Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 3340,71 грн. заборгованості за кредитним договором від 01.06.2006 року посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору та не повернення коштів в повному обсязі. Представник позивача Сидоренко Н.М. в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Тому суд вважає можливим слухати справу за її відсутності на підставі ст. 158 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. 01.06.2006 року між ВАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №49.29/00573/06-ТК001000005, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 13333,33 грн. на споживчі цілі, зі сплатою процентів за користування кредитом з розрахунку 24% річних на умовах, визначених у цьому договорі, з остаточним терміном повернення кредиту та сплати процентів не пізніше ніж 02.06.2009 р. (а.с. 5-8). Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у встановленому договором розмірі. Між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» 20.05.2013 року укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого позивач прийняв право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, зокрема і за договором №49.29/00573/06-ТК001000005 від 01.06.2006 року, позичальником за яким є [PERSON] (а.с. 12-17). Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок предання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, до позивача перейшло право вимоги щодо належного виконання зобов'язання з боку відповідача, зокрема сплати коштів за користування кредитом відповідно до умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання по договору не виконав, чим порушив умови договору та норми цивільного законодавства, а саме ст. 526, 1054 ЦК України. Відповідно до п. 2.5 кредитного договору у випадку порушення п. 2.1 цього договору позичальник зобов'язаний сплатити банку на вимогу останнього пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п. 1.1 цього договору, від суми непогашеної вчасно заборгованості (а.с. 6). Таким чином, станом на 15.07.2015 року загальна сума заборгованості позичальника перед банком становить 3340,71 грн. (а.с. 9) (заборгованість по тілу кредиту становить 2212,39 грн., пеня в розмірі 1061,96 грн. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України за прострочення виконання основного зобов'язання суд стягує 3% річних в сумі 66,37 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимоги. А тому суд стягує судові витрати в розмірі 243,60 грн. в дохід держави, оскільки на підставі п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, який звернувся до суду, звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved