Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання житлового будинку з господарськими спорудами спільною сумісною власністю та визнання права власності на Ѕ його частину. Позовну заяву мотивувала тим, що з відповідачем по справі в період з 2006 по 2011 роки перебувала в фактичних шлюбних відносинах, він нього має сина [PERSON] , [INFO] . 24 липня 2007 року відповідач уклав договір купівлі - продажу житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] . В даному будинку позивач проживала до жовтня 2011 року та була в ньому зареєстрована. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 14 травня 2019 року по цивільній справі №692/1261/18 за позовом [PERSON] до мене про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позивачка визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS] , що змушує її звернутися за захистом своїх прав та законних інтересів до суду. На спірний будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] , власником якого є відповідач по справі поширюється правовий режим спільної сумісної власності, оскільки він був придбаний ними спільно під час проживання ними однією сім?єю. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позову, просили суд його задовольнити. Позивач пояснив суду, що з відповідачем знайома з 2005 року, в 2006 році вони кілька місяців разом проживали в с. Капустинці, а потім в с. Кантакузівка. Після того як відповідач придбав будинок, вони проживали в даному будинку в с. Яворівка з 2007 року, точну дату вселення не пам?ятає. В кінці 2011 року після протиправних дій з боку відповідача вони вимушена була залишити даний будинок. В будинку вона робила ремонт, купляла шпалери та клеїла їх, купувала фарбу. Під час спільного проживання кошти чоловіка зберігались у його батьків, які ними і розпоряджались, грошей на купівлю будинку вона не давала. Відповідач та його представника позов не визнали, просили суд відмовити в його задоволенні. Відповідач вказав, вони з позивачкою почали спільно проживати у спірному будинку з весни 2008 року після того як закінчився ремонт у купленому будинку. Будинок купили йому батьки за свої кошти, вони і провели там ремонт особисто, їх допомагали знайомі. До цього часу з позивачкою вони спільно не проживали, і лише навідувалися періодично в гості один до одного. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, їх представників, свідків, суд дійшов до наступного. З копії рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 03.04.2012 року вбачається, що сторони по справі мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , у фактичних шлюбних відносинах сторони знаходяться з 2006 по 2011 роки. Судом задоволений позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина 500 грн. щомісячно до його повноліття. Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 14 травня 2019 року задоволено позовну заяву [PERSON] , яким [PERSON] визнано такою, що втратила право на користування житловим будинком по [ADDRESS] . Згідно копії договору купівлі - продажу житлового будинку від 24.07.2007 року [PERSON] купив у [PERSON] будинок по [ADDRESS] за 10000 грн. Ч.1 ст.74 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Проживають однією сім`єю жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, є фактом, що має юридичне значення, і даний факт доводиться в порядку окремого провадження в цивільному судочинстві на підставі поданої заявником заяви з доданими доказами (п. 5 ч.1 ст.315, ст.318 ЦПК України), або у разі наявності спору в позовному провадженні (ч.4 ст.315 ЦПК України). Проте, позивач не надав суду рішення суду, яким би даний факт було встановлено у вищевказаному порядку, і не ставить відповідної вимоги у даній справі, що розглядається. Суд вважає, що вищезазначене рішення суду від 03.04.2012 року може бути лише одним із доказів при доказуванні юридичного факту, і не може звільнити позивача на підставі ч.5 ст.82 ЦПК України від доказування юридичного факту поза встановленою процесуальним кодексом процедурою. Відтак, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами факт проживання однією сім`єю з відповідачем на час придбання спірного будинку, як і факт придбання даного будинку за спільні з відповідачем кошти підстав для визнання його спільною сумісною власністю сторін по справі не має, тому в позові потрібно відмовити. На підставі викладено,

Outcome: dismissed