Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до ТОВ «Економ Комфорт» про визнання недійсним Договір позики, повернення коштів, в обгрунтування позовних вимог вказує, що 26.05.2015 року вона уклала два договори позики №04459/15 та №04503/15 від 26.05.2015 р. з ТОВ «Економ Комфорт» на загальну суму - 170 000 грн (100000 грн за договором №04459/15 та 70000 за договором №04503/15); а також договори щодо надання інформаційно-консультаційних послуг №04459 та №04503 відповідно (у процентному відношенні у розмірі 7% від позики, тобто 7000 грн та 4900 грн. відповідно, що в сумі становить 11900). В цей же день нею було сплачено кошти за договорами №04459 та №04503 у розмірі 11900 грн. за дбайливе оформлення договору - відповідно до п.2.1 цих договорів вказана сума має бути сплачена протягом 1-го банківського дня (так як без укладеннях цих договорів і сплати за ними коштів укладення договорів позики неможливе). Так на сьогоднішній день нею сплачено 3 платежі (за три місяці) в загальній сумі 3598,35 відповідно до умов договору, так як ще вона мала надію на отримання позики, а також боючись того, що Товариство розірве Договори в односторонньому порядку. Договорами №04459/15 та №04503/15 передбачено (п.2.1.1.), що кожного 15-го числа кожного місяця Учасник має сплачувати основний платіж (який включає Чистий платіж та Адміністративні витрати за послуги Адміністратора), що згідно Договорів становить 705,56 грн та 493,89 грн відповідно, що в сумі становить 1199,45 грн; Адміністратор зобов'язується сформувати групу Учасників, присвоїти та повідомити Учаснику номер та персональний код, організувати та розподілити Свідоцтва на видачу коштів (п.1.1.). (Також учасник має фактично брати участь в «конкурсі на кращу заявку». Участь в розподілі Свідоцтв беруть тільки ті Заявки, які надійшли не пізніше 3-х днів до проведення Розподілу (п.5.7 Договорів); Свідоцтво буде надане тим Учасникам, які надають Заявки з найвищими заявленими платежами (п. 5.9 Договорів). Товариство щомісяця надсилає повідомлення, в яких зазначає: деякі учасники сплачують до 90-та заявок і тому вони мають переважне право на отримання позики. Тобтск виплати майже всю суму позики заявками, оплати послуги, які по своїй суті мають бути безкоштовними і імовірно отримай позику). Згодом виявилось, що діяльність TOB «Економ Комфорт» надає інформаційно-консультаційні послуги та здійснює адміністрування коштів учасників груп, метою яких є отримання позики, у 5 містах України, а рекламування діяльності та послуг Товариства здійснюється через ЗМІ у більше 10-ти містах. Між Товариством та особою укладається договір про надання інформаційно-консультаційних послуг, за яким Товариство зобов'язується забезпечити дбайливе оформлення договору про участь у програмі, надати інформаційні, консультаційні, роз'яснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі у програмі. Оплата цих послуг складає від 3,5% до 9,9% від суми позики. Після укладення такого договору укладається договір Адміністрування за програмою «Економ Комфорт», яка базується на створенні груп учасників. Програма Адміністрування передбачає залучення коштів від фізичних осіб, їх об'єднання та використання для придбання товарів цими особами через придбання в групах. Без укладення договору щодо надання інформаційно-консультаційних послуг неможливо стати учасником програми. Тобто без сплати від 3,5% до 9,9% від суми позову отримати позику неможливо, а така інформація у рекламі відсутня і є такою, що може ввести особу в оману. Так як не вказані найважливіші умови видачі позики: адміністрування придбання у групах, надання позики з міру накопичення коштів у фондах групи, які формуються за рахунок внесків усіх учасників групи. Також не зазначено, що термін від укладення договору до отримання позики може складати кілька місяців, а може не настати взагалі. Фактично Товариство надає послуги по створенню груп для накопичення коштів учасників цих груп з ймовірністю в подальшому наданні позики. Відповідно до законодавства, для укладення із позивачем договорів відповідач повинен був, у встановленому порядку, отримати у Нацкомфінпослуг ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Однак, такої ліцензії ТОВ «ЕкономКомфорт» на момент укладення договору не мало, а отже відповідач не мав права на їх укладення, що відповідно є підставою для визнання договорів недійсними. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність (а.с.57). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак від директора «Економ Комфорт» надійшла до суду заява про розгляд справи у відсутність їх представника та заперечення проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачці були роз'ясненні всі умови отримання позики, що підтверджується тією обставиною, що вона добровільно підписала оспорюванні договори і мала можливість ознайомитися зі всіма умовами Договору протягом 5-ти календарних днів. Також після укладення договорів позивачка жодного разу не звернувся до відповідача з вимогою роз'яснити чи уточнити умови Договору, цим самим з ними погоджуючись. Також позивачка не зверталася до відповідача з будь-якими скаргами чи претензіями на дії чи бездіяльність представника відповідача під час укладання та виконання умов цих договорів. Також безпідставними є твердження позивача про невідповідність укладених договорів законодавству про захист прав споживачів з приводу введення в оману, так як права та обов'язки сторін чітко прописані в умовах договору, тому позивачка мала можливість ознайомитися з ними до укладення договору, а також протягом п'яти днів після укладання, і у випадку незгоди з цими умовами відмовитися від укладання договору. Крім того, зазначає , що для ТОВ «ЕкономКомфорт» не потрібно мати ліцензію для надання такої послуги, як передбачено в договорах, оскільки послуга не має усіх визначених ознак фінансової послуги, зокрема мети отримання прибутку від залучення грошових коштів від третіх осіб. Від залучення платежів згідно договорів про участь у програмі відповідач прибутку не отримує, а лише перерозподіляє залучені кошти серед учасників. ТОВ «ЕкономКомфорт» лиш отримує прибуток від діяльності, яка полягає у наданні інформаційно-консультаційних послуг, спрямованих на надання учаснику грошових коштів у позику чи оплати відповідної вартості товару, тобто на підставі договору про надання інформаційно-консультаційних послуг. Посилається і на те, що Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» поширює дію не на усі юридичні особи, а тільки на ті, що є професійними учасниками ринку фінансових послуг, тому, вимоги зазначеного Закону на відповідача не поширюються. Дослідивши матеріали по справі в їх сукупності, перевіривши доводи позивача та заперечення представника відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по таких підставах. Так, в судовому засіданні встановлено, що 26.05.2015 року вона уклала два договори позики №04459/15 та №04503/15 від 26.05.2015 р. з ТОВ «Економ Комфорт» на загальну суму - 170 000 грн (100000 грн за договором №04459/15 та 70000 за договором №04503/15); а також договори щодо надання інформаційно-консультаційних послуг №04459 та №04503 відповідно (у процентному відношенні у розмірі 7% від позики, тобто 7000 грн та 4900 грн. відповідно, що в сумі становить 11900). В цей же день нею було сплачено кошти за договорами №04459 та №04503 у розмірі 11900 грн. за дбайливе оформлення договору - відповідно до п.2.1 цих договорів вказана сума має бути сплачена протягом 1-го банківського дня (так як без укладеннях цих договорів і сплати за ними коштів укладення договорів позики неможливе). Так на сьогоднішній день нею сплачено 3 платежі (за три місяці) в загальній сумі 3598,35 відповідно до умов договору, так як ще вона мала надію на отримання позики, а також боючись того, що Товариство розірве Договори в односторонньому порядку. Договорами №04459/15 та №04503/15 передбачено (п.2.1.1.), що кожного 15-го числа кожного місяця Учасник має сплачувати основний платіж (який включає Чистий платіж та Адміністративні витрати за послуги Адміністратора), що згідно Договорів становить 705,56 грн та 493,89 грн відповідно, що в сумі становить 1199,45 грн; Адміністратор зобов'язується сформувати групу Учасників, присвоїти та повідомити Учаснику номер та персональний код, організувати та розподілити Свідоцтва на видачу коштів (п.1.1.). (Також учасник має фактично брати участь в «конкурсі на кращу заявку». Участь в розподілі Свідоцтв беруть тільки ті Заявки, які надійшли не пізніше 3-х днів до проведення Розподілу (п.5.7 Договорів); Свідоцтво буде надане тим Учасникам, які надають Заявки з найвищими заявленими платежами (п. 5.9 Договорів). Товариство щомісяця надсилає повідомлення, в яких зазначає: деякі учасники сплачують до 90-та заявок і тому вони мають переважне право на отримання позики. Тобтск виплати майже всю суму позики заявками, оплати послуги, які по своїй суті мають бути безкоштовними і імовірно отримай позику). Судом встановлено, що на виконання умов вищевказаних договорів позивачем було сплачено відповідачу на підставі банківських квитанцій 7000 грн., 4900 грн. та 3598,35 грн., всього в сумі 15498,35 грн. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-1V «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 11і, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) (далі - Нацкомфінпослут), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах») (далі - Ліцензійні умови). Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. Таким чином, суд вважає, що така діяльність відповідача ТОВ «Економ Комфорт», підпадає під визначення п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, згідно якого адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Нормою ст.34 ч.1 п.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено обов'язковість отримання ліцензії у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у разі здійснення діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Отже, для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом по договорах № 04459/15 та № 04503/15 необхідно мати ліцензію. Враховуючи те, що TOB «Економ Комфорт» не отримало відповідний дозвіл (ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, не можна вважати, що така діяльність здійснюється товариством легітимно. Заперечення відповідача про те, що пропонована ним у договорах послуга не має ознаки фінансової послуги, що для ТОВ «Економ Комфорт» не потрібно мати ліцензію для надання такої послуги, як передбачено в договорах, оскільки послуга не має усіх визначених ознак фінансової послуги, зокрема мети отримання прибутку від залучення грошових коштів від третіх осіб, що від залучення платежів згідно договорів про участь у програмі відповідач прибутку не отримує, а лише перерозподіляє залучені кошти серед учасників суд визнає безпідставними, оскільки це не відповідає положенням Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Так, відповідно до ст.1 ч.1 п.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою послугою розуміються операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. У цьому визначенні мета отримання прибутку не є критерієм віднесення операції з фінансовими активами до поняття фінансової послуги, а «мета отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів» стосується лише залучення фінансових активів від інших осіб. Крім того, не мають правового підґрунтя доводи відповідача про те, що на нього не поширюється дія Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки до визначених у ст.2 ч.3 Закону установ, на діяльність яких не поширюються положення Закону, відповідач не належить. Таким чином , суд прийшов до висновку, що відповідно до норм ст.203 ч.2 та ст.227 ч.1 ЦК України є підстави для визнання недійсним договорів № 04459, №04503, № 04459/15, № 04503/15, як таких, що вчинені юридичною особою без відповідного дозволу (ліцензії). Далі, з обставин справи вбачається, що відповідач пропонуючи позивачу надання фінансової послуги, укладає групу договорів, при тому, що позивач, як споживач послуги і так має право, без укладення договорів на отримання повної інформації про послугу та її виконавця, згідно із ст.4 ч.1 п.4 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст.627 ч.2 ЦК у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Самі по собі послуги, що є предметом договорів № 04459 та 04503 позивачці не потрібні, в разі неможливості досягнення основної мети відносин із відповідачем - отримання позики. З урахуванням того, що відповідач не повідомив позивачку про відсутність у ТОВ «Економ Комфорт» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, позивач був позбавлений можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі «Економ Комфорт» (дбайливе оформлення якого є предметом оспорюваного договору), отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми. Це значить, що така підприємницька практика вводить споживача в оману і кваліфікується як нечесна (ст.19 ч.2 п.4, 5 та останній абзац ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Отже, відповідно до ст.19 ч.6 того ж Закону, є підстави для визнання недійсним також і договорів № 04459/15 та 04503/15. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. На виконання недійсних договорів позивачкою було сплачено 15498,35 гри. що підтверджується квитанцією про сплату (копії в справі), тому згідно із ст.216 ч.1 ЦК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача вказана сума.

Outcome: approved