Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] , [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 14.07.2006 перебувала у шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що діти проживають разом з позивачкою , відповідач ніякої допомоги на утримання дітей не надає, всіляко ухиляється від будь-якої своєї майнової участі в їх утриманні. Досягнути із відповідачем домовленості про його участь в утриманні синів не виявляється можливим, у зв'язку з чим позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. Позивачка позов підтримала, просила його задовольнити, справу слухати у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився , про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 14.07.2006 сторони [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] ,що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 14.07.2006, [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Севастополя. Від цього подружжя має двох дітей - [PERSON], який народився [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану ХМУЮ) та [PERSON], який народився 23.11.2013 (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ) За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, з урахуванням положень ч.2 ст.181 СК України може брати участь у її утриманні в грошовій (або) натуральній формі. З положень ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ч.1 ст.182 СК України суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину згідно з положеннями ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Якщо стягуються аліменти на двох дітей і більше, суд у відповідності до ч.2 ст.183 СК України визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано доказів щодо неспроможності виплати аліментів на утримання малолітніх дітей у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Оскільки відповідач не надає регулярно матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей, то суд стягує з нього на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. При цьому суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, а також інші обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при поданні позову до суду про стягнення аліментів, то суд на підставі ч. 2 ст. 133, ч. 1,2,6 ст. 141 ЦПК України, стягує ці витрати з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved