Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В позовній заяві вказала, що у 1954 році на підставі протоколу № 30 засідання виконавчого комітету Молотовської (Жовтневої) районної ради депутатів трудящих м. Жданова (з 1989 року м. Маріуполя) та договору на право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 30.08.1954 року по [ADDRESS] [PERSON] був збудований будинок, який належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки був збудований у період їх шлюбу. 11.10.1985 року [PERSON] помер, та власником цього будинку стала його дружина [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, оскільки фактично управляла та володіла вказаним будинком. [INFO] року померла [PERSON], але за життя вона залишила заповіт на все належне їй майно, в тому числі й на будинок [ADDRESS] на користь позивача, яка за їх домовленістю доглядала її доки вона не померла, вела спільне господарство та проживає в спірному будинку з 2005 року по теперішній час. Після звернення в Першу маріупольську державну нотаріальну контору, постановою від 29.04.2014 року, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю необхідних документів. Вважала, що існують всі підстави для визнання за нею право власності на спірний будинок. Позивачка та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, але представник позивача надав суду заяву з клопотанням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Представник відповідача Васильєв В.О. у судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення до позову, в яких просив розглянути справу у його відсутності та ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, відповідно до поданих заяв суд розглянув справу у відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у 1954 році на підставі протоколу № 30 засідання виконавчого комітету Молотовської (Жовтневої) районної ради депутатів трудящих м. Жданова (з 1989 року м. Маріуполя) та договору на право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 30.08.1954 року по [ADDRESS] [PERSON] був збудований будинок, який належав [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, оскільки був збудований у період їх шлюбу, що підтверджується копіями архівної довідки від 23.01.2010 року № 01/1-10/30, видної Державним архівом Донецької області, договору на право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянко., укладеного 30.08.1954 року між [PERSON] та міським житловим управлінням відділу комунального господарства виконкому Жданівської міської Ради депутатів трудящих, акту прийому індивідуального домоволодіння від 1961 року, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00013751332 від 15.04.2014 року. (а.с.10, 11, 13-16). Згідно копії відповіді Бюро технічної інвентаризації від 26.03.2014 року на адресу державного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу, житловий будинок [ADDRESS] згідно інвентаризаційної справи № 65 рахується за [PERSON], був збудований у 1955 році та не є самовільним. (а.с. 32). 08.10.1985 року [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого відділом ЗАГС Сухоложського міськвиконкому Свердловської області СРСР. (а.с. 17). Власником будинку [ADDRESS] стала його дружина [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, оскільки фактично управляла та володіла вказаним будинком, що підтверджується копією довідки голови квартального комітету №5 громадського самоврядування селища Новоселівка від 29.07.2009 року, копією паспорту [PERSON], згідно якого місце її проживання було зареєстровано в спірному будинку та копією домової книги, з якої вбачається що вона також фактично проживала в цьому будинку. (а.с. 27, та матеріали цивільної справи № 263/5973/14-ц, а.с. 15-18). [INFO] року померла [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. (а.с. 18). Згідно відповіді Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 28.08.2014 року №2306-4.1-27, в актовому записі про шлюб [PERSON] та [PERSON] відсутній запис про розірвання шлюбу, про що свідчить також копія актового запису про шлюб № 261. (матеріали цивільної справи № 263/5973/14-ц, а.с. 80-81) При житті [PERSON] залишила заповіт на все належне їй майно, в тому числі й на будинок [ADDRESS] на користь позивача, що підтверджується копією заповіту від 02.07.2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 4675. (а.с. 20). Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомості від 09.10.2014 року № 27864888 та інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 27865004 від 09.10.2014 року, відомості щодо будинку [ADDRESS] відсутні.(а.с. 74-75) В судовому засіданні були досліджені матеріали цивільної справи № 263/5973/14-ц за позовом [PERSON] до Маріупольської міської ради з приводу того самого спору, та з якої вбачається, що у померлих [PERSON] також було двоє дітей, один з яких другий - [PERSON], який помер [INFO] року, що підтверджується копіями запису акта про народження № 318 від березня 1955 року, повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00014284843 від 07.08.2014 року, копією актового запису про смерть № 1642 від 26.08.2004 року, повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть. (матеріали цивільної справи № 263/5973/14-ц, а.с. 61-65). Даних щодо іншої дитини в матеріалах справи немає. Згідно відповіді Першої маріупольської державної нотаріальної контори від 02.12.2014 року № 2304/01-09, за даними спадкового реєстру спадкова справа до майна померлого [INFO] року [PERSON] відсутня. (а.с. 61). Згідно копії відповіді Бюро технічної інвентаризації від 26.03.2014 року № 954, житловий будинок [ADDRESS] літ. А-1, має загальну площу 29,1 кв. м., житлову - 20,5 кв. м. (а.с. 69). Згідно копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] № 1135/2009, до нотаріальної контори звернулася [PERSON]. як спадкоємець за заповітом.(а.с. 61-62). Згідно експертного висновку ТОВ «Донюасспецмонтаж» від 2014 року, несучі та огороджувальні конструкції спірного будинку знаходяться у задовільному технічному стані і можуть експлуатуватися надалі, технічний стан будівельних конструкцій та інженерних комунікацій будівельних об'єктів забезпечує їх безпечну і надійну експлуатацію.(а.с. 35-36). Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою нотаріуса від 29.04.2014 року № 921/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] на спірний будинок, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинок. (а.с. 72). Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року та прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. З огляду на вказане, суд вважає, що оскільки позивачка, як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину після смерті [PERSON], яка в свою чергу яка набула право власності на спірний будинок на прав спадкування та фактичного користування вказаним будинком, але не оформила його належним чином, а позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний будинок, то слід захистити її права та в судовому порядку визнати за нею право власності на вказаний будинок у порядку спадкування як єдиного спадкоємця, яка фактично прийняла спадщину, оскільки інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися та фактично не користувалися спірним будинком. На підставі ст.ст. 182, 392, 1218, 1223, 1268, 1298 ЦК України,

Outcome: approved