Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 03.07.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №869. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що за час спільного життя з відповідачем між ними виявилась невідповідність характерів, істотна відмінність у поглядах на сімейне життя, було відсутнє взаєморозуміння. Взаємовідносини, які склалися, привели до втрати один до одного почуття взаємної любові та поваги. Шлюбні стосунки та ведення спільного господарства припинено і позивачка не має наміру їх поновлювати. Вона переконана, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Також позивачка повідомила, що від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], 13.12..[INFO], котра мешкає разом з позивачкою. У судове засідання позивачка подала заяву про підтримання заявлених позовних вимог і просила суд задовольнити позов, розглянувши справу за її відсутності, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до судового засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був своєчасно та належним чином сповіщений за його зареєстрованим місцем проживання, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, своєї думки щодо позову не висловив. За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні та наявних у справі матеріалів, позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 03.07.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №869. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], 13.12..[INFO], котра мешкає разом з позивачкою. Сторони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства з 2014 року і позивачка не має наміру їх поновлювати, їх сім`я носить виключно формальний характер. Спір про місце проживання дитини відсутній. Згідно ст.56 Сімейного Кодексу України, чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. Відповідно до ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки та дитини, що має істотне значення, заява про розірвання шлюбу відповідає волевиявленню позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін та права їх малолітньої дитини і шлюб може бути розірвано. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: approved