Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач ПАТ «ВіЕс Банк» звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 16 квітня 2013 року між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступник ПАТ «ФОЛЬКСБАНК») та гр. [PERSON] укладено кредитний договір № КF020156 з додатками, згідно якого позивач надав [PERSON] грошові кошти в сумі 155 000,00 грн., з кінцевим строком погашення не пізніше 15 квітня 2023 року. Крім того, відповідно до умов кредитного договору № KF020156 від 16 квітня 2013 року, а саме,- п. 12.1.8 «Позичальник» зобов'язаний: повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції, незалежно від строку зобов'язання у наступних випадках: -затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; -перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; -утворення в позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами. Також вказує, що в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № KF020156 від 16 квітня 2013 року з [PERSON] було укладено договір поруки № KF020156/S-1 від 16 квітня 2013 року, згідно з умовами яких остання, являється поручителем по зобов'язаннях [PERSON] Між тим, [PERSON] своїх договірних зобов'язань не виконав, а саме, - заборгував банку кошти на загальну суму 115 803,58 грн., з яких: 99 444,00 грн. - заборгованість по кредиту; 14 908,72 грн. - заборгованість по відсотках; 1 450,86 грн. - заборгованість за пенею. У зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № KF020156 від 16 квітня 2013 року, позивачем було направлено на адресу відповідачів повідомлення-вимоги № 10-1/2131 від 10.02.2017 та №10-1/2116 від 10.02.2017. Проте, відповідачі не погасили прострочену заборгованість у зазначений в повідомленнях строк. Враховуючи викладене, позивач просить, - стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕс Банк» заборгованість за кредитним договором № КF020156 від 16 квітня 2013 року в сумі 115 803,58 грн., а також судові витрати в розмірі: 1737,05 грн. - судовий збір за подання позовної заяви, 800,00 грн. - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову. В судове засідання представник позивача ПАТ «ВіЕс Банк» за довіреністю - Большаков Д.К. не з'явився. До початку судового засідання подав заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, підтримав заявлені позовні вимоги і просив їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що він не міг своєчасно виконати свої зобов'язання перед банком, оскільки слідчими органами та працівниками ДПІ проводилися незаконні обшуки на фірмах, які йому належать та було вилучено близько 300000,00 грн. Крім того, на все його майно накладено арешт. Також зазначив, що він дійсно укладав з банком кредитний договір № КF020156 від 16.04.2013, який на даний час не розірваний та недійсним не визнаний. Заявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі. Зазначив, що по мірі можливості має наміри погасити заборгованість і просив надати відстрочку виконання зобов»язання до шести місяців. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суду не повідомила, була належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи рекомендованим листом, який повернувся до суду не отриманим, що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Заслухавши думку відповідача, враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: встановлено, що 16 квітня 2013 року між ПАТ «ФОЛЬКСБАНК», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № КF020156 з додатками, згідно якого позивачем надано [PERSON] кредит в сумі 155000,00 грн., з кінцевим строком погашення не пізніше 15 квітня 2023 року під 23,5 % річних. Відповідно до умов кредитного договору, а саме, - розділів 11, 15 позичальник зобов'язаний: повернути банку отриманий кредит в повному обсязі, в строки та у порядку, встановлених кредитним договором; сплатити банку проценти за користування кредитом у розмірі та порядку, що встановленні кредитним договором; забезпечити часткове погашення відповідно до встановленого графіку. Згідно з п. 12.1.8. банк незалежно від інших положень кредитного договору має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині за умови настання будь-якої з наступних обставин: прострочення позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за кредитом, забезпеченим іпотекою, та за кредитом наданим на придбання житла, - щонайменше на три календарні місяці; сума простроченої заборгованості за кредитним договором перевищує розмір кредиту більш як на десять процентів; несплати позичальником більше однієї частини кредиту згідно графіку, яка перевищує п'ять процентів розміру кредиту. Таке виконання боргових зобов'язань повинно бути здійснене позичальником: протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку, але в будь-якому разі не пізніше 75 (сімдесяти п'яти) календарних днів з дня направлення банком відповідного повідомлення позичальнику (у випадку користування кредитом, забезпеченим іпотекою, та кредитом, наданим на придбанні житла); протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку, але в будь-якому разі не пізніше 45 (сорока п'яти) календарних днів з дня направлення банком відповідного повідомлення позичальнику (у випадку користування кредитом, який не забезпечений іпотекою та не наданий на придбання житла). Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов кредитного договору, вимога банку втрачає чинність. Банк має право відкликати свою вимогу щодо дострокового виконання боргових зобов'язань - в такому випадку позичальник зобов'язаний продовжувати виконувати боргові зобов'язання відповідно до умов кредитного договору. Також, в судовому засіданні встановлено, що 16 квітня 2013 року, в якості забезпечення виконання позичальником [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № КF020156 від 16 квітня 2013 року між ПАТ «ФОЛЬКСБАНК», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] був укладений договір поруки № KF020156/S-1, відповідно до умов якого вона є поручителем по зобов'язаннях [PERSON] Згідно із п. 1.2. договору поруки, - поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно із боржником в повному обсязі за своєчасне виконання боржником його зобов'язання за договором основного зобов'язання. Із матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором - надав позичальнику кредит у розмірі обумовленому договором, а відповідачем [PERSON] допущено неналежне виконання та прострочення зобов'язань. У зв'язку з чим, 10.02.2017 банк звернувся до [PERSON] із письмовим повідомленням-вимогою за № 10-1/2116, а також до [PERSON] із письмовим повідомленням-вимогою за № 10-1/2131 щодо дострокового повного повернення основного боргу, простроченого боргу та простроченої заборгованості за процентами, оскільки на той час [PERSON] тривалий час не виконував своїх зобов'язань перед банком і встановлено термін погашення заборгованості. Між тим, вказані вимоги залишені боржником та поручителем без реагування. Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого позивачем, який досліджено в судовому засіданні, станом на 12 червня 2017 року розмір поточної заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитним договором № КF020156 від 16 квітня 2013 року становить - 115 803,58 грн., з яких: 99 444,00 грн. - заборгованість по кредиту; 14 908,72 грн. - заборгованість по відсотках; 1 450,86 грн. - заборгованість за пенею. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл.52 Цивільного Кодексу України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. На час розгляду справи кредитний договір № КF020156 від 16 квітня 2013 року та договір поруки № KF020156/S-1 від 16 квітня 2013 року недійсними чи розірваними не визнані. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст. 549, 550 ЦК України. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України). Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як передбачено ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відносини, пов'язані з порукою, врегульовано нормами § 3 гл. 49 розд. І кн. 5 ЦК України. Поняття поруки закріплено у ст. 553 ЦК України, відповідно до якої, порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов'язань і при цьому водночас сама має зобов'язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов'язання та про договори (розділи І та II кн. 5 ЦК України). Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобов'язання), до істотних умов договору поруки відносять: визначення зобов'язання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо; обсяг відповідальності поручителя, оскільки згідно із ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі, а ч. 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки; відомості про сторони - кредитора і поручителя; тощо. За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. За таких обставин, в судовому засіданні встановлено, що позивач виконав свої обов'язки та надав [PERSON] кредит в розмірі 155000,00 грн., з кінцевим строком погашення не пізніше 15 квітня 2023 року під 23,5 % річних, а позичальник - [PERSON] та поручитель - [PERSON] взяті по договору обов'язки не виконали, тіло кредиту, відсотки за користування кредитом та інші витрати відповідно до умов договору не повернули, заборгувавши позивачу кошти на загальну суму- 115 803,58 грн. Доводи відповідача [PERSON] про те, що на його майно накладено арешт, а також обставини наявності кримінальних проваджень, порушених відносно його фірм, - не є належними та допустимими доказами, які слід враховувати при вирішенні даного спору. Крім того, на думку суду, відсутні й підстави для відстрочки виконання зобов»язання, яке, фактично, ним визнається. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Також, на підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з [PERSON] та [PERSON] на користь «ВіЕс Банк» слід стягнути судові витрати в сумі 1268,53 грн. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved