Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 30.07.2010 року уклала шлюб з відповідачем, від якого мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO] Рішенням суду від 01.10.2013р. шлюб між сторонами розірвано. Позивачка зазначає в позові, що за період проживання з відповідачем не мала змоги працевлаштуватися, оскільки займалась вихованням сина та здійснювала догляд за веденням господарства. На даний час також не працює, єдине джерело доходів - допомога батьків. Відповідач є приватним підприємцем, має постійний дохід. З посиланням на ч.4 ст.76 СК України позивачка просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів у зв'язку з вихованням нею дитини на протязі трьох років від дня розірвання шлюбу, а також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні з підстав, що зазначені в позові. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення, пояснив, що позовні вимоги не мають будь-якого матеріального або документального підтвердження. Відповідач не має можливості надавати позивачці матеріальну допомогу, оскільки отримує дохід, що навіть не перевищує прожитковий мінімум, встановлений законодавством. Позивачка має реальну можливість влаштуватись на роботу. Тому просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши сторони, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 30.07.2010р., рішенням суду від 01.10.2013 року шлюб розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] Частиною 4 ст.76 СК України передбачено, якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім обставин, від доказування яких сторона звільняється. Позивачка не надала суду доказів, що піклування про членів сім'ї не дало їй змоги вийти за межі кола домашніх зобов'язань, виховання дитини та ведення домашнього господарства, що вона не мала можливості здобути освіту, працювати, обійняти відповідну посаду. Крім того, як вбачається з позовної заяви [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Доказів того, що відповідач має можливість надавати колишній дружині матеріальну допомогу позивачкою також не надано. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на її утримання є безпідставними, відсутні підстави відповідно до ч. 4 ст. 76 СК України для стягнення аліментів з відповідача на утримання позивачки. Відповідно до статті 88, пункту 6 частини 1 статті 214 Цивільного процесуального кодексу України, під час ухваленні рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved