Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивач, орган опіки та піклування в особі Рокитнівської селищної ради в інтересах малолітньої дитини: [PERSON] пред`явив позов до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що відповідач є батьком малололітньої [PERSON] , [INFO] , однак всупереч вимог чинного сімейного законодавства самоусунувся від покладених на нього законом батьківських обов`язків: з 2015 року разом з дитиною не проживає, не відвідує її, не спілкується. Крім того, участі в матеріальному забезпеченні останньої не приймає. Відповідач не працює, зловживає алкогольними напоями, по місцю свого проживання зарекомендував себе негативно. Змінити своє життя не бажає. Після смерті матері, [PERSON] дівчинка проживає з батьками померлої. Батько дитини аліменти не сплачує, добровільно дитині не допомагає, участі у виховання своєї дитини також не приймає та не цікавиться її життям. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Зазначила, що орган опіки та піклування Рокитнівської селищної ради Рівненської області вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , 2015 року народження, оскільки батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своєї дитини, не піклується про її стан здоров`я, не цікавиться її життям. Дівчинка, від свого народження батька не знала, проживає разом з батьками своєї матері [PERSON] , які опікуються нею. Мама дитини померла у травні 2021 року, проте і це не вплинуло на поведінку відповідача, який продовжує ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків. Представник позивача, у судовому засіданні відмовилась від клопотання про виклик в якості свідка [PERSON] , оскільки нею надано Інформацію вих № 156 від 23.06.2021 року щодо проведення акту оціник потреб сім`ї, який міститься в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений згідно закону. Відзив та заяви про розгляд справи без його участі на адресу суду не подавав. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши на підставі вимог ст. 281ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Вислухавши вступне слово представника позивача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Вказані спірні відносини виникли з сімейних, які урегульовані нормами чинного СК України, зокрема з приводу виконання батьками дитини своїх батьківських обов`язків, в тому числі, з обов`язку піклуватися про своїх неповнолітніх дітей. Як підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.02.2015 року батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується рішенням Рокинівського районного суду Рівненської області від 07.05.2018 року. Місце проживання дитини визначено разом з матір`ю (а. с. 8). Мати дитини, [PERSON] померла [INFO] , що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.05.2021 року. Як встановлено із довідки про склад сім`ї, [PERSON] після смерті матері проживає разом з бабою та дідом. Крім неї, з ними проживають спільно [PERSON] та [PERSON] ( а.с 12). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 1186 від 26.05.2021 року дитина фактично проживала з матірю, дідом та бабою з дня народження. Батько дитини участі у вихованні та забезпеченні дитини не приймає. Після смерті матері дитина перебуває на забезпеченні діда та баби, яка 26 травня 2021 року звернулась до Рокитнівської селищної ради з проханням розгляду питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав через те, що останній свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків, зловживає алкоголем, матеріально не допомагає, життям дитини не цікавиться (а.с. а.с.10, 12,15). Дитина [PERSON] відвідувала ЗДО №2 «Стумочок» (а.с. 18). З характеристики на дитину, видану ЗДО «Струмочок» вбачається, що відповідач участі у вихованні доньки не приймав, дитячі свята не відвідував, життям дитини не цікавився і жодного разу [PERSON] з садочка не забирав ( а.с.19). Відповідно до наданої по місцю проживання характеристики, [PERSON] зарекомендував себе з негативної сторони, не працює, зловживає спиртними напоями. Після смерті матері дочку залишив з дідом та бабою і участі у її житті не приймає, аліменти не сплачує (а.с.13). Згідно із довідки № 333 від 08.06.2021 року [PERSON] , з 2017 року перебуває на «Д» обліку у нарколога з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю ( а.с. 17). Відповідач проживає разом з батьками, умови проживання не відповідають санітарно-гігієнічним вимогам; умови для проживання дитини не створені (а.с.14). Розмір заборгованості зі сплати аліментів складає 47657,99 грн. (а.с. 25), чим підтверджуються вище встановлені судом обставини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Рокитнвіської селищної ради Рівненської області № 158 від 29.06.2021 року [PERSON] , який є відповідачем у даній справі, самоусунувся від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо виховання та утримання малолітної дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим доцільно позбавити його батьківських прав. Згідно частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1ст. 12Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Крім того, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд бере до уваги прецедентну практику Європейського суду з прав людини, а саме: право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», пункт 49, рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 47), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у даній справі з урахуванням якнайкращих інтересів дитини,оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, а також із встановлених судом обставин на підставі досліджених та оцінених доказів у справі, позовні вимоги підлягають до задоволення, а [PERSON] слід позбавити батьківських прав, так як він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, стягненню з відповідача підлягають судові витрати.

Outcome: approved