Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її користь на утримання повнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання в комунальному вищому навчальному закладі «Житомирський базовий фармацевтичний коледж ім. Г.С. Протасовича». Також зазначила, що вона перебуває в скрутному матеріальному становищі, сама не може забезпечити належне матеріальне становище дитині, а відповідач ухиляється від добровільного утримання дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала заяву, в якій просить слухати справу без її участі, позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав заяву, в якій просить слухати справу без його участі, позовні вимоги визнає. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, [PERSON], [INFO], є дочкою відповідача. Дочка позивачки продовжує навчання на 2-му курсі комунального вищого навчального закладу «Житомирський базовий фармацевтичний коледж ім. Г.С. Протасовича» за спеціальністю «Лабораторна діагностика», термін закінчення навчального закладу липень 2015 року, що стверджується довідкою із університету від 16.06.2014 року. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини не надає, хоча не є інвалідом та не страждає на тяжкі захворювання. З урахуванням наведеного, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідачем не надано доказів про неможливість надання матеріальної допомоги дитині. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст. 199 Сімейного Кодексу України з якої слідує, що якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з чим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з частиною 1 статті 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно. На підставі наведеного та встановленого суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, так як дочка позивачки закінчує навчання в липні 2015 року, право на утримання невід'ємно пов'язане із навчанням, тому закінчення навчання припиняє зазначене право.

Outcome: approved