора роки тому вони припинили всякі стосунки, проживають окремо, з того часу не підтримують шлюбні стосунки, шлюб існує лише формально, та зберегти його вже неможливо, просить його розірвати. У судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги з підстав, викладених в позові, наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем. На пропозицію суду, проти примирення заперечила категорично. Відповідач, повідомлений належним чином, у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причину неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. У судовому засіданні відповідно до відомостей свідоцтва про одруження встановлено, що сторони одружилися 07 березня 1992 року у виконкомі Димитрівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №01. Сторони дітей не мають. Спільне життя сторін не склалося, в зв'язку з тим, що у позивачки та відповідача виникли непорозуміння, різні погляди на життя, втратили почуття любові та поваги один до одного, це призвело до того, що більш ніж півтора роки тому вони припинили всякі стосунки, проживають окремо, з того часу не підтримують шлюбні стосунки, шлюб існує лише формально, та зберегти його вже неможливо. Відповідно до п.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.1 ст.112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги відсутність дітей та інші обставини життя подружжя, суд вважає що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх шлюбні стосунки неможливо, а подальше спільне життя і збереження шлюбу подружжя суперечитиме інтересам позивача, відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом в якому зазначає, що: укладений шлюб у неї та у відповідача перший; · з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей, які після розірвання шлюбу, за погодженням з відповідачем, будуть проживати разом з нею; · вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем неможливе, бо з відповідачем виникли непорозуміння, різні погляди на життя, втратили почуття любові та поваги один до одного, це призвело до того, що більш ніж рік тому вони припинили всякі стосунки, проживають окремо, з того часу не підтримують шлюбні стосунки, шлюб існує лише формально, та зберегти його вже неможливо, просить його розірвати. У судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги з підстав, викладених в позові, наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем. На пропозицію суду, проти примирення заперечила категорично. Відповідач, повідомлений належним чином, у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причину неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. У судовому засіданні відповідно до відомостей свідоцтва про одруження встановлено, що сторони одружилися 12 квітня 1997 року у виконкомі Юрківської сільської ради Оріхівського району Запорізької області про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №02. Сторони мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу, за погодженням сторін, будуть проживати разом з позивачкою. Спільне життя сторін не склалося, в зв'язку з тим, що у позивачки та відповідача виникли непорозуміння, різні погляди на життя, втратили почуття любові та поваги один до одного, це призвело до того, що більш ніж рік тому вони припинили всякі стосунки, проживають окремо, з того часу не підтримують шлюбні стосунки, шлюб існує лише формально, та зберегти його вже неможливо. Відповідно до п.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.1 ст.112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд вважає що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх шлюбні стосунки неможливо, а подальше спільне життя і збереження шлюбу подружжя суперечитиме інтересам позивача, відповідача та їхніх дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом в якому зазначає, що: укладений шлюб у неї та у відповідача перший; · з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей, які після розірвання шлюбу, за погодженням з відповідачем, будуть проживати разом з нею; · вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем суперечитиме її, відповідача та їхніх дітей інтересам, бо з відповідачем виникли непорозуміння, різні погляди на життя, втратили почуття любові та поваги один до одного, це призвело до того, що більш ніж рік тому вони припинили всякі стосунки, проживають окремо, з того часу не підтримують шлюбні стосунки, шлюб існує лише формально, та зберегти його вже неможливо, просить його розірвати. У судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги з підстав, викладених в позові, наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем. На пропозицію суду, проти примирення заперечила категорично. У судовому засіданні відповідач проти позову не заперечував, просив розірвати шлюб. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. У судовому засіданні, відповідно до відомостей свідоцтва про одруження, встановлено, що сторони одружилися 29 серпня 2009 року у виконкомі Микільської сільської ради Оріхівського району Запорізької області про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №03. Сторони мають двох неповнолітніх дітей доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу, за погодженням сторін, будуть проживати разом з позивачкою. Спільне життя сторін не склалося, в зв'язку з тим, що у позивачки та відповідача виникли непорозуміння, різні погляди на життя, втратили почуття любові та поваги один до одного, це призвело до того, що більш ніж рік тому вони припинили всякі стосунки, проживають окремо, з того часу не підтримують шлюбні стосунки, шлюб існує лише формально, та зберегти його вже неможливо. Відповідно до п.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.1 ст.112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд вважає що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх шлюбні стосунки неможливо, а подальше спільне життя і збереження шлюбу подружжя суперечитиме інтересам позивача, відповідача та їхніх дітей. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом в якому зазначає, що: укладений шлюб у неї та у відповідача перший; · з відповідачем мають одну неповнолітню дитину, яка після розірвання шлюбу, за погодженням з відповідачем, буде проживати разом з нею; · вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем неможливе, бо з відповідачем виникли непорозуміння, різні погляди на життя, втратили почуття любові та поваги один до одного, це призвело до того, що більш ніж п'ять рік тому вони припинили всякі стосунки, проживають окремо, з того часу не підтримують шлюбні стосунки, шлюб існує лише формально, та зберегти його вже неможливо, просить його розірвати. У судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги з підстав, викладених в позові, наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем. На пропозицію суду, проти примирення заперечила категорично. Відповідач, повідомлений належним чином, у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причину неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. У судовому засіданні відповідно до відомостей свідоцтва про одруження встановлено, що сторони одружилися 07 жовтня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Донецька про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №507. Сторони мають одну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу, за погодженням сторін, буде проживати разом з позивачкою. Спільне життя сторін не склалося, в зв'язку з тим, що у позивачки та відповідача виникли непорозуміння, різні погляди на життя, втратили почуття любові та поваги один до одного, це призвело до того, що більш ніж п'ять рік тому вони припинили всякі стосунки, проживають окремо, з того часу не підтримують шлюбні стосунки, шлюб існує лише формально, та зберегти його вже неможливо. Відповідно до п.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.1 ст.112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд вважає що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх шлюбні стосунки неможливо, а подальше спільне життя і збереження шлюбу подружжя суперечитиме інтересам позивача, відповідача та їх дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом в якому зазначає, що: укладений шлюб у неї та у відповідача перший; · з відповідачем мають одну неповнолітню дитину, яка після розірвання шлюбу, за погодженням з відповідачем, буде проживати разом з нею; · вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем неможливе, бо з відповідачем втратили почуття любові та поваги один до одного, це призвело до того, що більш ніж рік тому вони припинили всякі стосунки, проживають окремо, з того часу не підтримують шлюбні стосунки, шлюб існує лише формально та зберегти його вже неможливо, просить його розірвати. У судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги з підстав, викладених в позові, наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем. На пропозицію суду, проти примирення заперечила категорично. Відповідач, повідомлений належним чином, у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причину неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. У судовому засіданні відповідно до відомостей свідоцтва про одруження встановлено, що сторони одружилися 15 грудня 2007 року у виконкомі Нестерянської сільської ради Оріхівського району Запорізької області про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №07. Сторони мають одну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу, за погодженням сторін, буде проживати разом з позивачкою. Спільне життя сторін не склалося в зв'язку з тим, що позивачка та відповідач втратили почуття любові та поваги один до одного, це призвело до того, що більш ніж рік тому вони припинили всякі стосунки, проживають окремо, з того часу не підтримують шлюбні стосунки, шлюб існує лише формально, та зберегти його вже неможливо. Відповідно до п.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.1 ст.112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд вважає що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх шлюбні стосунки неможливо, а подальше спільне життя і збереження шлюбу подружжя суперечитиме інтересам позивача, відповідача та їхньої дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, де вказала, що вона є власником трикімнатної квартири [ADDRESS]. В квартирі значиться прописаним, окрім неї, її чоловік [PERSON], який з серпня 2014 року по теперішній час в квартирі не проживає, своїх речей не тримає, за місцем реєстрації не з»являється, грошових коштів на утримання квартири не надає. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки не мешкає не мешкає в ньому більше одного року. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав позов і пояснив, що у серпні 2014 року [PERSON] забрав свої речі і зник у невідомому напрямку, і з того часу в квартирі не з»являється, з дружиною відносин не підтримує, коштів на комунальні послуги та на утримання квартири не висилає, а [PERSON] не може оформити субсидію на оплату комунальних послуг, тому вимушена звернутися до суду з цим позовом. Відповідач вдруге до суду не явився, про день слухання справи сповіщений належним чином, заперечень проти позову не надав, причину неявки не пояснив, і суд зі згоди позивача на підставі ст. ст. 169,224 ЦПК України розглядає справу у заочному порядку. Свідки [PERSON] і [PERSON] суду пояснили, що їм відомо про те, що [PERSON] жила в квартирі [ADDRESS] удвох з чоловіком [PERSON], але з серпня 2014 року той в квартирі не проживає, ніяких відносин з жінкою не підтримує, місце його знаходження їй не відомо. Вислухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з копії купівлі продажу нерухомості від 12. 02. 2000 року, виданого Бердянською регіональною товарною біржею «Нерухомість Приазов»я», реєстраційного посвідчення БПТІ № 10647 від 15. 02. 2000 року, копії технічного паспорту на квартиру власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Як вказала позивачка, її чоловік [PERSON] значиться зареєстрованим у квартирі, але з серпня 2014 року не проживає в ній, квартирою не цікавиться, своїх речей не тримає, коштів на комунальні послуги не надає. За правилами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Позивач стверджує, що у нього з відповідачем відсутня будь яка домовленість щодо строків не проживання останнього у квартирі. Відсутність відповідача більше року у квартирі без поважних причин підтвердили в судовому засіданні також свідки [PERSON] і [PERSON] За таких обставин суд вважає за можливе визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі, належній [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, де вказала, що вона є наймачем квартири [ADDRESS]. В цій же квартирі значиться прописаним її син [PERSON], який не мешкає в квартирі з 2013 року, виїхав на інше постійне місце проживання в Росію, і з того часу у квартирі не з»являється, обов'язків по її утриманню не несе. На підставі не проживання більше, ніж 6 місяців просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі. В судовому засіданні позивачка підтримала позов і пояснила, що у 2013 році її син виїхав на заробітки в Росію, там оформляє документи на постійне проживання, повертатись не збирається. Відповідач повторно до суду не явився, про дату слухання справи сповіщений належним чином, в заяві просить розглядати справу за його відсутності, проти позову не заперечує. Свідки [PERSON] і [PERSON] пояснили суду, що вони знають, що син [PERSON] - [PERSON] після того, як у 2013 році втратив в м. Бердянську роботу, поїхав в Росію на заробітки, проживає у рідної сестри позивачки, більше в квартирі [ADDRESS] не мешкає, приїздив тільки в гості, але останні 2 роки не приїжджає. Вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з копії довідки КП «Житлосервіс -2А» Бердянської міської ради від 05. 10. 2015 року у квартирі [ADDRESS] значаться зареєстрованими [PERSON] та її син [PERSON]. Позивачка зазначила, що [PERSON] в квартирі не проживає, витрат на її утримання не несе, за комунальні платежі грошей не надає, своїх речей не тримає. На підставі не проживання в квартирі більше, ніж 6 місяців просить визнати його таким, що втратив право на користування у вищезазначеній квартирі. За правилами ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відсутність відповідача більше, ніж шести місяців у квартирі з 2013 року без поважних причин підтвердили в судовому засіданні також свідки [PERSON] і [PERSON] За таких обставин, коли доведено, що відповідач не проживає у квартирі більше, ніж 6 місяців без поважних причин, самостійно і добровільно покинув її, суд вважає за можливе визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, де вказала, що вона є наймачем квартири [ADDRESS]. В цій же квартирі значиться прописаним її син [PERSON], який не мешкає в квартирі з дня своєї реєстрації - 2009 року, своїх речей в квартирі не залишив, обов'язків по її утриманню та сплаті комунальних послуг не несе. На підставі не проживання більше, ніж 6 місяців просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав позовні вимоги і просить задовольнити, пояснив, що де знаходиться її син [PERSON] не знає, але його реєстрація позбавляє її можливості приватизувати квартиру. Відповідач повторно до суду не явився, про дату слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав, і суд зі годи позивача розглядає справу у заочному порядку на підставі ст. ст. 169,224 ЦПК України. Представник 3-ї особи Бердянської міської ради до суду не явився, про день слухання справи сповіщений, у поясненнях зазначив, що інформація щодо причин не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] у Бердянської міської ради та її виконавчого комітету відсутня, будь -які заяви від [PERSON] з цього приводу не надходили, просить розглянути справу за відсутності представника, позовні вимоги підтримує. Свідки [PERSON] і [PERSON] пояснили суду, що вони знають, що син [PERSON] жив з матір»ю коли ще був дитиною, але вже приблизно років 8-9 його в квартирі немає, він ніколи не приходить, грошей на комунальні послуги не надає. Вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно до копії ордеру № 4706 від 06. 03. 1981 року [PERSON] надана у користування однокімнатна квартира [ADDRESS] для проживання сім»ї складом 3 особи. Як вбачається з копії довідки КП «Житлосервіс -2А» Бердянської міської ради від 15. 06. 2015 року у вказаній квартирі значаться зареєстрованими [PERSON] та її син [PERSON]. Квартира службова. Позивачка зазначила, що [PERSON] з 2009 року в квартирі не проживає, витрат на її утримання не несе, за комунальні платежі грошей не надає, своїх речей не тримає. На підставі не проживання в квартирі більше, ніж 6 місяців просить визнати його таким, що втратив право на користування у вищезазначеній квартирі. За правилами ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відсутність відповідача більше, ніж шести місяців у квартирі з 2009 року без поважних причин підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] За таких обставин, коли доведено, що відповідач не проживає у квартирі більше, ніж 6 місяців без поважних причин, самостійно і добровільно покинув її, цікавості до неї не проявляє, суд вважає за можливе визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі.

Outcome: approved