Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач ПАТ «Акцент-банк» 15 грудня 2016 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 17 березня 2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Вказував, що відповідач свої зобовязання не виконав, станом на 24 листопада 2016 року загальна заборгованість перед банком складає 72987,63 грн. В своїй позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості в розмірі 72987,63 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи, подавав до суду заяву з проханням розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, подав до суду заяву з проханням застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 березня 2011 року між позивачем ПАТ «Акцент-Банк» та відповідачем [PERSON] укладено договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобовязання виконав належним чином, надав відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту, яким активно користувався відповідач. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свого обовязку належним чином не виконав, своєчасно, в порядку, передбаченому договором, кредитні кошти не повертав. Зокрема, станом на 24 листопада 2016 року (межі позовних вимог) загальна заборгованість відповідача перед банком, розрахована за умовами кредитного договору, та яка не оспорюється відповідачем, складає 72987,63 грн., з яких: 6833,54 грн. заборгованість за кредитом, 59302,30 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2900 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. і 3451,79 грн. суми штрафів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. З наданого позивачем до суду розрахунку вбачається, що вимоги про стягнення суми пені за договором заявлені поза межами строків спеціальної позовної давності. Тому суд приходить до висновку, що розмір нарахованої за несвоєчасне погашення заборгованості пені підлягає стягненню в межах строку позовної давності (один рік), в розмірі 1100 грн. В решті вимоги позивача ПАТ «Акцент-банк» заявлені в межах трирічного строку позовної давності. Посилання відповідача в поданій до суду заяві на ту обставину, що строк позовної давності слід обчислювати з грудня 2011 року не заслуговує на увагу, як вбачається з наданого до суду розрахунку, погашення заборгованості за кредитним договором відбувалося відповідачем і в травні 2014 року. Тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ «Акцент-банк» суми заборгованості за кредитним договором від 17 березня 2011 року в загальному розмірі 71187,63 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 6833,54 грн., 59302,30 грн. заборгованості по процентам, 1100 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. та 3451,79 грн. суми штрафів. Також з відповідача підлягає до стягнення 1378 грн. понесених позивачем судових витрат.

Outcome: partial