Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач КП «Харківводоканал» звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг КП «Харківводоканал» та споживачами. Відповідачі зареєстровані та мешкають в квартирі [ADDRESS] та є споживачами послуг водопостачання та водовідведення, які надаються на підставі відкриття абонентського особового рахунку, повинні регулярно у встановлені законом строки оплачувати вартість наданих їм підприємством послуг водопостачання і водовідведення, але свої обовязки щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг не виконують, в результаті чого утворилася заборгованість, яка згідно уточненого рахунку, за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.08.2010 року по 31.07.2013 року становить - 1239 грн. 83 коп., з центрального водовідведення за період з 01.08.2010 року по 31.07.2013 року становить 254 грн. 57 коп. Зазначену заборгованість позивач просить стягнути з відповідачів солідарно, а також 3% річних від простроченої суми - 42 грн. 61 коп. та інфляційні витрати - 86 грн. 92 коп. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог КП «Харківводоканал». В обґрунтування заперечень відповідач вказувала, що між сторонами не існує договірних відносин, відповідний договір не укладався і позивач не вправі вимагати стягнення боргу за житлово-комунальні послуги. Також, відповідач наголошувала на тому, що позивач нараховує заборгованість за надані послуги за необґрунтовані норми споживання води, що є доказом шахрайських дій КП «Харківводоканал» та незаконних нарахувань. Крім того, відповідач вказує, що [PERSON] з 2011 року по 2013 рік фактично проживала в іншій країні про що вона повідомляла позивача, проте позивачем лише один раз був здійснений перерахунок заборгованості. Також відповідач посилається на надання послуг не належної якості, оскільки вода в будинку або зовсім не біжить, або біжить брудна. Вказує на пропуск відповідачем позовної давності, а також просила стягнути з позивача на її користь кошти в сумі 439,70 грн., які були утримані з її пенсії. Враховуючи вищевикладене, просить суд відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг водопостачання та водовідведення, які надаються за адресою: [ADDRESS], де зареєстровано дві особи: [PERSON], [PERSON] Послуги позивача надаються за абонентським особовим рахунком № 238061, відкритим на імя [PERSON] Згідно інформації, наданої КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради від 30.11.2016 року за № 1027/3, згідно наявних матеріалів реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS], проведена за [PERSON] та [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.05.2002 року Управлінням комунального майна та приватизації, відділом приватизації державного житлового фонду № 8-02-230564. Із зведеної картки абонента та інформації про оплату послуг позивача помісячно, із зазначенням періоду зарахування оплат, за відповідачами існує заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.08.2010 року по 31.07.2013 року у розмірі 1239 грн. 83 коп., за надані послуги з центрального водовідведення за період з 01.08.2010 року по 31.07.2013 року у розмірі 254 грн. 57 коп. [PERSON] вказує на відсутність договірних відносин між нею та позивачем та з огляду на це заперечує свій обовязок сплачувати за надані послуги з водопостачання та водовідведення. Між тим, основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Позивач є виконавцем послуг водопостачання та водовідведення, визначений відповідним рішенням Харківської міської ради, має ліцензію на надання таких послуг, що підтверджено матеріалами справи. Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України по справі 20 квітня 2016 року по справі 221/515/15-а. За змістом ст. 633 ЦК України публічним є договір в якому одна із сторона - підприємець взяла на себе обов'язок виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором є усна чи письмова угода між споживачем та продавцем (виконавцем) про якість, термін, ціну та інші умови, по яким реалізується продукція. Підтвердженням дії усної угоди та факту існування договірних відносин між сторонами є квитанції про оплату послуг та факт оплати споживачами послуг водопостачання та водовідведення. Аналіз ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.04р. № 1875-IV, «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року №630свідчить про те, якщо між сторонами договір не укладено, то послуги надаються відповідно до загальних вимог Закону та вищезазначених правил. До учасників правовідносин застосовуються умови встановлені типовим договором. Таким чином встановлено, що КП «Харківводоканал» надає у квартиру за адресою [ADDRESS], послуги з водопостачання та водовідведення згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води». Статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що в період з 01.08.2010 р. по 31.07.2013 р. відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість послуг. До обов'язків споживача комунальних послуг, які встановлено ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», входить, в тому числі, оплата за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають до оплати крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та п. 17, 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Згідно п. 33, п. 32 пп. 16, «Правил надання послуг централізованого опалення, поставки холодної та гарячої води та водовідведення», затвердженого постановою КМУ від 21.07.2005 року №630таст. 15 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875 -IV, згідно яких у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем, споживач повідомляє про це виконавця в усній формі, чи за допомогою телефонного зв'язку, чи у письмовій формі, якщо виконавець ніяким чином не відреагував на звернення, споживач самостійно складає акт-претензію, який підписує ще два споживача; перерахунок нарахувань проводиться на підставі акту - претензії, який складається споживачем та представником виконавця послуг та скріплюється їх підписами. Належних та допустимих доказів того, що якість послуг КП «Харківводоканал» була неналежною матеріали справи не містять. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» №2918 від 10.01.2002 р. споживач зобов'язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Але, відповідачі, отримуючи надані послуги з центрального водопостачання і водовідведення, вказані послуги своєчасно не оплачують, у зв'язку з чим за ними утворилась заборгованість за послуги КП «Харківводоканал» за період з 01.08.2010 року по 31.07.2013 року. Крім того, доводи відповідача про те, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає, оскільки виїхала за кордон, в звязку із чим не повинна сплачувати за комунальні послуги не знайшли свого підтвердження, оскільки згідно із наданого листа Державної прикордонної служби України вбачається, що відповідно до бази даних щодо перетинання державного кордону України [PERSON] мається інформація починаючи з 01.02.2013 року. Іншої інформації в базі даних не виявлено. Відповідач вказує, що вимоги позивача знаходяться за межами строку загальної позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Представник позивача в судовому засіданні наполягав на стягненні заборгованості за надані послуги за період з 01.08.2010 року по 31.07.2013 року. Враховуючи, що загальний строк позовної давності встановлений у три роки, тому в даному випадку позовна давність, в межах якої підлягає стягненню заборгованість, буде визначатись з часу звернення позивача до суду із даним позовом 21.08.2015 року, а тому період за який підлягає стягнення заборгованості з відповідачів, становить з вересня 2012 року по серпень 2013 року. Враховуючи викладене, стягненню з відповідачів підлягає сума заборгованості за період з 01.09.2012 року по 31.07.2013 року за надані послуги з централізованого водовідведення в сумі 26 грн. 80 коп. та з централізованого водопостачання в сумі 350 грн. 21 коп. В частині позовної вимоги про стягнення з відповідачів боргу за опалення та підігрів води за період з серпня 2010 року по вересень 2012 року, у задоволенні позову належить відмовити у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. У зв'язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг, позивачем нараховані інфляційні витрати та 3% річних за прострочення ним виконання грошового зобов'язання. Правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобовязанням, в якому поміж інших прав і обовязків сторін на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобовязань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання. Закріплена в п. 10 ч. 3ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача в межах загального строку позовної давності за період з 01.09.2012 року по 31.07.2013 року інфляційних витрат у розмірі 01 грн. 13 коп. та 3% річних у розмірі 10 грн. 32 коп. законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню. Що стосується вимоги [PERSON] про стягнення на її користь з КП «Харківводоканал» коштів в сумі 439,70 грн., які були утримані з її пенсії, то слід зазначити, що відповідачка із зустрічним позовом до суду не зверталася, в звязку із чим дана вимога задоволенню не підлягає, що не позбавляє її можливості звернутися до суду із відповідним позовом. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень\~ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved