Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

Позивач, Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва, звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за квартплату та плату за комунальні послуги у розмірі 7 940,96 гривень та судовий збір у сумі 243,60 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є наймачами квартири [ADDRESS]. Квартира є трикімнатна, не приватизована, ізольована, жила площа 49,40 кв.м. Заборгованість за фактично надані житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2002 року по 01 січня 2013 року складає 7 940,96 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Зазначив, що в листопаді 2012 року було здійснено донарахування коштів у сумі 29,37 гривень, однак у зв`язку з чим відбулося донарахування зазначених коштів він пояснити не може. Відповідач [PERSON], яка є також представником відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву, долучених до матеріалів справи, також просила суд застосувати строки позовної давності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 Цивільного процесуального кодексу України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів [PERSON], [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Згідно довідки форми 3а, виданої Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 402, від 04 лютого 2013 року № 91, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] - з 1992 року, [PERSON], [INFO] - з 2000 року, [PERSON], [INFO] - з 1996 року, [PERSON], [INFO] - з 1996 року. Квартира не приватизована, будинок знаходиться на балансі ЖРЕО 402 (а.с.6). Згідно ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Квартирна плата та палата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача, що проживають разом, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 66 Житлового кодексу Української РСР, плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Відповідно до ст. 67 Житлового кодексу Української РСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Зі змісту п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідно до довідки ЖРЕО № 402, заборгованість по житлово-комунальним послугам за адресою: [ADDRESS] станом на 01 січня 2013 року складає 7940,96 гривень, а саме: за комунальні послуги 6306,12 гривень та по квартплаті 1634,84 гривень (а.с.12). Вказана сума боргу також підтверджується розрахунком заборгованості по комунальним послугам та квартплаті, де сума боргу розрахована з 01 січня 2002 року по грудень 2012 року (а.с.13-14). Відповідно до ст. 71 Цивільного кодексу Української РСР, 1963р., загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до ст. 75 Цивільного кодексу Української РСР, 1963р., позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові (ч.1 ст.80 Цивільного кодексу Української РСР, 1963р.) Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (який набрав чинності з 01 січня 2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Як передбачено у п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (який набрав чинності з 01 січня 2004 року) зазначається, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплинув до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України (який набрав чинності з 01 січня 2004 року) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.1 ст. 260 Цивільного кодексу України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. За правилами ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі до винесення судом рішення, є підставою для відмови у позові. З огляду на вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне застосувати в межах даного спору строк позовної давності до заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2002 року по грудень 2003 року, включно, у зв'язку зі спливом загального строку позовної давності, як це передбачено ст.71 Цивільного кодексу Української РСР, 1963р., з урахуванням положень п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (який набрав чинності з 01 січня 2004 року), та до заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2004 року по липень 2004 року, у зв'язку з чим позовні вимоги Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва про стягнення з відповідачів заборгованості по сплаті за комунальні послуги за вказані періоди, задоволенню не підлягають, оскільки дані вимоги пред'явлено поза межами загальних строків позовної давності. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, стороною позивача в якості відповідача заявлено [PERSON], [INFO], про стягнення з останньої, солідарно, з іншими відповідачами, заборгованості за житлово-комунальні послуги за період часу з 01 січня 2002 року по грудень 2012 року включно, при цьому не враховано, що на момент виникнення такої заборгованості [PERSON] була неповнолітня, та набула повної цивільної дієздатності лише 02 квітня 2013 року. Таким чином, з огляду на викладені обставини судом не вбачається за можливе задоволення позовних вимог Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва в частині солідарного стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з [PERSON] Крім того, суд також не може погодитися з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості відповідачів за період з жовтня 2012 року по грудень 2012 року, з огляду на наступне. Як вбачається з поданими відповідачем [PERSON] квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, у період часу з жовтня 2012 року по грудень 2012 року останньою здійснювалася відповідна оплата наданих послуг, при цьому суми сплачених коштів різняться з сумами, які розраховані позивачем у наданому суду розрахунку заборгованості. Так, за жовтень 2012 року позивачем до сплати відповідачам розраховано нарахування по квартирній платі у сумі 158,40 гривень, по комунальним послугам - 238,47 гривень, всього до сплати - 396,87 гривень; в той же час відповідачем [PERSON] сплачено 223,73 гривень, при цьому стороною позивача не зазначено суму сплати відповідачем коштів. За листопад 2012 року позивачем розраховано нарахування по квартирній платі - 174,24 гривень, по комунальним послугам - 252,00 гривень, всього до сплати - 455,61 гривень, оплата - 223,73 гривень, в той же час відповідачем [PERSON] сплачено 243,61 гривень. За грудень 2012 року позивачем розраховано нарахування по квартирній платі - 174,24 гривень, по комунальним послугам - 252,00 гривень, всього до сплати - 412,07 гривень, оплата - 243,61 гривень; в той же час відповідачем [PERSON] сплачено 243,61 гривень. Таким чином, враховуючи що відповідачем [PERSON] здійснювалися оплати в рахунок житлово-комунальних послуг за період з жовтня 2012 року по грудень 2012 року, загальна сума заборгованості за жовтень 2012 року становить 173,14 гривень, за листопад 2012 року - 182,63 гривень, за грудень 2012 року - 168,46 гривень, а всього 524,23 гривень, що є різницею між розрахованою стороною позивача сумою до сплати та сумою оплати відповідачем. В порядку ст. 540 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний з кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Статтею 541 Цивільного кодексу України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема неподільності предмета зобов'язання. Зважаючи на те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] яка є не приватизованою, особові рахунки на вказану квартиру між її мешканцями не поділені, тому виходячи з правового статусу житла та неподільності предмету зобов'язання, суд приходить до висновку, що в межах даного спору відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мають нести солідарну відповідальність за виконання зобов'язань по сплаті за житлово-комунальні послуги. Підстав, які б зумовлювали звільнення відповідачів від відповідальності за виконання зобов'язань по сплаті за спожиті послуги, а також доказів, які мали підтвердити виконання відповідачами зобов'язань, судом не встановлено. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. З [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва підлягає стягненню солідарно заборгованість за квартплату та комунальні послуги в розмірі 524 гривні 23 копійки. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 81,20 гривень з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial