Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідачів, в якому просить усунути перешкоди в здійсненні нею права власності шляхом виселення відповідачів з житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення та зняття їх з паспортної реєстрації за цією адресою. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що відповідачі використовують житлове приміщення не за призначенням, а саме використовують його як майстерню по виготовленню меблів, порушують правила співжиття,вчиняють свари та скандали, погрожують їй,спричинили їй тілесні ушкодження, тобто створюють неможливі умови для сумісного проживання. Вона неодноразово зверталася з приводу неправомірних дій до правоохоронних органів, але відповідачі не змінили своєї поведінки, а тому вона вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги. Відповідачі в судове засідання не з*явилися, повідомлялися належним чином та своєчасно, про причини неявки до суду не повідомили. Зі згоди позивачки та її представника суд проводить заочний розгляд справи у відсутність відповідачів. Суд, вислухавши позивачку та її представника, письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.157 ЖК України член сім'ї власника житлового будинку може бути виселений у випадках, передбачених ч.1ст.116 ЖК України в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку, що проживають разом з ним в належному йому будинку, користуються житловим приміщенням нарівні з власником житлового будинку, якщо при їх вселенні не було встановлено іншого порядку користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування жилим приміщенням. Статтею 116 ч.1 ЖК України передбачено, що якщо наймач, члени його сім'ї чи інші особи, що сумісно з ними проживають систематично руйнують чи пошкоджують житлове приміщення, або використовують його не за призначенням, чи систематичним порушенням правил гуртожитку роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а міри попередження чи суспільного впливу залишилися безрезультатними, виселення винних за вимогою наймодателя чи інших зацікавлених осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що позивачка є власницею ? частини житлового будинку [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 06.09.2001 року ( а.с.12). Відповідачка [PERSON]- невістка позивачки- дружина її сина та [PERSON]- дочка [PERSON] від першого шлюбу, були вселені до житлового будинку позивачкою в якості членів її сім*ї і зареєстровані в ньому. З пояснень позивачки, її представника вбачається, що 21.06.2014 року відповідачі на грунті особистих неприязне них відносин з позивачкою спричинили їй тілесні ушкодження. Разом з тим, надані суду письмові докази- довідка з лікарні №25, висновок судово-медичної експертизи №1337-С/14 ( а.с.14,15-19) підтверджують факт спричинення позивачці тілесних ушкоджень, однак висновку про те, чиїми неправомірними або злочинними діями їй були спричинені ці тілесні ушкодження, наразі немає. Заява [PERSON] була зареєстрована в ЄРДР 24.06.2014 року, однак рішення по цьому матеріалу не прийнято, про що і заявили в судовому засіданні позивачка та її представник. Іншими доказами, що підтверджували б неправомірні дії відповідачів, їх порушення, дії, що унеможливлюють сумісне співжиття та систематичність цих порушень, позивачкою та її представником не надано. Доводи позивачки про те, що відповідачі використовують житлове приміщення не як житло, а як майстерню по виготовленню меблів також ніякими доказами не доведено. Сама позивачка пояснила в судовому засіданні, що цим займається її син- [PERSON], однак до нього вона позовних вимог не заявляє. Надані ксерокопії якихось зображень ( а.с.22-23) не є належними доказами, так як не відображають місця, часу та ке інше. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не доведені такі дії відповідачів, як систематичне руйнування чи пошкодження житлове приміщення, або використання його не за призначенням, чи систематичне порушення правил гуртожитку роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, відсутня систематичність порушень, як того вимагає положення ст.116 ЖК України, так як до відповідачів не застосовувалися ніякі міри ні попередження, ані заходи громадського впливу, а тому відсутні правові підстави для виселення відповідачів та зняття їх з паспортної реєстрації за вказаною адресою, а тому суд відмовляє в задоволенні позову. Так як суд відмовляє позивачці в задоволенні позовних вимог , то понесені нею витрати на оплату правової допомоги та судовий збір не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed