Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач КС «Орізон» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договірним зобов'язанням на суму 19 477,20 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 26.10.2007р. сторони уклали кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 7000 грн. на термін 18 місяців із сплатою за користування кредитними коштами 36 % річних. Внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов'язання за таким договором, заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13.07.2010р. заборгованість в розмірі 7783,34 грн. стягнуто в примусовому порядку, з яких 5357,80 грн. тіло кредиту, 2 425,54 грн. - відсотки за користування кредитними коштами. Крім того, внаслідок подальшого невиконання грошових зобов'язань, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14.10.2013р. з відповідача стягнуто 4100,70 грн. відсотків за користування кредитом та 3536,15 грн. завданих збитків. Незважаючи на це, відповідач не виконує грошового зобов'язання, внаслідок чого зобов'язаний сплатити відсотки за користування кредитними коштами, інфляційні втрати та три відсотки річних за весь період прострочення. За період з 01.06.2013р. по 30.06.2017р. залишок нарахованих та несплачених відсотків становить 9 366,20 грн., а за період з 01.11.2007р. до 30.09.2016р., за винятком періоду з 27.04.2009р. по 26.04.2012р. залишок нарахованих інфляційних втрат трьох відсотків річних становить 10 111,00 грн. Дану суму боргу, яка в загальному становить 19 477,20 грн. просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. У судове засідання повноважний представник позивача не з'явився, скерував до суду заяву в якій просить слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Розглянувши позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 26.10.2007р. сторони уклали кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 7000 грн. на термін 18 місяців із сплатою за користування кредитним коштами 36 % річних. (а.с.4-5). У зв'язку з невиконанням відповідачем грошового зобов'язання, заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13.07.2010р. (а.с.9) з останнього стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 26.10.2007р. в розмірі 7 783,34 грн., з яких 5 357,80 грн. - тіло кредиту, 2 425,54 грн. - відсотки за користування кредитом. Крім того, заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14.10.2013р. (а.с.10) з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 7636,85 грн., з яких 4100,70 грн. - заборгованість за відсотками, 3536,15 грн. - завдані збитки. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Системно-правовий аналіз положень ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не виконує зобов'язання по кредитному договору згідно графіку погашення кредиту та в тому числі, не виконує грошового зобов'язання після ухвалення судового рішення про стягнення з нього заборгованості в примусовому порядку. Доказів про протилежне відповідачем суду не надано. Згідно розрахунку заборгованості, який прийнятий судом як такий, що зроблений фахово у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства, оскільки в такому виключено період нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних, стягнутих за рішенням суду від 14.10.2013р., а нарахування відсотків та матеріальних збитків проводиться виходячи з суми боргу, яка встановлена рішенням суду в розмірі 5 357,80 грн. (а.с.11-18), за період з 01.06.2013р. по 30.06.2017р. залишок нарахованих та несплачених відсотків становить 9 366,20 грн., а за період з 01.11.2007р. до 30.09.2016р., за винятком періоду з 27.04.2009р. по 26.04.2012р. залишок нарахованих інфляційних втрат трьох відсотків річних становить 10 111,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором, суму боргу яку просить стягнути позивач у розмірі 19 477,20 грн. слід стягнути з відповідача в судовому порядку. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, оскільки ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03.08.2017р. (а.с.45) позивачу відстрочено сплату судового збору в розмірі 1600 грн. до ухвалення судового рішення в справі, враховуючи, що позовні вимоги судом визнаються обґрунтованими, такий судовий збір належить стягнути з відповідача безпосередньо в дохід держави, що відповідає положенням ч. 2 ст. 136 ЦПК України.

Outcome: approved