Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Мотор-3» про визнання права власності на спільно нажите майно і просила визнати гараж № 195, який знаходиться в Обслуговуючому кооперативі «Мотор-3», спільною сумісною власністю її та [PERSON], який помер 29 грудня 2014 року, та визнати за нею право власності на ? частину цього гаражу посилаючись на те, що її чоловік [PERSON], з яким вона проживала як жінка та чоловік з 2004 року, помер 29 грудня 2014 року. Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказаний гараж, який вони спільно побудували 10 лютого 2013 року. Після смерті чоловіка вона звернулася до державного нотаріуса для прийняття спадщини. Відповідач порушує її права, не надає їй можливості користуватися гаражем та не видає їй правовстановлюючі документи на гараж для звернення до нотаріальної контори. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Представник відповідача позов не визнав і пояснив, що покійний [PERSON] членом ОК «Мотор-3» не був, збудував гараж за межами земельної ділянки, виділеної у встановленому порядку в користування ОК «Мотор-3», будівництво гаражу здійснювалося [PERSON] для його дочки [PERSON], яка є членом кооперативу. Вислухавши позивачку, представників сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. На підставі наданих сторонами доказів під час судового розгляду встановлено, що спірним майном є гаражний бокс № 195, самовільно побудований [PERSON] на початку 2013 року на земельній ділянці, яка прилягає до земельної ділянки, що знаходиться в користуванні Обслуговуючого кооперативу «Мотор-3» м. Харкова (ідентифікаційний номер юридичної особи 35974067) (а.с. 42). Позивачка [PERSON] і [PERSON] з 20 листопада 2009 року знаходилися у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9). 29 грудня 2014 року [PERSON] помер (а.с.10). Доказів прийняття спірного нерухомого майна в експлуатацію, реєстрацію у встановленому порядку на нього права власності, суду сторонами не надано. Крім того, в судовому засіданні сторони фактично визнали, що спірне майно є об'єктом самочинного будівництва і побудоване на земельній ділянці, яка у встановленому законом порядку нікому не виділялася, і фактично є самозахопленою. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є обєктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів. Таким чином суд дійшов висновку, що на час розгляду справи судом спірне майно не є обєктом права власності, а тому підстави для визнання його спільною власністю подружжя та визнання за позивачем права власності на його ? частину відсутні. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. 376 ЦК України, суд -

Outcome: dismissed