Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття та на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення найменшою дитиною трирічного віку. На обґрунтування позову посилається на те, що 01 вересня 2012 року вона уклала шлюб з відповідачем, в період якого у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося і рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року шлюб було розірвано. Позивачка посилається на те, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні, а між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання спільних дітей. Позивачка просить суд врахувати той факт, що відповідач - молодий, здоровий, працездатний, іншої родини та дітей на утриманні не має, а вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за найменшою дитиною до досягнення нею трьох років, і тому не має можливості працювати, щоб належним чином забезпечувати себе і синів. Також просить суд при розгляді її заяви врахувати, що її дохід з дітьми на місяць складає 860 гривень щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини, а прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становить 1 921 гривня, а для працездатних осіб - 2 270 гривень на місяць. Тобто, їх з синами дохід на місяць повинен складати мінімум 4 191 гривня 00 копійок. Працювати в неї немає можливості, оскільки вона доглядає спільну з відповідачем дитину. У дитячий садок дітей приймають лише з трьох років, а заощадження або майно у неї відсутні. Позивачка вважає, що відповідач зобов`язаний забезпечити їй та спільним дітям належний рівень життя, а тому просить суд призначити аліменти на утримання спільних дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів щомісячно до досягнення найстаршим сином повноліття та у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу на її утримання щомісячно до досягнення [PERSON] трьох років. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснивши суду, що у них з відповідачем на даний час не досягнуто згоди в частині щомісячної суми для утримання дітей, а тому їй весь час доводиться просити у нього гроші для покупки продуктів, ліків, речей для синів. Вважає, що також має право на отримання аліментів і на своє утримання до досягнення найменшою дитиною трирічного віку. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши тим, що він не заперечує сплачувати аліменти на утримання спільних дітей, проте не згоден з тим, що такі аліменти слід стягувати з моменту звернення з позовом до суду. Пояснив суду, що позивачка до подання позову не зверталася до нього з пропозицією щодо сплати аліментів, а він добровільно весь час щотижня привозить дітям продукти харчування приблизно на 1000-1500 гривень, купує їм одяг, іграшки, відвідує з сином [PERSON] лікарів, оплачує його аналізи. Також пояснив, що з того моменту як він з позивачкою стали жити окремо, то відповідач віддав колишній дружині свою зарплатну картку, на яку щомісяця зараховувалася його заробітна плата в розмірі 4 500 гривень. Згодом він її забрав і висилав по 2 000 - 4 000 гривень щомісяця на утримання дітей. Тому вважає, що вимога про сплату аліментів саме з червня місяця 2021 року є необґрунтованою, оскільки він в цей період самостійно сплачував аліменти на дітей, надсилаючи кошти на картку позивачки. У своєму відзиві відповідач також зазначив, що розмір аліментів на утримання дружини є необґрунтованим, оскільки вважає, що позивачка має можливість працевлаштуватися і віддати наймолодшу дитину до ясельної групи дитячого садочка, а розмір відрахувань з його заробітної плати в разі стягнення аліментів на дітей та на дружину буде перевищувати гранично допустимий розмір відрахувань з його зарплати. Зазначив, що не заперечує проти стягнення аліментів на дружину в розмірі лише 1/10 частини від його доходу, як не заперечує і проти стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини. Також просив суд врахувати те, що на його утриманні перебувають його батьки, які є інвалідами. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ст. ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень ч. 2, 4, 6 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 91 Сімейного кодексу України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 84, ст. ст. 86, 88 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2021 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.10). Згідно акту підтвердження фактичного місця проживання від 31 травня 2021 року (а.с.11) малолітні діти: [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні. Копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та серії [NUMBER] , виданого Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.8,9) підтверджено те, що сторони є батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Згідно копії довідки Центрального Управління соціального захисту населення м. Дніпро від 28 квітня 2021 року № 338 (а.с.12) позивачка отримує щомісячно допомогу при народженні дитини в розмірі 860 гривень 00 копійок. Іншого доходу не має (а.с.13). Доказів щодо існування будь-якої домовленості стосовно розміру щомісячного утримання дітей між сторонами не надано, про що також повідомлено ними і в судовому засіданні, у зв`язку з чим суд вважає, що аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред`явлення позову до досягнення найстаршої дитиною повноліття, оскільки права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом. Суд, з урахуванням заперечень відповідача в частині того, що він на час звернення позивачки до суду з даним позовом сплачував аліменти на утримання дітей, вважає, що надані ним кошти позивачці, а також придбані продукти харчування для дітей, ліки, іграшки та інше в цей період не можуть вважатися аліментами в розумінні ст. 181 Сімейного кодексу України, оскільки за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тому сплачені [PERSON] за період з червня 2021 року кошти є фактично участю батька дітей в їх утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Суд при визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує матеріальне становище платника аліментів, який надав до суду докази про своє працевлаштування на посаду слюсара в Приватному підприємстві «Віктор і сини», де він отримує заробітну плату в середньому 5 600 гривень 00 копійок на місяць (а.с.57). Доказів про те, що на його утриманні перебувають мати та батько, які є інвалідами - відповідач не давав, оскільки надані до відзиву копії пенсійних посвідчень на ім`я [PERSON] та [PERSON] не можуть свідчити як про наявність родинних стосунків вказаних осіб з відповідачем,так і про те, що вказані особи перебувають на його утриманні. Інших доказів, які мають бути враховані судом під час вирішення питання про розмір аліментів на дітей відповідач суду не надав. Також суд враховує і матеріальне становище позивачки, яка не працює у зв`язку з тим, що знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та отримує соціальну допомогу у розмір 860 гривень на місяць (а.с.12), стан здоров`я як відповідача, так і дітей, їх вік та потреби. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини , а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тому 1/3 частина заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину є мінімальною та безспірною для визначення розміру аліментів. Також, при визначені розміру аліментів на дітей суд виходить з того, що з 01 січня 2021 року в Україні прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» на одну особу віком до 6 років становить 1 921 гривня, а права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Суд вважає, що як позивачка, так і відповідач повинні нарівні матеріально забезпечувати своїх дітей. Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд посилається на те, що при середньому заробітку відповідача в розмірі 5 600 гривень, 1/3 частина буде складати 1 866 гривень, що буде приблизно відповідати половині прожитковому мінімуму, встановленому Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік на утримання дітей, оскільки обов`язки батьків по утриманню дітей є рівними. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, судом було встановлено, що остання є матір`ю малолітніх спільних дітей сторін, які проживають разом з нею (а.с.8,9,11), а відповідач є батьком дітей та у добровільному порядку не надає позивачці кошти на її утримання. Тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача в примусовому порядку аліменти на утримання [PERSON] , з якою проживає дитина віком до трьох років, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 91 Сімейного кодексу України жінка, яка не перебуває у шлюбі з чоловіком має право на утримання в разі проживання з нею їхньої дитини відповідно до ч. ч. 2-4 ст. 84, ст. ст. 86,88 цього кодексу. Вирішуючи питання в частині розміру аліментів, суд вважає, що аліменти в розмірі 1/6 частини від доходу відповідача будуть достатніми та справедливими з огляду на розмір його заробітку. Тому вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі ј частини, як просила позивачка - задоволенню не підлягають. В той же час суд вважає, що аліменти розмірі 1/10 частини, про що зазначав у своєму відзиві відповідач, будуть недостатніми, з огляду на те, що Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий розмір для працездатних осіб з 1 січня 2021 року встановлений на рівні 2270 гривень, а тому 1/6 частина від заробітку відповідача буде приблизно складати половину такого прожиткового мінімуму. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров`я як відносно дітей, так і відносно відповідача, сторонами не надано. У відповідність до положень ст. 430 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивачки, слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць. Крім цього, у зв`язку із задоволенням позову відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі ст. ст. 84, 86,88, 91, 180-182, 184 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial