Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на домоволодіння [ADDRESS] яке відповідно до технічного паспорту складається із: житлового будинку літ.А-1, загальною площею 63,6кв.м., житловою площею 29,4кв.м., сараю літ.Б-1, сараю літ.Г-1, вбиральні літ.В1, гаражу літ.Д-1, огорожі №1, 2, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після смерті її батька залишилося спадкове майно у вигляді вказаної нерухомості, що належала [PERSON], її рідному дідусю, на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого Жданівською Державною нотаріальною конторою від 29 серпня 1958 року. Інших спадкоємців крім позивачки немає. При зверненні спадкоємиці до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки державна реєстрація права власності вказаного домоволодіння не була проведена. У зв'язку з цим, з метою захисту спадкових прав, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на об'єкт нерухомості в порядку спадкування за законом. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. Від третьої особи надійшла до суду письмова заява про розгляд справи без її участі. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася у відповідності з вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого Жданівською Державною нотаріальною конторою від 29 серпня 1958 року, реєстраційний номер 8743, а також на основі акту приймання індивідуального домоволодіння від 07 серпня 1963 року. Речове право останнього на вказане володіння зареєстроване Маріупольським БТІ 27 серпня 1963 року за реєстраційним номером №18362. У зв'язку з цим було здійснено оформлення технічної документації на ім'я [PERSON] Згідно технічної інвентаризації, проведеної 05 лютого 2016 року встановлено, що на земельній ділянці знаходиться житловий будинок літ.А-1, сіни літ.а-1 з погребом літ. а/п, прибудова літ.а2-1, усього загальною площею 63,6кв.м., житловою площею 29,4кв.м., сарай літ.Б-1, сарай літ.Г-1, вбиральня літ.В1, гараж літ.Д-1, огорожа №1, 2, ворота №2, вимощення І. Згідно рішення виконкому Жовтневої районної ради від 11 березня 1987 року за №3 до складу домоволодіння включено сіни літ.а2-1, сараї: літ.Б-1, літ.Г-1, гараж літ.Д-1. Будівлі побудовані в період з 1962 року по 1985 рік. Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] повторно виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського МУЮ у Донецькій області 04 квітня 2012 року вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року, про що в Книзі реєстрації смертей 05 липня 2008 року було виконано актовий запис №1567. Спадкоємцем останнього був його син - [PERSON], який прийняв спадщину, проте своїх спадкових прав за життя не оформив. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [PERSON], повторно виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського МУЮ Донецькій області 05 січня 2012 року, актовий запис №1221. Із матеріалів спадкової справи №1/2016 щодо майна померлого [PERSON] вбачається, що після його смерті відкрилася спадщина на будинок [ADDRESS]. Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла його донька - позивачка шляхом постійного проживання із батьком з 1995 року. Так, згідно довідок №25 за вих.1302, виданої Жовтневим РВ у місті Маріуполі ГУДМС України в Донецькій області 01 грудня 2015 року, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], в період з 07 лютого 1992 року по 16 червня 2009 року, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], в період з 25 червня 1996 року по 15 серпня 2008 року. В свою чергу, відповідно до акту від 12 лютого 2016 року, [PERSON] проживає у вказаному домоволодінні починаючи з 22 березня 1995 року разом з дітьми. Однак, при зверненні спадкоємиці до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно, постановою приватного нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В. від 14 січня 2016 року №4/02-31, [PERSON] було відмовлено у вчинені нотаріальної дії, оскільки відсутні відомості правовстановлюючі документи щодо підтвердження належності спадкодавцеві [PERSON] домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями ч.4 ст.234 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ст.1216, ст.1218, ст.1223, ст.1268 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог п.23, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді даних справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи той факт, що на теперішній час позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом через те, що державна реєстрація права власності щодо вказаного домоволодіння не була проведена, суд вважає необхідним захистити права позивачки та визнати за нею в судовому порядку право власності на спірне домоволодіння. На підставі Цивільного кодексу України,

Outcome: approved