Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивачка просить суд стягнути з [PERSON] 43000 грн. в рахунок погашення боргу за договором позики, підтвердженим розпискою від 05.06.2016 р. і 3% річних за весь час прострочення виконання зобовязань у сумі 251,00 грн., мотивуючи тим, що вона позичила відповідачу 43000 грн. на умовах повернення до 08.06.2016 р. у вказаний строк відповідач позичені кошти не повернув, у добровільному порядку виконати свої зобовязання відмовляється. Ухвалою суду від 30.11.2016 р. позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних за весь час прострочення виконання зобовязань у сумі 251,00 грн., за заявою позивача залишено без розгляду. Відповідач заперечень проти позову не подав; в судове засідання не з'явився повторно, повідомлений належним чином, завчасно, рекомендованими листами за місцем зареєстрованого проживання. Суд ухвалив справу розглянути заочно у відповідності до ст.224 ЦПК України. Позов підлягає задоволенню з таких підстав: З розписки, датованої 05.06.2016 р., написаної відповідачем власноруч (оскільки розпиcка відповідачем не оспорена), вбачається, що позивач та [PERSON] уклали між собою договір позики, за яким позивач передав відповідачу 43000 грн. на умовах позики, відповідач гроші взяв і зобовязався їх повернути у строк до 08.06.2016 р., а у разі неповернення боргу в обумовлений строк зобовязався передати у власність позивачки «Камаз - колхознік» і «Зік 130», які зберігаються у його батька [PERSON] у с.Пироговичі Іванківського району. Розписка складена [PERSON] у присутності двох свідків [PERSON] і [PERSON] Відповідач не надав ніяких доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, і про які зазначено у розписці від 05.06.2016 р., не довів безгрошовості розписок, і не надав доказів на підтвердження виконання ним грошових зобовязань, обумовлених у розписці повністю або частково. Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно п.2, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини , щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики між фізичними особами укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян . Згідно абз. 1, 2 ч.1 ст. 1051 ЦКУ позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший письмовий документ, який посвідчує факт укладення договору (позики) і факт передачі грошей на певних умовах. Розписка, подана позивачем, відповідає всім цим вимогам і містить у собі всі основні умови договору позики (сума позики, строк і порядок повернення боргу). Таким чином, договір, укладений між сторонами і підтверджений письмовим доказом, є договором позики, який передбачений ст.1046 ЦК України. Відповідач наявність такого договору, факт отримання предмету позики, наявність у нього грошового зобовязання на підставі цього договору і розміру зобовязання, а також строку виконання зобовязань підтвердив написанням розписки 05.06.2016 р., у письмовому вигляді тобто у відповідності до вимог закону щодо форми правочину. Згідно розписки від 05.06.2016 р., відповідач зобовязався повернути борг у розмірі 43000 грн. у строк до 08.06.2016 р., тобто кінцевим строком повернення за даною розпискою є 08.06.2016 р. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути предмет позики у встановлені договором або законом строки. Доказів на підтвердження факту повернення вказаної у розписці суми боргу або факту повернення боргу чи виконання грошового зобовязання перед позивачем у інший спосіб, відповідач суду не представив. Згідно ст. 525 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобовязання не допускається. Відповідач невиконанням зобовязання порушив майнові права позивача, і ці права підлягають судовому захисту. Є підстави для стягнення з відповідача всієї суми боргу. Підстав для звільнення відповідача від обовязку за договором в даному випадку не встановлено. Таким чином, позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу 43000 грн. за договором позики від 05.06.2016 р. Також стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати - сплачений позивачем судовий збір 551,20 грн. відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позов задовольняється. На підставі викладеного,

Outcome: approved