Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

позивач ЛНМУ ім. Д. Галицького в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся в суд із указаним позовом. Просить ухвалити рішення, яким стягнути із [PERSON] на користь університету заборгованість із внесення плати за надання освітніх послуг в розмірі 7998,72 грн. та судовий збір в сумі 1762,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача покликається на те, що 12 серпня 2009 року між сторонами було укладено відповідний договір щодо оплати за навчання дочки відповідача - [PERSON], яка наказом ректора університету №2171-з від 25.08.2009 року була зарахована студенткою першого курсу денної форми навчання за спеціальністю «Клінічна фармація». Загальна вартість за надання освітніх послуг дочці відповідача становила 72000,00 грн., із яких відповідач зобов'язався сплачувати позивачу 3600,00 грн. за кожен семестр до 15 липня, до 15 жовтня, до 01 лютого та до 01 травня щорічно. Проте, відповідач добровільно та своєчасно не виконав узятих на себе за вищевказаним договором зобов'язань, допустивши заборгованість у розмірі 7998,72 грн., що складається із: оплати за навчання в сумі 7080,00 грн. та пені в розмірі 918,72 грн. Оскільки відповідач на повідомлення про необхідність оплати заборгованості перед позивачем не реагує, а тому позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду та просив заявлені позовні вимоги задовольнити повністю. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направивши до суду засобами електронної пошти письмове клопотання про заочний розгляд справи, у якій просить суд провести судовий розгляд справі у її відсутності на наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не подав. В судове засідання відповідач повторно не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомляв, незважаючи на те, що про час та місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений, про що в матеріалах справи наявні розписки. Згідно ч. 4 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з'ясувавши дійсні обставини справи, всебічно, повно та об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку, виходячи із таких мотивів. Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК). Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Як вбачається із наданих доказів, 12 серпня 2009 року між Львівським національним медичним університетом імені Данила Галицького та [PERSON] укладено Договір № Ф(к) 02/09, згідно пункту 1.1 якого позивач зобов'язується за рахунок коштів відповідача здійснити навчання (освітня послуга) [PERSON] (денне, клінічна фармація, провізор) у ЛНМУ ім. Д. Галицького із 01.09.2009 року по 30.06.2014 року. Відповідач за надання освітніх послуг позивачем зобов'язувався своєчасно вносити плату у розмірі, що встановлений договором (п. 3.1 цього Договору). Пунктами 4.2, 4.3 цього Договору перебачено, що загальна вартість освітньої послуги становить 72000,00 грн., із яких відповідач зобов'язався сплачувати позивачу 3600,00 грн. за кожен семестр до 15 липня, до 15 жовтня, до 01 лютого та до 01 травня щорічно. Як вбачається із наказу ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького від 25.08.2009 року № 2171-з «Про зарахування на навчання», [PERSON] була зарахована студенткою першого курсу денної форми навчання за спеціальністю клінічна фармація на місця з оплатою вартості навчання за рахунок коштів юридичних або фізичних осіб. Наказом ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького від 27.06.2014 року № 799-з «Про відрахування зі складу студентів», [PERSON] була відрахована із числа студенів у зв'язку із закінченням терміну навчання (5 років), отримавши повну вищу медичну освіту за рівнем «спеціаліст» із врученням диплому за спеціальністю «Клінічна фармація», здобувши кваліфікацію клінічного провізора, що додатково стверджується наявним у справі Дипломом серії [NUMBER] від 27.06.2014. Як видно із Повідомлення позивача від 10.06.2015 року № 043/01-04, після відрахування [PERSON] зі складу студенів, за нею рахується заборгованість по оплаті за навчання в сумі 7998,72 грн., яку необхідно погасити в бухгалтерії університету. Із Довідки позивача № 01-13/143 від 15.03.2018 року вбачаються аналогічна обставина, зокрема щодо наявності за [PERSON] заборгованості в сумі 7998,72 грн., що включає: оплату за навчання в сумі 7080,00 грн. та пеню за несвоєчасну оплату вартості навчання в розмірі 918,72 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК). Крім того, в силу п. 5.2 цього Договору за несвоєчасне внесення плати за надання освітньої послуги відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен протермінований день, враховуючи день оплати. Оскільки позивачем на підтвердження заявлених доводів до суду надано докази щодо наявності несплаченої відповідачем заборгованості за договором про надання освітніх послуг у розмірі 7998,72 грн., яку відповідачем оспорено чи документально спростовано не було, а тому суд вважає, заявлений позивачем позов є обгрунтованим і підлягає до задоволення. Як передбачено ст. 141 ЦПК України, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відтак у зв'язку із задоволенням цього позову, із відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Ураховуючи наведене та

Outcome: approved