Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, яким просила суд: позбавити батьківських прав відповідачку [PERSON] відносно її неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]; призначити її (позивачку) опікуном над неповнолітнім онуком [PERSON]; визначити місце проживання неповнолітньої дитини - [PERSON] в с. Тщенець Мостиського району Львівської області, за адресою місця проживання її (позивачки), як бабці, а також дідуся [PERSON] та дядька [PERSON] Крім того, просила суд вислухати й взяти до уваги думку неповнолітнього [PERSON], а також судові витрати покласти на відповідачку. Заявлені вимоги мотивувала тим, що її донька - відповідачка по справі - вже тривалий час зловживає алкоголем і з кожним роком її прив'язаність до алкоголю стає дедалі сильнішою. Якщо іще 5 - 6 років назад вони, як сім'я, могли прикривати її поведінку, п'янство, ігнорування її материнських обов'язків, то починаючи з 2012 року її онук (син відповідачки) став заручником п'яних публічних істерик, вульгарної поведінки, жорсткої агресії. Стверджувала, що з часу народження онука [PERSON], вся відповідальність за дитину була покладена на неї (позивачку) та її чоловіка. Вони водили його в дитячий садок до м. Мостиська, де він згодом він пішов і в школу. Часто, знаючи, що донька в п'яному стані буде вчиняти сварки, бійки і, щоб дитина не знервувалася, вона довго просиджувала з ним в парку. Донька ніколи не вставала зранку, щоб приготувати сину сніданок. Довший час донька ніде не працювала і вони утримували їх обох. Зазначала, що дев'ять років назад відповідачка влаштувалася на залізницю прийомоздавачем. Вона (позивачка) щодо допомагала їй працевлаштування, доглядала онука, натомість донька, маючи стабільну зарплату та державну роботу, стала пиячити, не приїжджати додому, за словами знайомих спала п'яною на вокзалі. Часто приходила в 2 - 3 ночі й ранку та «дебоширила». Їхні прохання, зауваження, вимоги припинити пиячити, наштовхували їх лише на образи, агресію, погрози, провокаційні скандали з боку відповідачки. Донька, внаслідок надмірного вживання алкоголю, доводила себе до неадекватного стану, била вікна, посуд, телефони, світильники та інше, що попадало під руку. Вказувала, що внук почав боятися своєї матері (відповідачки), зовсім не вчить уроки, але моральний стан власної дитини відповідачці байдужий. Донька свідомо самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків; постійно заявляла, що через сина не може влаштувати своє особисте життя. Доведена до відчаю дитина (син відповідачки) не розмовляє з матір'ю півроку, так як йому боляче відчувати байдужість з баку матері, бути свідком її брутальної, вульгарної поведінки, погроз «я купила, зараз заберу» тощо. Зазначала, що вказаною ситуацією був стривожений біологічний батько дитини, який приходив з інформацією в органи опіки; хотів узаконити батьківство, але раптом помер. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задоволити. Відповідачка в судовому засіданні проти позову не заперечила. Представник третьої особи - Мостиської РДА як органу опіки та піклування Онохова О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник третьої особи - Тщенецької сільської ради в судове засідання не з'явилася, однак подала в суд заяву з проханням здійснювати розгляд справи у її відсутності, так як зі сторони сільської ради заперечень щодо даного позову немає. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.ст.12, 15 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні. Пріоритет інтересів дитини над інтересами батьків закріплений також в Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифіковано Україною 27.02.1991 року), відповідно до якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 150 СК України встановлені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 цієї ж Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен зокрема, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Судом встановлено, що [INFO] у відповідачки [PERSON] народився син [PERSON]. Відповідачка, як матір, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки не цікавиться сином, не приймає участі у його вихованні, не піклуються про його фізичний та духовний розвиток, не займається його підготовкою до самостійного життя. Вихованням даної дитини займаються бабуся (позивачка у справі) та дідусь [PERSON] Відповідачка зловживає алкогольними напоями, вчиняє сімейні скандали, свідком яких нерідко є її син [PERSON], що в свою чергу негативно впливає на його психологічний розвиток. Дитина понад півроку не спілкується з матір'ю. Крім того, по місцю проживання відповідачка характеризується негативно. Вказані обставини підтверджуються поясненнями учасників судового розгляду та наявними у справі письмовими доказами: копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 14.05.2002 року; довідкою Тщенецької сільської ради Мостиського району Львівської області № 1282 від 31.10.2016 року; характеристикою [PERSON] з місця проживання; інформаційною довідкою Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області № 8811/55/05/01-16 від 169.11.2016 року, а також іншими матеріалами справи. Крім того, по справі було допитано в якості свідка неповнолітнього сина відповідачки - [PERSON], який в судовому засіданні пояснив, що матір пиячить та часто скандалить, обзиває його та принижує, дразнить його, ображаючи його покійного батька, з матір'ю він не розмовляє та не бажає в подальшому з нею спілкуватися. Пояснив, що бабця не настроює його проти матері. Вищенаведені обставини в сукупності, на думку суду, свідчать про те, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання власного неповнолітнього сина та свідомо нехтує таким. Згідно висновку органу опіки та піклування Мостиської РДА Львівської області № 02-29/1416 від 13.06.2016 року є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Суд погоджується із даним висновком органу опіки та піклування, оскільки такий є обґрунтований, повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та відповідає інтересам дитини. У відповідності до п.2 ч. 1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно положення ч.4 ст.60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Так, згідно висновку органу опіки та піклування Мостиської РДА Львівської області № 01-09/1000 від 08.12.2016 року є доцільним призначити піклувальником неповнолітнього [PERSON] його бабцю - [PERSON] (позивачки у справі). Таким чином, підсумовуючи все вищенаведене, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідачка у справі ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню власної дитини, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.164 СК України є всі підстави для позбавлення її батьківських прав відносно її неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], та передати дану дитину на піклування його бабці - позивачці [PERSON] Також згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки в користь позивачки понесені нею та документально підтверджені судові витрати - судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. В задоволенні решти позовних вимог суд дійшов висновку відмовити за безпідставністю таких вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial