Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

Позивачка звернулася з вказаним позовом до суду, у якому просила суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON], [INFO], щомісяця, з дня пред'явлення позову до суду, у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування пред'явлених вимог позивач посилалася на те, що вона та відповідач зареєстрували шлюб 05 листопада 2011 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. Однак Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Після припинення шлюбних відносин дочка проживає разом з позивачкою. Як зазначила позивачка, вона зі свого боку прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дочки, але їх не вистачає для повного забезпечення потреб малолітньої сина. У свою чергу відповідач, який є батьком дитини, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини всім необхідним для належного її розвитку та виховання. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від батьківського обов'язку утримувати дочку, позивачка просить суд задовольнити пред'явлені вимоги у повному обсязі. Ухвалою судді від 26 червня 2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення осіб та надано відповідачеві строк протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п'яти днів з дня вручення відповіді позивача на відзив подати заперечення на відповідь. 23 липня 2018 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, відповідно до якого позивач визнав позов у повному обсязі, однак заперечує щодо обґрунтувань та обставин, які зазначені у позовній заяві. Відповідно до вимог ст. 19, 274 ЦПК України справа про стягнення аліментів на утримання дитини розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк надав до суду відзив на позовну заяву та заяву про визнання позову, тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 05 листопада 2010 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1479 від 30 грудня 2014 року, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією вступної та резолютивної частин рішення Печерського районного суду м. Києві від 18 листопада 2014 року (а.с. 7). Від шлюбу у сторін народилася дитина - малолітня донька [PERSON], [INFO]. Дана обставина позивачкою підтверджена шляхом надання суду копії свідоцтва про народження дитини (а.с. 5). Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 листопада 2014 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Як вбачається зі змісту позовної заяви та відзиву відповідача, спільна дочка сторін проживає разом з позивачкою. Відтак дана обставина не підлягає додатковому доказуванню. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що відповідач будучи батьком дитини, матеріальну допомогу на її утримання не надає, тим самим не виконує свого батьківського обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Разом з тим, відповідач додав до відзиву копії фіскальних чеків, які спростовують твердження позивачки щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків у повній мірі. Разом з тим, дані докази також не можуть бути достатнім підтвердженням того, що відповідач достатньо виконував свої обов'язки щодо утримання та забезпечення малолітньої дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов'язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов'язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв'язку між батьками й дитиною (кровний зв'язок між батьками та дитиною або зв'язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач має на утриманні інших осіб, що могло би бути підставою для зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 01 червня 2018 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону, визнання позову відповідачем, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 01 червня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved