Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивач КС «Добробут Полтавщини» 08 травня 2014 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В позовній заяві посилався на те, що 19 серпня 2008 року між кредитною спілкою та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 080819-01 К, згідно з яким відповідачу надано кредит на суму 30000 грн. строком на 12 місяців зі сплатою 36 % річних. Позивач вказував, що відповідачем умови кредитного договору щодо повернення грошових коштів не виконуються, станом на 30 квітня 2014 року заборгованість складає 83818,70 грн. В поданій до суду позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] загальну заборгованість за кредитним договором в розмірі 83818,70 грн. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Вважає, що строк позовної давності для звернення кредитної спілки до суду не закінчився, оскільки кредитний договір відповідачем не виконано, а діє він до повного його виконання. Відповідач в судове засідання за викликом не з'явився, подавав свої письмові заперечення, в яких просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено,що 19 серпня 2008 року між КС «Добробут Полтавщини» та відповідачем фізичною особою [PERSON] укладено кредитний договір № 080819-01К від 19 серпня 2008 року, згідно з яким відповідачу надано кредит у вигляді кредитної лінії на суму 30000 грн. зі сплатою 36 % річних. Згідно з розділом 1 договору кошти були надані відповідачу на умовах строковості, платності, забезпеченості, повернення, цільового використання. Цільовим використанням коштів сторони визначили закупку будівельних матеріалів, поповнення обігових коштів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем умови договору виконано та надано відповідачу [PERSON] кредитні кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером. Отримання відповідачем коштів на умовах кредитного договору не оспорювалося [PERSON] в подних до суду запереченнях. Також встановлено, що відповідач [PERSON] в терміни, встановлені договором, свої зобов'язання не виконував. Зокрема, на виконання умов договору відповідачем [PERSON] було сплачено кредитній спілці 12 листопада 2008 року лише 3406,55 грн. на повернення кредиту та 1593,45 грн. як плату за користування кредитом, що підтверджено квитанціями прибуткового касового ордеру. Дослідженими в справі доказами встановлено, що станом на 30 квітня 2014 року заборгованість відповідача перед позивачем, розрахована на умовах кредитного договору складає 83818,70 грн., в тому числі 26593,45 грн. тіла кредиту та 57225,25 грн. відсотки. Твердження відповідача [PERSON] в поданих до суду запереченнях про те, що кредитні кошти ним поверталися, але факт внесення коштів не знайшов свого відображення в бухгалтерській документації, не заслуговує на увагу. За нормами ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідачем [PERSON] на підтвердження факту внесення ним грошових коштів в касу Кредитної спідки «Добробут Полтавщини» відповідні квитанції, які є єдиними допустимими доказами, не надані. Тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог КС «Добробут Полтавщини» про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] за кредитним договором від 19 серпня 2008 року в розмірі 83818,70 грн. Разом з тим, відповідач [PERSON] в поданих до суду заявах та запереченнях посилається на пропуск позивачем строків звернення до нього з вимогами про стягнення заборгованості. Вирішуючи питання щодо строків позовної давності суд виходить з наступного. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст.626 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст.510 ЦК України). Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - ст.611 ЦК України. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до пункту 6.1 кредитного договору від 19 серпня 2008 року його сторони КС Добробут Полтавщини» та [PERSON] передбачили, що строк дії договору складає 12 місяців, до 19 серпня 2009 року. Даний строк повернення коштів узгоджується із затвердженим сторонами графіком внесення платежів. Таким чином, останній платіж відповідач мав би здійснити до 19 серпня 2009 року в сумі 2500 грн. та сплатити відповідну суму відсотків. Саме з цього часу розпочався перебіг давності. Питання застосування строку позовної давності відповідно до статті 256 ЦК України, частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України, частини четвертої статті 267 ЦК України. З вимогами до суду позивач звернувся лише 08 травня 2014 року, тобто, з пропуском термінів позовної давності. Згідно ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 ст.367 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тому суд, враховуючи наявність відповідного клопотання відповідача [PERSON], приходить до висновку, що хоча відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором від 19 серпня 2008 року, але вимоги КС «Добробут Полтавщини» пред'явлені з пропуском строків позовної давності. Тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності при зверненні до суду. Твердження представника позивача про те, що КС «Добробут Полтавщини» була позбавлена можливості своєчасно звернутися до суду з позовними вимогами до [PERSON] не приймаються судом до уваги з наступних підстав. Дослідженими в справі доказами встановлено, що відповідачем [PERSON] умови договору щодо погашення кредиту були порушені починаючи з вересня 2008 року, оскільки було сплачено лише 3406,55 грн. в листопаді 2008 року, в той час, коли за графіком платежі мали здійснюватися щомісячно, а станом на листопад 2008 року загальна сума в рахунок тіла кредиту мала б бути сплачена в розмірі 7500 грн. Представник позивача в судовому засіданні не оспорював ту обставину, що з позовними вимогами до [PERSON] в період до травня 2014 року кредитна спілка не зверталася. Вилучення органами досудового розслідування матеріалів кредитних справ у серпні 2009 року жодним чином не обмежувало право кредитної спілки на звернення до суду з відповідним позовом за захистом своїх прав, в тому числі і шляхом заявлення клопотання про витребування доказів. Більш того, як встановлено судом, оригінал кредитного договору весь час був в розпорядженні позивача та не вилучався правоохоронними органами під час здійснення досудового розслідування. Не заслуговує на увагу також і твердження представника позивача про неодноразову зміну керівництва кредитної спілки. Як встановлено дослідженими в справі матеріалами, саме даний представник, який підтримував позовні вимоги в судовому засіданні до [PERSON], постійно в період з 2010 року представляв інтереси КС «Добробут Полтавщини» згідно довіреності в судах різних інстанції та в порядку різних видів судочинства. Відповідно до ст. 215 ЦПК України в резолютивній частині рішення суду зазначається висновок щодо розподілу судових витрат. Статтею 88 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат. Ухвалою від 20 травня 2014 року позивачу КС «Добробут Полтавщини» за його клопотанням відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі, тому при зверненні до суду позивачем судовий збір не сплачувався. Частиною 3 ст. 82 ЦПК України передбачено, що з підстав, зазначених у ч. 1 цієї статті, суд може звільнити особу від оплати судових витрат. Дослідженими в справі матеріалами встановлено скрутний матеріальний стан позивача КС «Добробут Полтавщини», яка має значну заборгованість, в тому числі і заборгованість за депозитними договорами фізичних осіб. Тому суд, враховуючи матеріальний стан позивача, підстави відмови в задоволенні позовних вимог до [PERSON], вважає за можливе, як виключення, звільнити СК «Добробут Полтавщини» від оплати судових витрат з оплати судового збору на користь держави за розгляд справи в суді.

Outcome: dismissed