Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.09.2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №31/219/06-N, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 850\~000,00 дол. США з розрахунку 12,5% річних на строк з 08.09.2006 року по 07.09.2013 року. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором відповідач передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями №6 по вул. Блока в м. Вінниці, загальною площею 424,80 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу будинку, укладеного 08.09.2006 року та посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 08.09.2006 року за реєстровим номер 1959, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 08.09.2006 року за №1555396; земельні ділянки, площею 0,0168 га, кадастровий номер земельної ділянки 0510100000:02:051:0052, та площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки 0510100000:02:051:0062, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 08.09.2006 року за реєстровим №1967. 27.09.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, на підставі даного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки, укладених між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Через неналежне виконання умов кредитного договору у позичальника утворилась заборгованість станом на 03.04.2015 року у розмірі 28\~075\~347,58 грн. А відтак, позивач, як новий кредитор та іпотекодержатель, звернувся до суду з даним позовом, в якому просив: в рахунок виконання основного зобовязання за кредитним договором щодо оплати відповідачем заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі позивачу права власності на вказане майно; визнати за позивачем право власності на предмет іпотеки. Представник позивача [PERSON] до судового засідання не зявився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечує проти винесення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON], представник відповідача за довіреністю [PERSON] до судового засідання не зявились із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору за довіреністю [PERSON] до судового засідання не зявилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, під час прийняття рішення просить врахувати інтереси малолітньої дитини [PERSON], 19.06.2011 року. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до положень ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 08.09.2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №31/219/06-N, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 850\~000,00 дол. США з розрахунку 12,5% річних на строк з 08.09.2006 року по 07.09.2013 року. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором відповідач передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями №6 по вул. Блока в м. Вінниці, загальною площею 424,80 кв.м., що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу будинку, укладеного 08.09.2006 року та посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 08.09.2006 року за реєстровим номер 1959, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 08.09.2006 року за №1555396; земельні ділянки, площею 0,0168 га, кадастровий номер земельної ділянки 0510100000:02:051:0052, та площею 0,1000 га, кадастровий номер земельної ділянки 0510100000:02:051:0062, що належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу земельних ділянок, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 08.09.2006 року за реєстровим №1967. 27.09.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, внаслідок укладання вказаного договору відбулась заміна кредитора, а саме позивач набув статусу нового кредитора/іпотекодержателя за вищезазначеними кредитним договором та договором іпотеки. Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Однак, всупереч положенням ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, позичальник перестав сплачувати необхідні платежі у встановлені кредитним договором строки. Як вбачається з довідки ПАТ «Дельта Банк» вих. №б/н від 03.04.2015 року через неналежне виконання умов кредитного договору станом на 03.04.2015 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 28\~075\~347,58 грн. та яка складається з: 16\~186\~285,24 грн. тіло кредиту; 10\~023\~365,95 грн. заборгованість за відсотками; 1\~865\~696,39 грн. пеня. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу. На виконання вимог кредитного договору та договору іпотеки позивачем 08.09.2014 року за вих.№31.4-08/9082/14 на адресу відповідача було направлено цінний лист, з описом вкладення, із повідомленням про порушення забезпеченого обтяженням зобовязанням та можливим зверненням стягнення на іпотечне майно. Однак, в порушення умов договору іпотеки та вимог чинного законодавства України, на день подачі позовної заяви до суду відповідач не здійснив погашення всієї суми заборгованості у встановлені строки. Відповідно до положень ст.589 ЦК України, ст.7 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання. Необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено законом. З вимог позову слідує, що позивач просить застосувати спосіб звернення стягнення предмета іпотеки, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки та набуття іпотекодержателем права власності на нього за вартістю, визначеною субєктом оціночної діяльності у відповідності до вимог ст.ст.33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку». Так, відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Разом із тим ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі). Отже, наведеними вище нормами законодавства (насамперед статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку») не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У цих нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який, разом з іншими, може застосовуватися, якщо це передбачено договором. Як вбачається із договору іпотеки від 08.09.2006 року, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1963, останній містить розділ 4 «Звернення стягнення на предмет іпотеки», у якому передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, як передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в позасудовому порядку. Тому, на підставі ч.2 ст.16 ЦК України позивач має право застосування такого способу стягнення, оскільки, було б нелогічно, що сторони за законом можуть це питання врегулювати в позасудовому порядку, але позбавлені цього права в судовому порядку за рішенням суду. Це суперечило б і статтям 55, 124 Конституції України, на що звернув увагу Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Таким чином, вимоги позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі позивачу права власності на вказане майно та визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки є такими, що підлягають задоволенню. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Згідно п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції до 01.09.2015 року) від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» - відповідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON], в особі якого й звернувся позивач до суду з даним позовом. А тому, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави судові витрати, які складаються з 3\~654,00 грн. судового збору, так як у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved