Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до ТОВ «Явал Україна», в якому просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виплат належних їй при звільнені сум, виходячи із розрахунку 5905 грн. 46 коп. за кожен місяць затримки за період із 01.01.2012 року по дату ухвалення рішення суду. В обґрунтування позову вона вказала, що в період з 25.04.2008р. по 30.12.2011р. обіймала посаду головного бухгалтера ТОВ «Явал Україна». 16.12.2011р. нею було подано заяву про звільнення «За власним бажанням». Бухгалтерією товариства було здійснено розрахунок належних їй при звільнені виплат. Крім того, їй була нарахована компенсація за невикористану відпустку при звільнені, розмір якої становив 14846,85 грн. Незважаючи на те, що на р/р ТОВ «Явал Україна» на той час було достатньо коштів для повного розрахунку з нею, керівництво відмовило їй у сплаті коштів та запропонувало частково сплачувати рівними частинами суму компенсації на протязі 6 місяців. На пропозицію керівництва вона підписала угоду про розстрочку виплати компенсації за невикористану відпустку при звільнені. Відповідно до вищевказаної угоди її сторони дійшли згоди виплачувати їй компенсацію за щорічну відпустку в сумі 14846,85 грн. Але на теперішній час відповідачем не виконані і ці умови. Сплативши перші дві грошові суми у розмірі 4846,85 грн. та 2000 грн. у сплаті решти грошових коштів їй було відмовлено. Вважала, що відповідачем було грубо порушено чинне законодавство, оскільки з нею при звільнені не були проведені всі належні розрахунки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 10.11.2012р., наполягав на задоволенні позову, посилаючись на обставини, що зазначені у ньому. Представник відповідача Потеряєва І.А., яка діє на підставі довіреності від 20.11.2013 року заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що остаточний розрахунок з відповідачкою було проведено 20.01.2012 року. В період з 29.12.2011 року по 20.01.2012 року позивачці було сплачено 13777,05 грн. При виплаті грошових коштів позивачці було зайво нарахована сума 1775,28 грн. внаслідок допущення помилки. Крім того, просила застосувати позовну давність, яка відповідно до ст. 233 КЗпП становить 3 місяці з моменту, коли позивачка дізналася про порушення свого права. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного: Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що наказом №61-К від 26.12.2011 року [PERSON] було звільнено з посади головного бухгалтера ТОВ «Явал Україна» за власним бажанням з 30.12.2011 року на підставі ст. 38 КЗпП України. Частиною 1 статті 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 статті 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як убачається з розрахунку сум, що належали до сплати при звільнені [PERSON] та фактично сплачені, наданого відповідачем, сума до сплати належна при звільнені [PERSON] становить 12191,88 грн. Представником відповідача до суду було надано звіт незалежного аудитора про проведення розрахунку при звільненні [PERSON] При проведені аудиту було встановлено, що при звільнені [PERSON] належало до сплати 12283,30 грн., фактично було сплачено 13777,05 грн., переплата становить 1493,75 грн. Факт сплати [PERSON] 13777,05 грн. підтверджується платіжними відомостями на виплату грошей №ВЗП-000065 від 29.12.2011 року та №ВЗП-000066 від 30.12.2011 року, видатковим касовим ордером від 20.01.2012 року. Судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем було проведено 20.01.2012 року, тобто затримка остаточного розрахунку становить 16 робочих днів. Відповідно до п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100 (далі - Порядок), у всіх випадках збереження середньої заробітної плати (крім оплати часу відпусток та компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Середній заробіток, за останні 2 місяці роботи позивача складає 5905,46 грн. (3353,27 грн. + 8457,65 грн. : 2 = 5905,46 грн.). Однак, враховуючи, що заборгованість перед позивачем становить не повний місяць, то належить виходити з середньоденного заробітку, який становить 281,21 грн. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає середня заробітна плата, починаючи з 30.12.2011 року по 20.01.2012 року, тобто 281,21 грн. х 16 робочих днів = 4499,36 грн. Оскільки позивачу була зроблена переплата у розмірі 1493,75 грн., то з відповідача на користь позивача належить стягнути 3005,61 грн. (4499,36 - 1493,75). За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд не погоджується з клопотанням представника відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, відповідно до вимог ч.1 ст. 233 КЗпП України, встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Оскільки у суду відсутні відомості про те, що висновок аудитора надсилався позивачці, а про існування переплати та повного сплачення суми заборгованості [PERSON] дізналася лише при розгляді цивільної справи Київським районним судом м. Харкова за позовом ТОВ «Явал Україна» до [PERSON] про стягнення зайво нарахованих та сплачених сум, то при зверненні до суду позивачка не пропустила строки, передбачені ст. 233 КЗпП. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial