Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 17 січня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11108580000, за умовами якого АКІБ «УкрСиббанк» надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 47000,0 доларів США, а [PERSON] зобовязалась щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,3% річних, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 17 січня 2028 року. В якості забезпечення зобовязання по кредитному договору, між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» 17 січня 2007 року був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №16, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» квартиру №38 по вул. Ген. Петрова, буд. №23, корп. №4, у м. Одесі.08 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за зобовязаннями, на підставі якого ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за даним кредитним зобов'язанням.У звязку з тим, що позичальник належним чином свої обовязки не виконує, станом на 05 травня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 801523,63 гривень, на підставі цього позивач вимагає в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №11108580000 від 17 січня 2007 року, у розмірі 70309,09 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 05 травня 2014 року складає 801523,63 грн., перед ПАТ «Дельта Банк» звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно однокімнатну квартиру №38, загальною площею 32,7 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., що знаходиться у будинку №23, корпус №4 по вул. Генерала Петрова, у м. Одесі, шляхом передачі іпотекодержателю ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказаний предмет іпотеки; виселити та зняти з реєстрації місце проживання та перебування відповідача [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та проживають за адресою: [INFO], дані про яких внесені до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або перебування особи; зобов'язати відповідача [PERSON] передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки (свідоцтво про право власності, державний акт), ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують обєкт нерухомості (технічний паспорт) тощо. 23 грудня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено заочне рішення по цій справі, яким позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволено частково. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що вонаучасті у справі не приймала, про наявність заочного рішення узнала випадково з Єдиного державного реєстру судових рішень. Відсутність в судовому засіданні позбавило її можливості довести свою позицію в спорі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 травня 2017 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2014 року у цивільні справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності задоволено. Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, виселення та усунення перешкод у здійсненні права власності скасувано і призначено справу до розгляду в загальному порядку. Відповідач [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON], та позовні вимоги позивача не визнала та просила в них відмовити. Під час розгляду справи [PERSON] звернулась до суду із клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи, посилаючись на те, що між нею та Банком був укладений кредитний договір, за умовами якого Банк надав їй грошові кошти, але співробітниками банку грубо порушені умови угоди, так як грошові кошти ними були передані чомусь не їй, а невідомій особі, що підтверджується відсутністю квитанції в матеріалах справи. Тобто, [PERSON] не ставила підпис на квитанції про отримання коштів. На даний час виникла необхідність у проведення судово-почеркознавчої експертизи, оскільки визначення належності підпису особи в на квитанції про отримання коштів може бути здійснено лише в порядку експертизи. Для з'ясування обставин, що мають істотне значення для вирішення справи та потребують спеціальних знань, просила призначити почеркознавчу експертизу, виконання якої доручити судовому експерту Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, та на вирішення експерта поставити таке питання чи належить підпис на квитанції про отримання коштів [PERSON]? Оплату за проведення експертизи покласти на неї. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник наполягали на задоволенні клопотання, додатково вказавши на той факт, що у [PERSON] відсутні оригінали договору про надання споживчого кредиту № 11108580000 від 17 січня 2007 року, Іпотечного договору ВЕМ № 898115 від 17 січня 2007 року, укладених між відповідачем та АКІБ «УкрСиббанк», оригінал заяви на видачу готівки № 20 від 17 січня 2007 року. [PERSON] не заперечує, що в Договорі про надання споживчого кредиту № 11108580000 від 17 січня 2007 року в графі «позичальник», в Іпотечному договорі ВЕМ № 898115 від 17 січня 2007 року в графі «іпотекодавець» містяться її оригінальні підписи, але підпис в заяві на видачу готівки № 20 від 17 січня 2007 року в розмірі 47000,0 дол. США (237350,0 грн.) в графі «отримувач» їй не належить, а належить іншій особі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2017 року по цій справі була призначена судова почеркознавча експертиза, виконання якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення експерта поставлене таке питання: Чи виконаний підпис від імені [PERSON] в заяві на видачу готівки № 20 від 17 січня 2007 року в розмірі 47000,0 дол. США (237350,0 грн.) в графі «отримувач» особисто [PERSON] чи іншою особою? До суду надійшла справа №521/12351/14-ц з повідомленням експертної установи про неможливість проведення експертизи. В подальшому [PERSON] та її представник у судове засідання не зявилися, були сповіщені належним чином. Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі, та не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. 17 січня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту № 11108580000, відповідно до якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 47000,0 доларів СШАстроком до 17 січня 2028 року або достроково зі сплатою 12,3% річних за користування кредитними коштами, а відповідач зобов'язався сплачувати мінімальні платежі, встановлені договором, графіком погашення кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту, сплаті відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій, а також відшкодування збитків, пов'язаних із порушенням умов кредитного договору, згідно умов кредитного договору, Банк укладає в день укладення цього договору з [PERSON] іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №16. Відповідно до п.п. 1.1, 1.4 іпотечного договору [PERSON] передала в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно однокімнатну квартиру №38, загальною площею 32,7 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., що знаходиться у будинку №23, корпус №4 по вул. Генерала Петрова, у м. Одесі. Пунктом 1.2 договору іпотеки сторони обумовили, що іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань іпотекодавця за договором про надання споживчого кредиту №11108580000 від 17 січня 2007 року. Предмет іпотеки є власністю іпотекодавця на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 16 грудня 2006 року за реєстровим №7539. Згідно п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами; у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки. Судом встановлено, що АКІБ «УкрСиббанк» змінило найменування на ПАТ «УкрСиббанк», а 08 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за зобовязаннями, які виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту №11108580000 від 17 січня 2007 року, укладеного з [PERSON], що підтверджується випискою із зазначеного договору та актом прийому документації від 22 березня 2012 року за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, тому ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за даним кредитним зобов'язанням. 15 жовтня 2011 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та замінила прізвище на «Яворська», відповідно до свідоцтва про шлюб від 15 жовтня 2011 року, запис №819. У звязку з тим, що позичальник належним чином свої обовязки не виконує, станом на 05 травня 2014 року виникла прострочена заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11108580000від 17 січня 2007 року на загальну суму 70309,09 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ (100 доларів США 1140 грн.) складає 801523,63 гривні, яка складається із: - тіла кредиту в розмірі 43314,09 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 493780,63 гривень; - відсотків у розмірі 26995,0 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 307743,0 гривні. Про наявність простроченої заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобов'язання відповідача, на виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», було повідомлено письмовим повідомленням від 08 травня 2014 року за вих. №17882. Письмові вимоги банку про усунення порушень не виконані. У зв'язку із невиконанням [PERSON] умов кредитного договору та наявністю заборгованості, Банк звернувся до суду, обравши способом захисту своїх порушених прав звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру №38, загальною площею 32,7 кв.м., житловою площею 17,3 кв.м., що знаходиться у будинку №23, корпус №4 по вул. Генерала Петрова, у м. Одесі, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність на підставі Договору іпотеки від 17 січня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON]. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частин позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до умов п. 4.1 Договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється іпотекодержателем, зокрема, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим Договором або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим Договором. Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. В п. 39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізовано Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року зазначено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Пленум Вищого Спеціалізовано Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в зазначеній Постанові №5 від 30.03.2012 року зауважив, що у звязку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Відповідно до ч. 1 ст. 590, ст. 578 ЦК України звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу. У п. 4.2 договору іпотеки сторонами визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або згідно застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п. 5.2 договору іпотеки у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки, Іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом Іпотекодавцю повідомлення про застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. Пунктом 5.3 договору іпотеки сторони обумовили, що у разі законодавчої можливості при застосуванні передачі Предмету іпотеки у власність іпотекодержателя як способу задоволення вимог іпотекодержателя (абз. 2 ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку») право власності переходить до іпотекодержателя з моменту отримання повідомлення, про яке йдеться в п. 5.1 цього договору іпотеки, в порядку, передбаченому чинним законодавством. Оскільки в договорі іпотеки міститься застереження про можливість передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, отже, банк набув право на застосування в судовому порядку саме обраного ним способу звернення стягнення на іпотечне майно за договором іпотеки від 17.01.2007 року, укладеним для забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №11108580000 від 17 січня 2007 року. У звязку із вищевикладеним, та враховуючи те, що позивачем належним чином виконано всі вимоги, передбачені законом, заборгованість за кредитним договором залишається не сплаченою, суд вважає, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем підлягають задоволенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, а саме:1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на вказаний предмет іпотеки; зобов'язання відповідача [PERSON] передати правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, ключі від вхідних дверей (дублікати ключів), документи, що характеризують обєкт нерухомості та інші документи передбачені Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17 жовтня 2013 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно» - є обґрунтованими та підлягають задоволенню. В п. 43 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізовано Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року зазначено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч.4 ст. 9, ст.109 ЖК України, статей 3940 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. У зв'язку із цим, суд задовольняє позовні вимоги в частині виселення [PERSON] зі спірної квартири, та зняття її з реєстраційного обліку за адресою: за адресою: [ADDRESS]. Оскільки позивачем не надано суду доказів щодо реєстрації та проживання інших осіб за адресою: [ADDRESS], тому вимоги про виселення та зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою будь-яких інших осіб - задоволенню не підлягають. При цьому суд має врахувати положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року за №1304-VIІ, який діє на час ухвалення судового рішення. На підставі цього Закону вбачається, протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. За викладених обставин суд має встановити порядок виконання рішення суду, за яким відстрочити його виконання до закінчення дії вказаного мораторію. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: partial