Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Позивачка, згідно позовних вимог звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 26 серпня 2000 року [PERSON] уклала шлюб з відповідачем, від шлюбу [INFO] в сторін народився син [PERSON] . В 2011 році шлюбні відносини сторони припинили, дитина проживає з позивачкою, ніякої участі у виховані сина та у його матеріальному забезпечені відповідач не приймає та не приймав. За рішенням суду з відповідача було стягнути аліменти на утримання сина, але відповідно до відомостей наданих державним виконавцем відповідач взагалі не сплачує аліменти на сина. Відповідач також не відвідує батьківські збори за місцем навчання сина, не цікавиться успішністю сина, проживає окремо, спілкування між сином та батьком немає. Тому просила позбавити відповідача батьківських прав, оскільки він тривалий час, з 2011 року і до теперішнього часу, не виконує своїх батьківських обов`язків, не сплачує аліменти на утримання дитини та не надає жодної іншої матеріальної допомоги, не приймає участь у вихованні, не виживає жодних зусиль, для того щоб налагодити спілкування з дитиною. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Зазначили, що відповідач не сплачує аліменти на утримання сина, був засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2019 року за злісне ухилення від сплати аліментів, зловживає спиртними напоями, [PERSON] фактично не спілкується з відповідачем і вважає, за батька іншу особу, яка співмешкає з позивачкою, жодних перешкод в спілкування відповідача з дитиною немає, і це не відбувається лише за бажанням відповідача та дитини. Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явилась причини неявки суду не повідомив. В судовому засіданні 15 березня 2021 року позов не визнав, та заперечував проти його задоволення, пояснив суду, що йому відомо про наявність заборгованості по аліментам перед позивачкою, він намагається її частково сплачувати, в межах наявних в нього можливостей, він бажає спілкуватись зі своїм сином та виконувати свої батьківські обов`язки, але позивачка не надає йому такої можливості, оскільки всіляко перешкоджає у спілкуванні з сином. Про факти перешкоджання спілкування з сином він нікому не повідомляв і за допомогою до органу опіки чи служби у справах дітей він не звертався. Навчанням сина цікавиться, але поза межами школи, оскільки знає вчителів особисто. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Солонянської селищної ради в судовому засіданні позов підтримала і просила його задовольнити, також підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідач батьківських прав відносно його сина [PERSON] . Представник третьої особи Служби у справах дітей Солонянської селищної ради, в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с. 151). Відповідно до наданих письмових пояснень вважали доцільним позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] (а.с. 59-62). Суд, заслухавши позивачку та її представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, що маються у справі, з`ясувавши думку дитини, з приводу заявленого позову, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789 - ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 57, 60 ЦПК України передбачено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Статтею 164 СК України передбачені підстави позбавлення осіб батьківських прав, а саме, якщо він чи вона: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.п. 15, 16, 18 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін., що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 19 лютого 2014 року батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище позивачки змінено на дошлюбне - [PERSON] (а.с. 31). Відповідно до довідки КЗО Солонянського навчально-виховного об`єднання «Солонянська середня загальноосвітня школа №1 І-ІІІ ступенів - Центр позашкільної освіти» (опорний заклад) Солонянської селищної ради від 30 січня 2018 року, [PERSON] навчається у 6 В класі, батько [PERSON] за час навчання сина [PERSON] у Солонянській СЗШ №1 батьківські збори не відвідував, навчанням сина не цікавився. Спілкування між ними немає. Батько не бере участі у вихованні дитини, проживає окремо (а.с. 22). Згідно довідки про склад сім`ї від 11 листопада 2017 року № 908, позивачка є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , і має склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] (а.с. 24). Як вбачається з акту підтвердження фактичного місця проживання від 15 листопада 2017 року, адреса фактичного проживання позивачки та дитини сторін - [ADDRESS] (а.с. 26). Відповідно до розрахунку заборгованості, згідно виконавчого листа №2-736/11 виданого 10 листопада 2012 року Солонянським районним судом, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей - сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , заборгованість станом на 01 січня 2018 року складає 120099 грн. 90 коп. Згідно відповіді КНП «Багатопрофільна лікарня» Солонянської селищної ради від 03 квітня 2019 року, [PERSON] в реєстрі наркологічних, психіатричних в КНП «Солонянська лікарня» не перебуває (а.с. 63). Відповідно до характеристики з місця проживання [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає в смт Солоне, з багатодітною жінкою, скарг і претензій з боку мешканців с. Аполлонівка на нього ні в усній, ні в письмовій не надходило (а.с. 64). З листа начальника Солонянського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 21 квітня 2020 року вбачається, що [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності 29 вересня 2019 року за вчинення правопорушень передбачених ч. 2 ст. 178 КУпАП (розпивання пива, алкогольних напоїв у громадських місцях, повторно протягом року) та ч. 2 ст. 1751 КУпАП (куріння тютюнових виробів у заборонених місцях повторно протягом року) (а.с. 66). Відповідно до вироку Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 травня 2019 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), на даний час судимість за вказаним вироком погашена у встановленому законом порядку і відповідач є не судимим (а.с. 84). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 02 червня 2020 року за адресою: смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, проведеного комісією Солонянської селищної ради, [PERSON] має неофіційні підробітки, на момент відвідування мав ознаки алкогольного сп`яніння. З його слів не спілкується з сином [PERSON] через те, що мати дитини не дозволяє йому цього робити, аліменти не сплачує через те, що мати дитини не приймає їх (а.с. 105). Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Солонянської селищної ради від 08 жовтня 2020 року № 9, орган опіки та піклування виконавчого комітету Солонянської селищної ради вважає, що враховуючи, те, що [PERSON] не виявляє до дитини батьківської турботи та уваги, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, не утримує її, а отже ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тому доцільно побавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] (а.с. 111-114). Допитаний в судовому засіданні неповнолітній свідок [PERSON] повідомив суду, що він бажає, щоб його батька позбавили батьківських прав відносно нього, оскільки він не бажає бути його сином, враховуючи те, що батько постійно перебуває в стані алкогольного сп`яніння, не спілкується з ним, хоча він і не бажає спілкуватись з ним, не цікавиться його навчанням, він називає батьком іншу людину, а саме співмешканку його матері, будь-якого бажання мати зв`язок і отримувати щось від [PERSON] в нього немає, як і немає бажання спілкуватись з родичами по лінії батька. Оцінюючи досліджені докази в сукупності суд приходить до висновку, що позивачка не довела суду, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини є заходом спрямованим на захист інтересів дитини. Надані судом докази свідчать про те, що відповідач станом на 2018 рік ухилявся від сплати аліментів на утримання сина, але будь-яких доказів наявності заборгованості по сплаті аліментів станом на день подання позову до суду позивачкою не надано. Як і не надано суду доказів зловживання відповідачем алкоголем, враховуючи, що відповідач на обліку у лікаря нарколога не перебуває. Факт притягнення відповідач до адміністративної відповідальності за розпивання пива чи інших алкогольних напоїв в громадському місці не свідчить про алкогольну залежність відповідача. Також суд вважає, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач не цікавиться життям сина, з наданої довідки навчального закладу вбачається, що вона видана станом на 30 січня 2018 року і не відображає подій, які відбувались на час розгляду справи. Крім того, суд зауважує, що в судовому засіданні з допиту дитини, пояснень відповідача та показань позивачки, судом встановлено, що між позивачкою і відповідачем склались вкрай неприязні стосунки, які в свою чергу відображуються на ставленні дитини до батька, і як наслідок усунення відповідача від спілкування з дитиною. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Солонянської селищної ради щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки зі змісту висновку вбачається, що він є поверхневим, без детального дослідження ставлення відповідача до дитини, без наведення конкретних фактів, які свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, окрім несплати аліментів за рішенням суду. Тому суд вважає, що в судовому засіданні підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] не встановлено, навіть при доведеності тих обставин, що він не в повній мірі виконує обов`язки по вихованню неповнолітньої дитини, так як ці обставини ще не свідчать про винне, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками і тому в задоволені позову слід відмовити. Даний висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду викладеній в постанові від 06 травня 2020 року по справі № 753/2025/19. Разом з тим, враховуючи обставини справи, а також поведінку відповідача по відношенню до дитини, суд вважає, є підстави для попередження відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітнього [PERSON] , при цьому на орган опіки та піклування слід покласти контроль за виконанням [PERSON] його батьківських обов`язків по відношенню до [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, слід покласти на позивачку. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed