Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач обґрунтовував позов тим, що влітку 2009 року він вирішив придбати особисто для своїх потреб домоволодіння в с. Хутори Черкаського району Черкаської області. З цією метою він звернувся через торгового агента [PERSON] та його сина [PERSON], які проживали в [ADDRESS], з проханням продати мені належне їм на праві приватної власності домоволодіння по [ADDRESS] Між нами була досягнута домовленість про купівлю-продаж і 16.07.2009 року він заплатив їм задаток в сумі 500 доларів США. По цьому договору він зобов'язувався суму в розмірі 7000 доларів США виплатити після укладення договору купівлі-продажу до 30.08.2009 року. Договір завдатку був підписаний позивачем та продавцями. В зв'язку з сімейними обставинами позивач не бажав оформляти договір купівлі-продажу довмолодіння на своє ім'я, тому попросив свою матір [PERSON] про те, щоб цей договір зробити на її ім'я, а вже потім вона переоформить все на позивача при першій необхідності. 09.09.2009 року позивач взяв свою матір та продавців і разом поїхали до нотаріуса, у якого було оформлено договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] причому в цих договорах в якості покупця виступала його мати [PERSON], хоч фактично домоволодіння купляв позивач. Потім він виплатив продавцям ще 7000,00 долларів США, тобто суму, яку потрібно було виплатити по договору задатку та договорам купівлі-продажу. Оскільки в позивача на час оформлення договору не було всієї суми грошей він написав продавцям розписку на 1000,00 доларів і зобов'язався виплатити цю суму на протязі півроку. В той же час від імені відповідача [PERSON] на ім'я позивача було укладено заповіт на спірне майно. Також від імені відповідача [PERSON] на позивача в той же день в нотаріуса було видано доручення, відповідно якого йому доручалося представлять її інтереси при реєстрації домоволодіння в держаних та інших органах, установах та організаціях. По даному дорученню позивач зробив реєстрацію купленого майна в усіх установах на ім'я матері. Після покупки домоволодіння по [ADDRESS] позивач постійно там проживав, хоч і не зареєстрований. Також там проживає дочка позивача [PERSON], обробляє земельну ділянку. В даний час в домоволодінні ніхто не зареєстрований. Позивач зазначив, що час після смерті його батька мати похилого віку, підпала під вплив його сестри [PERSON] і з метою уникнути в майбутньому спорів відносно майна він вирішив оформити вищевказане домоволодіння на своє ім'я. Для цього він звернувся до матері і до нотаріуса, підготував відповідні документи для оформлення договору дарування від імені матері домоволодіння по [ADDRESS] на нього, але мати в категоричній формі відмовилася їхати до нотаріуса і зробити переоформлення, таким чином фактично ставши на шлях обману, так як вона обіцяла при здійсненні на її ім'я оформлення договорів купівлі-продажу переоформити куплене майно на позивача при першій його вимозі і необхідності. Позивач вважає, що з боку його матері [PERSON] під час придбання ним домоволодіння по [ADDRESS] було допущено обман. Просив суд визнати недійсними договори купівлі-продажу від 09.09.2009 року житлового будинку по [ADDRESS], зареєстрований в реєстрі №1041, та земельної ділянки площею 0,3184 га, що розташована на території [ADDRESS] між продавцями [PERSON] і [PERSON] та покупцем [PERSON] та визнати за ним право власності на вказане домоволодіння. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON]позов підтримали, просили суд його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, вважає що для його задоволення відсутні будь які підстави оскільки при його укладенні були дотримані всі вимоги закону, а також заявила клопотання про застосування строку позовної давності та відмовити в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. 09.09.2009 року між [PERSON] та [PERSON] - продавцями та [PERSON] - покупцем було укладено договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки за адресою [ADDRESS] Згідно ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу жилого будинку від 21.07.2006р. був укладений не для приховання іншого правочину, а саме для купівлі-продажу будинку. Сторони правочину його не оспорювали. Позивач [PERSON] не є стороною вказаних договорів і ніяких прав чи обов'язків за вказаним договором не набув. Позивач як на підставу недійсності правочину посилається на ту обставину що з боку відповідача [PERSON] відносно нього було допущено обман. Відповідно ч1ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно ч1ст. 230 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Дані статті Цивільного Кодексу України регулюють відносини між сторонами правочину. Оскільки позивач [PERSON] не є стороною оспорюваних правочинів то визнати їх недійсними з підстав введення в оману неможливо. Надані позивачем довідки та виписки з його особових рахунків підтверджують лише наявність у нього на момент укладання спірних договорів певної суми грошових коштів та не є достатнім доказом купівлі будь якого майна за ці кошти. Угода про завдаток укладена між позивачем [PERSON] та [PERSON], [PERSON]. підтверджують лише наміри позивача щодо укладення між ним та [PERSON], [PERSON] договорів купівлі продажу спірного майна. Показання свідка [PERSON], яка є дочкою позивача, про те, що спірне майно куплене за кошти позивача не є допустимим доказом. Враховуючи досліджені судом обставини справи, суд вважає, що даний позов заявлений з метою позбавити [PERSON] права власності на спірне майно. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Таким чином суд вважає, що у разі задоволення позову це призведе до порушення діючого законодавства та порушення права власності відповідача [PERSON] У зв'язку з цим, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON]. є недоведеними, не ґрунтуються на положеннях закону, не підтверджені належними доказами, тому не підлягають до задоволення. Суд вбачає, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності звернення до суду, передбачений ст.257 ЦК України, оскільки про укладення спірних договорів позивач дізнався з часу їх укладення, оскільки як він сам вказав в позовній заяві що був присутнім при цьому та займався оформленням документів по цих договорах. Проте, суд вважає необхідним і доцільним відмовити в задоволенні позову по суті позовних вимог, а не за строками позовної давності. Враховуючи Постанову Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», та

Outcome: dismissed