Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що їй належить на праві власності ? частина квартири №3 в житловому будинку №2 «а» по вул. Сумській в с.Бездрик Сумського району Сумської області. Іншою ? частиною зазначеної квартири володіє її син [PERSON] Відповідач зареєстрований проживаючим в 2001 році в належній їм на праві спільної сумісної власності квартирі до теперішнього часу. Відповідач не проживає за зазначеною адресою з 2014 року, оскільки з цього часу виїхав за кордон, де проживає відповідач їй не відомо. Позивачка посилалась на те, що факт реєстрації проживання відповідача в будинку порушує її право власності на житловий будинок та утворює перешкоди у його користуванні( можливе накладення арешту на майно, перешкоди в отриманні соціальних пільг, субсидій, сплату комунальних послуг). Тому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. В судове засідання позивачка не зявилася, від неї надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, підтримала свої вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява з проханням слухати справу у його відсутність, проти позову не заперечував. Представник Сумського районний відділу УДМС України в Сумській області, Управління ДМС України в Сумській області в судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду були повідомлені належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 13 листопада 2001 року квартира № 33 в буд. 2 «а» по вул. Сумській в с. Бездрик Сумського району Сумської області, належить на праві приватної спільної власності [PERSON] та [PERSON] ( арк. с. 6). У відповідності з ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності з ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України). У відповідності з ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Припинення права власності можливо з підстав, визначених у гл. 25 Цивільного кодексу України, зокрема, у разі відчуження власником свого майна, відмови власника від права власності, знищення майна, викупу памяток культурної спадщини, реквізиції, конфіскації, звернення стягнення за зобовязаннями тощо. Той факт, що відповідач не проживає з 2014 року за вказаною адресою не може бути підставою для звернення позивачкою до суду з відповідним позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, так як відповідач є співвласником даної квартири. Таким чином, відмовляючи в позові, суд виходить з того, що в даному випадку немає законних підстав для визнання відповідача таким, що втратив право на користування належної відповідачеві квартири. Наведені позивачкою в позові обставини не тягнуть за собою правових наслідків у вигляді визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою. Отже, підстав для задоволення позову суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed