Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач ПАТ «Азот» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути [PERSON] грошові кошти в сумі 7795,86 грн.. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2017 у справі №711/9903/17 з ПрАТ «Азот» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 7990,55 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 24357,92 грн., з відрахуванням при виплаті всіх податків та обов`язкових платежів. Вказане рішення набрало законної сили 23.12.2017. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.04.2018 у справі №711/2530/18 з ПрАТ «Азот» на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15620,84 грн., з відрахуванням при виплаті всіх податків та обов`язкових платежів. Вказане рішення набрало законної сили 05.06.2018. 12.02.2018 приватним виконавцем Плесюком О.С. було відкрито виконавче провадження №55779084 про стягнення з ПрАТ «Азот» на користь відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 7990,55 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 24357,92 грн., з відрахуванням при виплаті всіх податків та обов`язкових платежів. 02.03.2018 постановою приватного виконавця Плесюка О.С. виконавче провадження № 55779084 було закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням. 10.07.2018 приватним виконавцем Плесюком О.С. було відкрито виконавче провадження № 56747810 про стягнення з ПрАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15620,84 грн., з відрахуванням при виплаті всіх податків та обов`язкових платежів. 07.08.2018 постановою приватного виконавця Плесюка О.С. виконавче провадження № 56747810 було закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням. Однак, під час виконання вказаних виконавчих проваджень відповідач отримав середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні без відрахування всіх обов`язкових платежів, передбачених законом, тобто у розмірі більшому, ніж встановлено чинним законодавством України та визначено рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2017 та від 27.04.2018. Позивач повністю виконав вимоги податкового законодавства і дотримався правового механізму оподаткування доходу та, як податковий агент, сплатив податок і збір за відповідача за свій кошт, не маючи можливості відрахувати необхідну суму з належних відповідачу коштів. Таким чином, у нього виникло право вимагати від відповідача відшкодування понесених на сплату податку і збору витрат, а відповідача відповідне зобов`язання відшкодувати позивачу ці витрати. 23.06.2020 позивач звернувся до відповідача з листом-вимогою перерахувати на рахунок позивача кошти в сумі 7795,86 грн., з яких податок на доходи фізичних осіб - 7196,18 грн. та військовий збір -599,68 грн.. Відповідач, зазначену в листі вимогу, залишив без реагування. Отже, в порушення положень Податкового кодексу України відповідач отримав дохід у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зарахованого за рішенням суду, в сумі 39978,76 грн. без відрахування всіх обов`язкових платежів, передбачених законом, як було визначено в рішенні суду, тобто набув частину коштів без достатньої правової підстави, адже вона повинна була бути сплачена його податковим агентом в дохід держави. Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2021, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Н.М. визначена для розгляду судової справи № 711/4066/21. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.07.2021 відкрито провадження по справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 08.10.2021 через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки у не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив на позовну заяву не подав. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача [PERSON] , який повідомлявся у встановленому законом порядку про дату, час та місце судового розгляду та не з`явився у судове засідання без повідомлення причин. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК). Судом встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2017 стягнуто з ПАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 7990,55 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 24357,92 грн.. Постановою приватного виконавця Плесюка О.С. від 12.02.2018 відкрито виконавче провадження №55779084 з виконання виконавчого листа №711/9903/17 від 04.01.2018 про стягнення з ПАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 7990,55 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 24357,92 грн.. Постановою приватного виконавця Плесюка О.С. від 02.03.2018 виконавче провадження №55779084 закінчене у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.04.2017 стягнуто з ПАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику за період з 07.12.2017 по 01.03.2018 в сумі - 15620,84 грн. з відрахуванням при виплаті податків, зборів та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України. Постановою приватного виконавця Плесюка О.С. від 10.07.2018 відкрито виконавче провадження №56747810 з виконання виконавчого листа №711/2530/18 від 12.06.2018 про стягнення з ПАТ «АЗОТ» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику за період з 07.12.2017 по 01.03.2018 в сумі - 15620,84 грн. з відрахуванням при виплаті податків, зборів та обов`язкових платежів, передбачених законодавством України. Постановою приватного виконавця Плесюка О.С. від 07.08.2018 виконавче провадження №56747810 закінчене у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду. Згідно довідки ПАТ «АЗОТ» від 13.01.2021 №50 підприємство нарахувало, утримало та сплатило до бюджету від імені [PERSON] з суми 24357,92 грн. податок на доходи фізичних осіб в сумі 4384,43 грн. та військовий збір в сумі 365,37 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №2586 від 06.04.2018 та №2590 від 06.04.2018; з суми 15620,84 грн. податок на доходи фізичних осіб в сумі 2811,75 грн. та військовий збір в сумі 234,31 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №34764 від 14.09.2018 та №34763 від 14.09.2018 На письмові вимоги від 23.06.2020 №501-06/426 та №501-06/427 щодо повернення підприємству грошових коштів, сплачених підприємством на виконання вимог податкового законодавства, відповідач [PERSON] не відреагувала. Частиною 1 статті 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 163 Податкового кодексу України визначені доходи, які є об`єктом оподаткування. Зокрема, об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід та доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання). Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні є доходом, який підлягає оподаткуванню. Згідно із п.п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Підпунктом 168.1.1 п.168.1 ст.168 Податкового кодексу України визначено, що податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 Кодексу. Відповідно до п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно- правовими договорами. Також, слід зазначити, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є і об`єктом щодо сплати військового збору, що становить 1,5 відсотка об`єкта оподаткування. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Тому, незважаючи на те, що призначена судом сума зменшується на суму податкових відрахувань, цей факт в жодному разі не погіршує становище працівника, адже якби працівник просто отримував зарплату, а вимушено був відсутній на роботі, то таку зарплату він отримував би також з урахуванням утримання обов`язкових податкових платежів. Схожі правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 359/10023/16-ц, Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 522/13736/15 та у справі № 369/10046/18, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16 та в постанові Верховного Суду від 27.11.2019, справа № 401/1813/16-ц. Отже, правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Глави 83 Цивільного кодексу України про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Отже, закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Однак, згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно до п.п.14.1.48 ПК України заробітна плата - основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом. У рішенні від 15.10.2013 № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст. 2 ЗУ «Про оплату праці», тому на неї не розповсюджується правило ст. 1215 ЦК України. Таким чином, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] , отримавши у порядку примусового виконання, за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.12.2017 та за рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.04.2018 кошти в загальній сумі 39978,76 грн., набув частину з цих коштів в загальній сумі 7795,86 грн. (які складаються із податку на доходи фізичних осіб та військового збору) без достатньої правової підстави, оскільки дана сума мала бути сплачена його податковим агентом в дохід держави, а, враховуючи, що ПАТ «Азот» сплачені всі необхідні податки та збори, то вказані вище кошти в загальній сумі 7795,86 грн. підлягають стягненню із відповідача на користь позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. При звернені до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн., що відповідно до положень ЗУ «Про судовий збір» є мінімальним розміром за подання позову майнового характеру юридичною особою та відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved