Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Позивач ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 91 773, 73 грн.. В обґрунтування позову посилався на те, що 09 грудня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] було укладено кредитний договір №IKSPA.36041.007, відповідно до п.п.1.1-1.4 якого банк надав кредит у вигляді строкового кредиту у розмірі 124 315,00 грн. на наступні цілі: - в розмірі 124 165,00 грн. на придбання позичальником автомобіля; - в розмірі 150,00 грн. на сплату комісії за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Термін користування до 08 грудня 2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5% річних. Відповідач зобов`язався щомісячно, у період сплати передбачений кредитним договором, надавати Банку кошти (щомісячний платіж) відповідно до графіку (додаток №2 до Кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, щомісячної комісії на надання кредитних ресурсів (п.2.5 кредитного договору). Відповідно до п.2.3, 2.4 кредитного договору, відповідач зобов`язаний був сплачувати кредит, комісію та проценти щомісяця з 1го по 10е число кожного місяця. Посилались на те, що банк виконав свої зобов`язання, передбачені кредитним договором від 09.12.2013 року, однак позичальник належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконує. Станом на 14.05.2019 року у відповідача виникла заборгованість, яка згідно розрахунку позивача, становить 91 773, 73 грн., з яких: - поточна заборгованість за кредитом - 41 116,27 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 7 103,41 грн.; поточна заборгованість за процентами - 769,27 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 1 560,63 грн.; поточна заборгованість за комісією по кредиту - 248,63 грн.; прострочена заборгованість за комісією по кредиту - 497, 26 грн.; заборгованість за штрафами та/або пенею за кредитним договором - 40 478, 24 грн.. За викладених обставин звернулись до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 10.06.2019 року за клопотанням представника позивача було відстрочено сплату судового збору до 05 липня 2019 року. Ухвалою суду від 10.06.2019 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в спрощеному порядку на 05 липня 2019 року. 04 липня 2019 року на виконання вимог ухвали суду від 10.06.2019 року представником банку було надано до суду квитанцію про сплату судового збору на суму 1921 грн.. Також до суду 04.07.2019 року надійшло клопотання від відповідача щодо долучення до матеріалів справи копій квитанцій, згідно яких ним станом на 01.07.2019 року було сплачено заборгованість за вказаним кредитним договором, а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 7 103,41 грн.; поточна заборгованість за процентами - 769,27 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 1 560,63 грн.; поточна заборгованість за комісією по кредиту - 248,63 грн.; прострочена заборгованість за комісією по кредиту - 497, 26 грн.. Посилався на те, що станом на 01.07.2019 року у нього залишилась поточна заборгованість по тілу кредиту у розмірі 41 116, 27 грн.. Також посилався на те, що основна сума штрафу та/або пені нарахована за відсутність страхування автомобіля, проте з нарахуванням штрафних санкцій він не згоден виходячи з наступного. Згідно п.4.2.9 кредитного договору, він мав надати до банку квитанцію про сплату чергового року страхування автомобіля, проте страхова компанія акредитована банком - ПрАТ СК «Страхові гарантії» знаходилась на тимчасово окупованій території за адресою: м. Донецьк, пр.-т Ілліча, 9-г; остання інформації щодо зміни своєї адреси не надала. Вказував, що він звертався до банку з проханням узгодити питання страхування, на підтвердження чого надав суду копію листа від 11.04.2016 року, отриманий банком 14.04.2016 року, проте 24.03.2016 року отримав лист щодо нарахування штрафу. Жодних дій з боку банку щодо узгодження питання страхування вчинено не було, тому вважає, що його вини не було та підстав для нарахування штраф також не існувала. Зобов`язався впродовж 3х банківських днів достроково погасити заборгованість за тілом кредиту у разі анулювання банком заборгованості за штрафом/пенею у розмірі 40 478,24 грн.. Учасники справи у судове засідання призначене на 05.07.2019 року не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У матеріалах справи міститься клопотання представника позивача щодо розгляду справи за відсутністю його представника. Відповідач також надав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 10.07.2019 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 грудня 2013 року між ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] було укладено кредитний договір №IKSPA.36041.007, відповідно до п.п.1.1-1.4 якого банк надав кредит у вигляді строкового кредиту у розмірі 124 315,00 грн. на наступні цілі: - в розмірі 124 165,00 грн. на придбання позичальником автомобіля; - в розмірі 150,00 грн. на сплату комісії за реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Термін користування до 08 грудня 2020 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,5% річних. Відповідач зобов`язався щомісячно, у період сплати передбачений кредитним договором, надавати Банку кошти (щомісячний платіж) відповідно до графіку (додаток №2 до Кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, щомісячної комісії на надання кредитних ресурсів (п.2.5 кредитного договору). Відповідно до п.2.3, 2.4 кредитного договору, відповідач зобов`язаний був сплачувати кредит, комісію та проценти щомісяця з 1го по 10е число кожного місяця. 19 березня 2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №IKSPA.36041.007 від 09.12.2013 року, згідно якої змінено процентну ставку на 15,5% річних та порядок нарахування та сплати процентів та комісії. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось відповідачем, Банк виконав свої зобов`язання, передбачені кредитним договором від 09.12.2013 року та надав відповідачу відповідну суму кредиту. Згідно підстав позов, позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував, у зв`язку з чим у нього станом на 14.05.2019 року виникла заборгованість, яка згідно розрахунку банку, становить 91 773, 73 грн., з яких: - поточна заборгованість за кредитом - 41 116,27 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 7 103,41 грн.; поточна заборгованість за процентами - 769,27 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 1 560,63 грн.; поточна заборгованість за комісією по кредиту - 248,63 грн.; прострочена заборгованість за комісією по кредиту - 497, 26 грн.; заборгованість за штрафами та/або пенею за кредитним договором - 40 478, 24 грн.. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Статтею 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідачем не спростовано існування у нього заборгованості за кредитним договором станом на 28 травня 2019 року, отже, суд вбачає, що на час звернення до суду з відповідним позовом у банку існували підстави для даного позову. До суду відповідачем надано квитанцію №0.0.1396576020.1 від 01.07.2019 року, згідно якої відповідачем у рахунок погашення боргу за кредитним договором №IKSPA.36041.007 від 09.12.2013 року сплачено кошти у загальному розмірі 10 179, 22 грн., тобто погашено прострочену заборгованість за кредитом - 7 103,41 грн.; поточну заборгованість за процентами - 769,27 грн.; прострочену заборгованість за процентами - 1 560,63 грн.; поточну заборгованість за комісією по кредиту - 248,63 грн.; прострочену заборгованість за комісією по кредиту - 497, 26 грн.. Отже, в цій частині вимог позов банку не підлягає задоволенню. Між тим, суд вбачає, що непогашеною залишається поточна заборгованість за тілом кредитом у розмірі 41 116, 27 грн., тому суд вважає за можливе дану суму коштів стягнути із відповідача на користь банку. Щодо стягнення заборгованості за штрафами та/або пенею по кредиту у розмірі 40 478, 24 грн. суд враховує наступне. Згідно розрахунку заборгованості, наявного у матеріалах справи, банком нараховано штрафи за: - за несвоєчасне продовження або не продовження договору страхування у розмірі 21 885, 00 грн.; - за порушення строків платежів за кожним із зобов`язань більше ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку в судові органу, - у розмірі 1064,40 грн.. При цьому до стягнення банк пред`являє вимогу по штрафу у розмірі 40 478, 24 грн.. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи те, що сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів та заперечень, а перевірка обставин щодо законності підстав для нарахування у якості заборгованості за кредитним договором пені та штрафу має суттєве значення для правильного вирішення спору. Проте, в порушення вказаних принципів цивільного процесу позивач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, а саме щодо обґрунтованості розрахунку суму неустойки у розмірі 40 478, 24 грн.. Так, в матеріалах справи відсутній будь-який обґрунтований та такий, що відповідає дійсності, розрахунок пені та штрафу, проведений у в порядку та у відповідності з умовами кредитного договору та нормативно-правовими актами Національного банку України (ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність»), зокрема п. 1.18, 1.22 постанови правління НБУ «Про затвердження правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України» від 18 червня 2003 року № 255, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 липня 2003 року за № 583/7904 (з відповідними змінами). Обґрунтовуючи сума штрафу в розмірі 15 відсотків від вартості предмету застави, позивач послався на порушення ст. 6.8 кредитного договору, а саме, не виконання пунктів 4.2.9 договору щодо не переукладання договору страхування предмету застави. Відповідно до п.п. 4.2.9 кредитного договору не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договорів страхування, зазначених у п. 4.2.8 позичальник зобов`язується продовжити строк дії цих договорів страхування у встановленому законом порядку та надати докази сплати страхового платежу. Відповідно до п. 6.8 кредитного договору у випадку порушення позичальником зобов`язань, передбачених п.п. 4.2.9 цього договору, він сплачує на користь банку штраф у розмірі 15 % від вартості предмета застави, яка зазначена в п. 35.5 договору застави рухомого майна. Сплата штрафу здійснюється у гривні. Однак, згідно договору №000020/01/15-ОД добровільного страхування майна від 21 січня 2015 року, укладеного між ПрАТ «CK «Страхові гарантії» та [PERSON] , застраховано майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом макри «SUZUKI SX-4», д.р.н [NUMBER] , та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» визначений вигодонабувачем, якому належить право на отримання страхового відшкодування в межах прямого збитку в частині заборгованості страхувальника за договором. Згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року №1669-VІІ, що набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02 грудня 2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція та згідно з додатком до таких населених пунктів віднесено місто Донецьк (ч.1 п.1 переліку). Як вбачаться із договору страхування, страхова компанія розташована у м. Донецьку, на території якого проходить антитерористична операція й офіційно встановлений особливий правовий режим, в умовах якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Як наводить ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (до ст. ч.1 614 ЦК України). Частиною 1 статті 617 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Виходячи з викладеного, суд вважає, що нарахування ПАТ «ВБР» неустойки за відповідним кредитним договором суперечить положенням вказаного закону. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у постановах №6-2159цс15 від 11.11.2015 року, №6-364цс16 від 23.03.2016 року, №6-365цс16 від 23.03.2016 року, №6-948цс16 від 25.05.2016 року. Окрім того, суд вбачає, що позивачем не надано до позову відповідного договору застави рухомого майна, в якому визначено вартість предмета застави та виходячи з якої банк мав право розрахувати штраф у відповідності до п.6.8 кредитного договору. Отже, вимоги позивача про стягнення неустойки є незаконними, необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції від 01.07.2019 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн., оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «ВБР», отже вважає можливим стягнути з відповідача на користь банку судовий збір у розмірі 860, 61 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial