overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1167 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування вимог позивачка посилалася на те, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею окремо від відповідача. Відповідач є батьком дитини але добровільно допомоги на утримання не надає. Позивач в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить оголошення про виклик в редакції газети «Одеські вісті». За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.03.2015 року (а.с. 9). Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідач є батьком дитини, але допомоги на утримання не надає. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України визначено, що при визначені розміру аліментів суд приймає до уваги матеріальне становище платника аліментів, утримання інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків. В силу ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів, допускає негайне його виконання в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 551,20 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст. ст. 180, 182, 184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила стягнути на її користь з відповідачів в рівних частках суму боргу за договором позики в розмірі 480 000 гривень. В обґрунтування вимог посилалася на те, що 10.10.2010 року, між нею та відповідачами укладено договір позики на суму 60 000 доларів США. На підтвердження укладання договору позики відповідачами було складено відповідну розписку про отримання суми коштів. Порядок та строки повернення були обумовлені договором та зазначені в розписці. Разом з тим відповідачі, у встановлений договором час, кошти не повернули, що стало підставою для звернення до суду. Відповідачі в судове засідання не з'явилися про місце та час його проведення були повідомлені належним чином, що підтверджується розписками про отримання судових повісток без вручення (а.с. 12, 13). Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача (а.с. 15). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так установлено, що 10.10.2010р., між [PERSON], як позикодавцем з одного боку та [PERSON], [PERSON], як позичальниками в рівних частках з іншого боку, було укладено договір позики відповідно до якого [PERSON], передала а [PERSON], [PERSON], отримали позику в рівних частках в розмірі 60 000 доларів США. На підтвердження отримання коштів за договором, було складено відповідну розписку (а.с. 2). Відповідно до умов договору позики, які зазначені у розписці, позичальники взяли на себе зобов'язання повернути позику до 10.10.2013р., але до теперішнього часу, кошти не повернули. За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка. В силу ст. 533 ЦК України, якщо грошове зобов'язання визначено в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Статтею 625 ЦК України, встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідачів підлягає стягненню сума боргу в розмірі 480 000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, та з урахуванням того, що відповідачі отримали позику в рівних частках (по 30 000 доларів = 240 000грн), не є солідарними боржниками, отже з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави в рівних частках пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі по 2 400 грн з кожного. На підставі ст. 625, 1047, 1048 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що зазначена квартира належить їй на праві власності. [PERSON], є її внуком та зареєстрований за зазначеною адресою з серпня 2013р. З часу реєстрації [PERSON], в квартиру не вселявся та не проживав на належній їй житловій площі, його особисті речі відсутні, перепон в користуванні жилим приміщенням йому ніхто не чинив. Місце його проживання на даний час невідомо. Відповідач про місце та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про повернення судової повістки без вручення, у зв'язку із не проживанням за місцем реєстрації, що в силу ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням (а.с. 18). Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечувала позивачка. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с. 5). Також встановлено, що [PERSON], який має зареєстроване місце проживання в зазначеній квартирі з 16.08.2013р., є внуком позивачки. З часу реєстрації, [PERSON], в квартиру не вселявся та не проживав на належній їй житловій площі, його особисті речі відсутні, перепон в користуванні жилим приміщенням йому ніхто не чинив. Місце його проживання на даний час невідомо, що підтверджується актом про не проживання (а.с. 7). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] [INFO], як колишній член сім'ї власника житлового приміщення, втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], у зв'язку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання [PERSON] [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що зазначена квартира належить їй на праві власності. [PERSON], колишня дружина її сина [PERSON], після припинення шлюбних відносин в 2007р., [PERSON], добровільно залишила місце проживання, її особисті речі відсутні, перепон в користуванні жилим приміщенням їй ніхто не чинив. Місце її проживання на даний час невідомо. Відповідачка про місце та час проведення судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про повернення судової повістки без вручення, у зв'язку із не проживанням за місцем реєстрації, що в силу ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечувала позивачка. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с. 9). Також встановлено, що [PERSON], яка має зареєстроване місце проживання в зазначеній квартирі, була членом сім'ї позивачки та дружиною [PERSON]. Після припинення шлюбних відносин між [PERSON], та [PERSON], в 2007 році, остання, добровільно залишила місце проживання. В 2013р., шлюб між [PERSON], та [PERSON], розірвано (а.с. 5). Перешкод в проживанні їй ніхто не чинив, особисті речі відповідача в квартирі відсутні, на даний час місце її проживання невідоме. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] [INFO], як колишній член сім'ї власника житлового приміщення, втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], у зв'язку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання [PERSON] [INFO] такою, що втратила право користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просили визнати [PERSON], такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що зазначена квартира належить їй на праві власності. З 2001 року в квартирі зареєстрована її донька [PERSON]В, яка з 2013 року в квартирі не проживає, її особисті речі відсутні. Відповідачка, яка проживає в [INFO], в судовому засіданні вимоги позову визнала в повному обсязі, про що надала письмову заяву (а.с. 18). Наслідки визнання відповідачем позову, згідно до ст. 174 ЦПК України, розяснені. Крім визнання відповідачем позову, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с. 5), зареєстрованим в КП «ОМБТІ та РОН» (а.с. 5 на звороті). Відповідачка [PERSON] є донькою позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8), та має зареєстроване місце свого проживання в зазначеному житловому приміщенні з 31.08.2001р., (а.