Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Кладко О.В., про стягнення заборгованості за кредитним договором №100Бл від 16.10.2012 у розмірі 4145,61грн., стягнення судового збору у розмірі 2102,00грн., стягнення витрат пов`язаних з розглядом справи (правнича допомога) у розмірі 2000,00грн. мотивуючи вимоги тим, що між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №100Бл від 16.10.2012, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 10000 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом відповідно до п. 3.1 становить 50 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 6 фактичних місяців від дати отримання відповідачем кредиту та діє до повного виконання зобов`язань відповідачем. З метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором, 16.10.2012 між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» укладено договори поруки: з [PERSON] за № 100Бл/1 та [PERSON] за № 100Бл/2. При складанні договорів поруки [PERSON] та [PERSON] були попереджені про солідарну відповідальність, яку вони нестимуть в разі неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору, та обізнані з істотними умовами кредитного договору. За згодою сторін було складено графік погашення кредиту, згідно з яким відповідач [PERSON] зобов`язувалася до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. Позичальник [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого за кредитним договором №100Бл від 16.10.2012 станом на 13.02.2020 виникла заборгованість по відсоткам у розмірі 4145,61 грн., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів. Також позивач зазначав, що 20.11.2014 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] укладений договір кредитної лінії №425Бл, згідно якого позичальнику були кошти в рамках кредитної лінії у розмірі: 20.11.2014 року - в сумі 1085,00 грн., 21.01.2015 року - 1120 грн, на умовах строковості, зворотності та цільового використання, зі сплатою 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, на строк 12 фактичних місяців від дати отримання боржником кредиту до повного виконання зобов`язань. За згодою сторін було складено графік погашення кредиту, згідно з яким відповідач [PERSON] зобов`язувалася до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. Позичальник [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого, станом на 23.12.2019 виникла заборгованість в розмірі 9273,25 грн, яка включає в себе борг по відсоткам у розмірі 7078,45 грн та борг по тілу кредиту в розмірі 2194,80 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача - [PERSON] 20.07.2020 позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором №100Бл від 16.10.2012р. у розмірі 3754,58 грн., 3% від прострочених сум за основним кредитом у розмірі 1599,00 грн., пеню від прострочених сум за основним кредитом у розмрі 16444,59 грн., інфляційні втрати від прострочених сум за основним кредитом у розмірі 12269,19 грн (всього заборгованість за кредитним договором 34067,36 грн), судовий збір у розмірі 2101,00 грн. та витрати пов`язані з розглядом справи (правнича допомога) у розмірі 2000,00грн. У відзиві, наданому до суду, представником відповідача [PERSON] адвокатом Кладко О.В. останній проти позовних вимог заперечував, зазначивши що по кредитному договору від 16.10.2012 № 100Бл в судовому порядку вже стягнуто заборгованість, отже позовні вимоги неправомірні. Стосовно позовних вимог по заборгованості по кредитному договору від що 20.11.2014 № 425Бл адвокат Кладко О.В. надав письмове клопотання про застосування строків позовної давності. Представник позивача Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» за довіреністю Філатов Ю.І. в судовому засіданні присутнім не був, до суду надав клопотання про розгляд справи без його участі в судовому засіданні. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду звернулася з заявою, в якій просила справу розглянути без її участі в судовому засіданні, зазначивши, що позов не визнає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомила. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Кладко О.В. в судове засідання не прибули. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Просили справу розглянути без їх участі в судовому засіданні. Адвокат Кладко О.В. також надав до суду відзив з викладенням мотивів невизнання позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Судом встановлено, що 16.10.2012 позивач Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір №100Бл, за яким відповідач отримала 10000,00 гривень кредиту та зобов`язувалася його повернути та сплатити проценти за користування ним. Строк надання кредиту 6 фактичних місяців від дати його отримання - п. 2.1. кредитного договору. Плата за користування кредитом (проценти) становить 50% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом - п.3.1. кредитного договору. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: першочергово проценти, а в наступну чергу - сума кредиту - п. 3.5. кредитного договору. Сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, що є додатком до кредитного договору - п. 3.3. кредитного договору. З метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором, 16.10.2012 між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» укладено договори поруки: з [PERSON] за № 100Бл/1 та [PERSON] за № 100Бл/2. Згідно до графіку платежів, виданого Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» до Кредитного договору №100Бл від 16.10.2012 [PERSON] зобов`язана погашати виданий кредит у сумі 10000 грн. протягом 16.10.2012-16.04.2013, сума основного платежу становить 1666,67 грн., яку необхідно вносити кожного місяця, на суму залишку нараховується відсоток, відповідно до умов Договору. З даним графіком відповідач [PERSON] ознайомлена особисто про що свідчить її підпис. Відповідно до розрахунку заборгованості, виданого Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД», заборгованість за кредитним договором №100Бл від 16.10.2012 станом на 17.06.2020 складає в загальному розмірі 3754,58грн. та складається з: заборгованість зі сплати основного боргу - 20,88грн., заборгованість зі сплати відсотків - 3733,70грн. Після відкриття провадження по справі через систему Документообігу суду судом було виявлено, що рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 11 жовтня 2016 по справі №408/2493/16-ц за позовом Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №100Бл від 16.10.2012 станом на 18.04.2016 було стягнуто заборгованість у розмірі 12679,50 грн. солідарно з вказаних відповідачів та судового збору у розмірі по 459,34 грн з кожного з них. Зазначене рішення суду набрало законної сили 02.12.2016. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість за договором №100Бл від 16.10.2012р. станом на 18.04.2016 вже стягнута з відповідачів на користь позивача рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 11.10.2016р. по справі №408/2493/16-ц. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідачів відсотків за користування кредитом, нарахованих за період з 18.04.2015 по 17.06.2020 суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 6 місяців - до 16.04.2013 включно. Відтак, у межах строку кредитування до 16.04.2013 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 16.04.2013 відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. У відповідності до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10цс/18 припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Зазначений правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12). Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, КС «Імперіал ЛТД» не мала права нараховувати відповідачеві відсотки за кредитом за договором №100Бл від 16.10.2012 після 16.04.2013. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів відсотків за користування кредитом за кредитним договором №100Бл від 16.10.2012, нарахованих за період з 18.04.2016 по 17.06.2020 задоволенню не підлягають. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат від прострочених сум за основним кредитом та 3% від прострочених сум за основним кредитом, нарахованих за період з 26.11.2012 по 01.03.2020, суд прийшов до наступного. Відповідно до приписів ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже обов`язковою умовою, яка б породжувала правові підстави для нарахування трьох процентів річних та сум боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення - є фактична наявність нестягнутого боргу. У зв`язку із встановленням факту стягнення заборгованості за позовом Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором №100Бл від 16.10.2012 у розмірі 12679,50 грн станом на 18.04.2016 та відмовою в задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом за цим же кредитним договором, нарахованих за період з 18.04.2016 по 17.06.2020, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині нарахування процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст. 625 ЦК України за періоди з 26.11.2012 по 18.04.2016 та з 18.04.2016 по 01.03.2020, та, відповідно, і необхідності в їх відмові. Крім того суд звертає увагу на те, що позивач в наданому розрахунку заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ч.2 ст. 625 ЦК України розраховує її за період з 26.11.2012 тобто за період, коли також нараховані відсотки за кредитним договором, що є необґрунтованим оскільки відповідно до висновків постанови Верховного Суду України по справі №444/9519/12 неприпустиме одночасне стягнення двох видів процентів, різних за своєю правовою природою: 1) процентів за користування грошовими коштами згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України та 2) процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст. 625 ЦК України. Стосовно позовних вимог, які стосуються стягнення з відповідачів нарахованої пені за кредитним договором №100Бл від 16.10.2012 суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено поняття неустойки (штрафу, пені), якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Частиною 1 ст.624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. З положень ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР слідує, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. В п.19 Постанови від 05.09.2019 р. по справі № 908/1501/18 Верховний Суд України, надаючи правову оцінку правомірності нарахування пені, зазначив, що зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони вправі і не передбачати будь-яких санкцій за порушення строків розрахунку. З огляду на вищевказані норми та, приймаючи до уваги, що кредитний договір №100Бл від 16.10.2012 не містить положень про застосування до боржника неустойки у вигляді пені, суд приходить до висновку про необґрунтованість її нарахування позивачем, та про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. Оцінивши письмові докази у справі стосовно стягнення з відповідача [PERSON] боргу за кредитним договором № 425Бл від 20.11.2012 року, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] укладений договір кредитної лінії №425Бл від 20.11.2014 згідно якого позичальнику були надані кошти в рамках кредитної лінії у розмірі: 20.11.2014 року - в сумі 1085,00 грн, 21.01.2015 року - 1120 грн, на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Пунктом 2.1. договору передбачено, що кредит надається на строк 12 фактичних місяців від дня отримання позичальником усієї суми кредиту або першого траншу за кредитом. Згідно п.3.1. договору плата за користування кредитом за згодою сторін встановлена в 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом. 9.5. договору сторони дійшли згоди про збільшення строків позовної давності до 5 років. За згодою сторін (п. 3.4. договору) було складено графік погашення кредиту, згідно з яким відповідач [PERSON] зобов`язувалася до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит в період з 20.11.2014 по 20.11.2015. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 425Бл від 20.11.2012 відповідач [PERSON] має заборгованість перед КС «Імперіал ЛТД» станом на 23.12.2019 в розмірі 9273,25 грн, яка включає в себе борг по відсоткам у розмірі 7078,45 грн та борг по тілу кредиту в розмірі 2194,80 грн. Оскільки представник відповідача - адвокат Кладко О.В. надав суду письмове клопотання про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною 1 ст. 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 5 цієї статті також визначено, що за зобов?язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 19.03.2014 року по справі №6-14цс14 та від 30.09.2015 року по справі №6-154цс15, які були підтримані Великою палатою Верховного Суду України у постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12, - якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. З графіку платежів до вказаного договору та розрахунку заборгованості вбачається, що перший обов`язковий платіж (129,18 грн) відповідач повинна була сплатити 25.12.2014, однак проігнорувала його, чим не виконала умови кредитного договору, порушивши термін внесення чергового платежу. Оскільки за умовами договору кредит надавався строком на 12 фактичних місяців, тобто до 20.11.2015, термін внесення чергового платежу відповідач порушила 25.12.2014, то з урахуванням збільшеного сторонами договору строку позовної давності право на звернення до суду у позивача виникло 25.12.2014 та діяло протягом п`яти років, тобто до 25.12.2019. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з даним позовом лише 04.01.2020 року, тобто з пропуском строків позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи те, що у задоволенні позовної заяви відмовлено, то у зазначеному випадку відсутній розподіл судових витрат між сторонами. Крім того, відповідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати (до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу згідно ст. 133, 137 ЦПК України), пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Тому, у зазначеному випадку витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed