Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом зазначивши, що з грудня 2020 року вона припинила спільне проживання із відповідачем. В шлюбі в них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивакою та повністю знаходяться на її утриманні. Вважає, що їх шлюб існує формально та його збереження суперечить їх інтересам та інтересам дитини. З посиланням на те, що відповідач допомогу на утримання дитини не надає, позивачка просить шлюб розірвати та відновити після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище - « [PERSON] ». Водночас, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення донькою трирічного віку. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін. Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 01 березня 2021 року було відкрито провадження по справі яку призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивачка в судове засідання не з`явилася, будучі належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, але подала до суду відповідь на відзив за якою просила розглянути справу у її відсутності. Заявлені вимоги просила задовольнити повністю. Відповідач у своєму заперечені на позов послався на те, що бажає зберегти сім`ю у в`язку із чим, просив суд надати строк на примирення. Попри те, що не працевлаштований не заперечує проти сплати аліментів виключно на дитину в розмірі не більше 1500 грн. Представник відповідача [PERSON] на підтримання доводів відповідача суду підтвердив, що відповідач згоден сплачувати аліменти на дитину в розмірі якому останній спроможний - 1500 грн. Сам відповідач не працевлаштований через що не має можливості сплати позивачці аліменти на її утримання по досягнення дитиною трьохрічного віку. За ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2021 року сторонам було надано строк на примирення терміном чотири місці. Розгляд справи було відкладено на 16 серпня 2021 року. Сторони будучі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду - 16 серпня 2021 року, в судове засідання не з`явилися. Однак, позивачкою надано суду заяву за якою просила розглянути справу у її відсутності. Заявлені вимоги просила задовольнити повністю. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. За наведених обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, згідно ч. 1 ст.223 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] , тобто сторони, 16 травня 2019 року уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Великобудської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 02 (а.с.06). Від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 7), яка проживає разом з позивачкою за місцем проживання - с. Велика Буда Герцаївського району та перебуває на її утриманні (а.с. 9)., Судом встановлено, що сторони подружніх стосунків не підтримують й спільне господарство як подружжям не ведеться. Статтею 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з установлених обставин справи, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами існує формально, протягом часу наданого судом на примирення відносини між сторонами не покращилися, у збереженні сім`ї сторони не зацікавленні оскільки такого роду заяви вони суду не надали, а навпаки на розгляд позову по суті, а тому, подальше спільне життя подружжя суперечать їх інтересам та інтересам дитини, у зв`язку із чим їх шлюб підлягає розірванню. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Стаття 51 Конституції України яка кореспондується із ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Положеннями частини третьої статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При таких обставинах, оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання доньки, то кошти на її утримання (аліменти) присуджується судом. Дослідивши надані сторонами докази та зважаючи на те, що малолітня дитина проживає разом із матір`ю, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище дитини, її вік та пов`язане з цим розмір коштів потрібних на її утримання, а також стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, його працездатний вік та відсутність у платника аліментів інших утриманців та вважає за необхідне з урахуванням обраного позивачкою способу захисту своїх прав задовольнити її вимогу та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утриманні доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного до її віку. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дружини по досягненню дитиною віку трьох років, слід зазначити про наступне. Відповідно до ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, що передбачено ч.1 ст.76 ЦПК України. Статтею 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Зміст вказаної норми закону зводиться до того, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: перебування у зареєстрованому шлюбі з чоловіком, проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів). Отже, за змістом вищевказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Такий правовий висновок, вказаний і Верховним Судом в постанові від 27 травня 2020 року (справа № 712/4702/19; провождения № 61-929св20) у постанові від 12 листопада 2018 року у справі № 202/712/17 (провадження № 61-28943св18), які є обов`язковими для врахування всіма судами України. Оскільки позивачкою не доведено що відповідач [PERSON] має фінансову можливість надати їй матеріальну допомогу як обов`язкова умова передбачена ч. 4 ст. 84 СК України для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки у зв`язку з тим, що з нею проживає дитина, яка не досягла трьох років, то відповідно відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини. Відтак, в цій частині вимога позивачки задоволенню не підлягає. Не підлягає задоволенню й вимога позивачки про відновлення дошлюбного прізвища. Так, ч.1 ст. 4 ЦПК України встановлено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Про право особи, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу іменуватися надалі цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу йдеться у ст. 113 СК України. Таким чином, за змістом вказаної правової норми, зміна шлюбного прізвища на дошлюбне або залишення на шлюбному прізвище залежить виключно від волевиявлення особи яка змінила своє дошлюбне прізвищі на шлюбне. Тобто, це виключно право особи. Таке право особи не може бути обмежено чи то порушено іншою особою. Відтак, позивачка після розірвання шлюбу має право іменуватися прізвищем « [PERSON] » або відновити своє дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Разом із тим, механізм відновлення особою дошлюбного прізвища, в т.ч. після розірвання шлюбу врегульований Порядком розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року N 915 (по тексту - Порядку), згідно з яким, така особа має подати письмову заяву до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем постійного проживання особи, а для осіб які постійно проживають за кордоном - до дипломатичного представництва або консульської установа України, в якій вони перебувають на постійному консульському обліку (п.п. 2, 3 Порядку), а останні у свою чергу зобов`язати прийняти та розглянути по суті такого роду заяви. Судовий захист відновлення дошлюбного прізвища може мати місце виключно у разі звернення до суду із заявами, розгляд яких здійснюється за правилами окремого провадження, а саме : справ про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей або за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі. У такому разі, суд на вимогу заявника зазначає у рішенні про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається (ч. 3 ст. 293, ч.8 ст. 294 ЦПК України) Відтак, обраний позивачкою спосіб відновлення дошлюбного прізвища в межах вказаної цивільної справи яка розглядається за правилами позовного провадження суперечить чинному законодавству, а тому у задоволенні такої вимоги позивачки слід відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки та держави в межах задоволених вимог судові витрати. На підставі ст.ст. 56, 105, 112, 114, 180, 182 СК України,

Outcome: partial