с. 4). Рішенням Суворовського районного суду у справі № 523/11511/13-ц від 30.08.2013р., місцем проживання [PERSON], визначено [ADDRESS]. З часу набрання рішенням законної сили а саме з 11.09.2013р., [PERSON], добровільно залишила зареєстроване місце проживання, перешкод в проживанні їй ніхто не чинив, особисті речі відповідача в будинку відсутні. Встановлені судом обставини визнані сторонами та не підлягають доказуванню. Згідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В силу ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином суд вважає, що [PERSON], [INFO], втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] у звязку з не проживанням в квартирі понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання [PERSON], [INFO], такою що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за місцем реєстрації. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просить суд, розірвати шлюб з відповідачкем, посилаючись на те, що спільне проживання виявилося неможливим через складні взаємини, що призвели до взаємного відчуження, втрати поваги один до одного, та не бажання перебувати із відповідачем в шлюбі і зберігати сімю, оскільки відповідач застосовував фізичне насилля щодо неї. Також, позивачка зазначила, що з 01.01.2017 року вона з відповідачем не проживає, спільне господарство не веде та не підтримує стосунків. З часу звернення із позовом до суду, порозуміння із відповідачем не досягнуто, а тому наполягала на задоволені позову та категорично заперечувала проти надання строку на примирення, а також відмовилася повідомити адресу фактичного місця проживання, посилаючись на можливість відповідача застосувати відносно неї фізичне насилля. Відповідач вимоги позову не визнав та зазначив, що збереження сімї можливе, та просив надати подружжю строк для примирення. Крім того підтвердив факт застосування фізичного насилля в квітні 2016 року, а також те, що він та його дружина з 01.01.2017 року спільно не проживають, спільно господарство не ведуть та не підтримують стосунків. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.04.2017р., у наданні строку на примирення відмовлено з обставин викладених в ухвалі суду. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27 листопада 2013 року, прізвище дружини, після реєстрації шлюбу Корня, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], який проживає з матірю. Також встановлено, що [PERSON], в квітні 2016 року застосовував фізичне насилля у відношенні до своєї дружини [PERSON], внаслідок чого, подружжя фактично припинили шлюбні відносини з 01.01.2017 року та саме з цього часу проживають окремо, отже подружжя спільне господарство не ведуть, стосунків не підтримують. Крім того, встановлено, що з часу припинення шлюбних відносин та в період перебування справи про розірвання шлюбу в суді, подружжя дій направлених на примирення не вчиняли. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вільна згода подружжя на шлюб поширюється не тільки під час його укладання, а й на весь час перебування в шлюбі. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що збереження шлюбу суперечить інтересам та загрожує здоровю позивачки [PERSON], а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 24, 110-112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом , у якому просить суд: розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 24 липня 1968 року у Виконавчому комітеті Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, актовий запис № 27. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 26 квітня 2021 року розгляд справи призначений в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивачка , обґрунтовуючи позов вказує, що з відповідачем фактично припинили шлюбні відносини, в зв`язку з погіршенням сімейного життя. Подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає не можливим, таким, що суперечить її інтересам. Від шлюбу діти повнолітні. Розірвати шлюб через органи Державної реєстрації шлюбу відповідач не бажає, тому позивачка просить розірвати шлюб . \~ \~ \~ \~ Представник позивачки [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі і просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином , судовими повістками . Суд вважає за можливе вирішити справу у його відсутності на підставі наявних матеріалів з ухваленням заочного рішення. За відсутності відзиву на позовну заяву та відсутності заперечень проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами у відповідності до ст. 279 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд розглядає справу у відсутності сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення. Згідно ст. 55 СК України подружжя зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Сторони зареєстрували шлюб 24 липня 1968 року у Виконавчому комітеті Устянської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, актовий запис № 27. Понад двадцять років фактично не підтримують шлюбні відносини. Подальше спільне життя і збереження шлюбу позивачка вважає неможливим, таким, що суперечить інтересам сторін. Розірвати шлюб через органи Державної реєстрації шлюбу відповідач не бажає. Спору щодо поділу майна у сторін немає. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи, а позов підлягає задоволенню. На підставі ст.110 Сімейного Кодексу України ,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, який в подальшому уточнила та в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) починаючи з 06.07.2002 до закінчення навчання 30.06.2021, посилаючись на те, що у зв`язку з навчанням їх спільного сина вона потребує матеріальної допомоги, яку вспромозі та зобов`язаний надавати його батько - відповідач [PERSON] , відповідно до вимог ст.199 Сімейного кодексу України. На теперішній час син навчається на денній формі ІІІ курсу Ніжинського медичного колледжу Чернігівської обласної ради І рівня акредитації, спеціалізація - лікувальна справа, за держзамовленням. Оскільки навчається на денній формі навчання, то не може влаштуватися на роботу та самостійно отримувати заробіток. Вона несе витрати на придбання одягу, продуктів харчування, необхідного для навчання канцприладдя, речей особистої гігієни. Ухвалою суду від 22 квітня 2020 року суд постановив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримку позову та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим через оголошення на сайті суду, не подав відзив на позовну заяву та не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, що відповідно до ст.280 ЦПК України є підставами для ухвалення заочного рішення, враховуючи, що позивачка проти цього не заперечує. Дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За правилами частини першої статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з навчанням сина позивачки, що підтверджується довідкою від 23 червня 2020 року №109 Ніжинського медичного колледжу Чернігівської обласної ради, він потребує матеріальної допомоги, яку зобов`язаний та вспромозі надавати відповідач, тому суд вважає за необхідне стягнути з нього аліментив розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно. З відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved