Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила вселити її до квартири [ADDRESS], виділивши їй в користування кімнату площею 12,6 кв. м, а всі інші приміщення квартири залишити в загальному користуванні; зобовязати відповідача у справі не перешкоджати позивачці у користуванні вищезазначеною квартирою. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що вона є власницею 1/8 частини зазначеної квартири, однак на теперішній час відповідач чинить їй перешкоди у користуванні нею. Відповідач самовільно замінив замки на дверях квартири, що унеможливлює позивачці доступ до квартири, користування та розпорядження нею на власний розсуд. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач до суду не зявився про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. При цьому, до суду від відповідача до суду надійшла заява про відкладення судового засідання у зв'язку із зайнятістю представника відповідача у іншому судовому процесі. В той же час, суд вважає, що вказана причина не може бути визнана поважною, оскільки відповідачем не було надано жодних доказів обставин, викладених у заяві. Крім того, відсутність представника відповідача не перешкоджає участі самого [PERSON] у судовому засіданні, однак він, будучи обізнаним про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, не надавши доказів поважності причин його відсутності. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 червня 2011 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 09 лютого 2012 року за позивачкою було визнано право власності на 1/8 частку квартири [ADDRESS]. У подальшому позивачка зареєструвала своє право власності на вищевказану частину квартири, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією витягу з Державного реєстру. В той же час, на теперішній час позивачка позбавлена володіти та користуватися належним їй майном через те, що відповідач чинить їй перешкоди, змінив замки на дверях, у звязку з чим позивачка не може потрапити до квартири, що і стало підставою для звернення позивачки до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вищезазначена квартира належить співвласникам, у тому числі позивачці, на праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Згідно зі ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Враховуючи усе вищевикладене, суд, оцінивши за внутрішнім переконанням належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що [PERSON] створив позивачці перешкоди у користуванні належною їй частиною житлового приміщення, у звязку з чим суд усуває їх шляхом вселення позивачки до [ADDRESS]. В той же час, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про виділення їй в користування кімнати площею 12,6 кв. м і залишення інших приміщень у загальному користуванні, слід відмовити. Так, відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. При цьому, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Виділ у натурі має здійснюватися відповідно до ідеальних часток або з максимально можливим наближенням майна в натурі до ідеальної частки особи у майні. В той же час, позивачкою не було надано обґрунтування, з яких підстав позивачка вважає, що її 1/8 частки майна відповідає 12,6 кв. м. Крім того, позивачка не надала доказів того, що виділ в натурі у користування вищезазначеного майна є можливим. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині виділення позивачці в користування кімнати площею 12,6 кв. м слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивачки та на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 486 грн. 20 коп.

Outcome: partial