Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила вселити її в квартиру спільного заселення № 33 в буд. № 40, на вул. Балківській в м. Одесі, виділити їй в користування житлову кімнату площею 8,5 кв.м, відповідачу виділити житлові кімнати площею 17,9 кв.м, та 9,3 кв.м, залишити в спільному користуванні кухню, вбиральню, ванну кімнату та два коридори. В обгрунтування вимог посилалася на те, що є власником 37/400 частин зазначеної квартири, що становить 1/6 частину успадкованого майна від 555/1000 частин які належали спадкодавцю. Відповідач перешкоджає їй у здійснені права власності щодо належного їй на праві власності майна. Відповідач вимоги позову не визнав та предявив зустрічний позов згідно до вимог якого просив припинити право власності [PERSON], на належну їй частку, визнати за ними право власності на 1/6 частину зазначеної квартири, стягнувши з нього на користь відповідачки грошову компенсацію за належну їй частку в розмірі 96\~041,00 грн. В обґрунтування вимог посилаються на те, що йому належить на праві спільної часткової власності 5/6 частин кв. № 33 в буд. № 40, на вул. Балківській в м. Одесі, що складає 185/400 частин. Підставами для припинення права власності, представник позивача зазначив те, що частка відповідача не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, а припинення права власності не завдасть істотної шкоди, оскільки відповідачка отримує грошову компенсацію. Від представника позивачки (відповідачки за зустрічним позовом) надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 126). Від представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 127). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що квартира № 33 в буд. № 40, на вул. Балківській в м. Одесі є квартирою спільного заселення. 555/1000 частин квартири належить на праві спільної часткової власності [PERSON], із часткою 37/400 та [PERSON], із часткою 185/400, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 11). Зазначена частина квартири спільного заселення складається з трьох житлових кімнат та кухні. Вбиральні, ванної кімнати та двох коридорів. Також встановлено, що [PERSON], в квартирі не проживає та має зареєстроване місце проживання в кв. № 12. В буд. № 15 на вул. Спиридонівській в м. Одесі, де фактично і проживає. В спірній квартирі проживає та зареєстрований [PERSON], який перешкоджає [PERSON], у здійснені права власності належною їй часткою квартири. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В силу ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В силу ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України, визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Таким чином, виходячи з аналізу зазначених норм права слід дійти висновку про те, що первісний позов [PERSON], підлягає задоволенню частково, а саме в частині її вселення до кв. № 33 в буд. № 40, на вул. Балківській в м. Одесі. В частині вимог [PERSON], щодо встановлення порядку користування позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачкою не надано належного доказу про неможливість виділу частки в натурі, відсутній належний доказ того, шо кімната, яку вона просить виділити їй в користування відповідає її частці у праві спільної часткової власності, з огляду на те, що при отриманні в користування більшої площі, вона зобовязана виплатити грошову компенсацію, а при отриманні меншої площі вимагати таку компенсацію (ч. 3 ст. 358 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2)річ є неподільною; 3)спільне володіння і користування є неможливим; 4)таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. В силу ч. 2 ст. 365 ЦПК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року, пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року визначено, що вирішуючи питання про грошові стягнення, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. Разом із тим, [PERSON], надала звіт з незалежної оцінки майна (а.с.64) щодо встановлення ринкової вартості належної їй частки, що становить 152\~539,00 грн., (а.с. 65). В свою чергу [PERSON], надав довідку субєкта оціночної діяльності (а.с. 56) згідно до якої ринкова вартість 37/400 частин квартири становить 96\~041,00 грн., (а.с. 57 на звороті). Домовленості між сторонами щодо визначення вартості частини квартири не досягнуто, а ні [PERSON], а ні [PERSON], із заявою про проведення судової експертизи, для усунення протиріч щодо вартості майна, не зверталися. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON], задоволенню не підлягає, оскільки, позивачем не доведено, що припинення права власності на належну відповідачці частку не завдасть істотної шкоди її інтересам (не доведена наявність іншого житла). Визначення грошової компенсації суперечить звіту наданому [PERSON], а тому розмір не може вважатися таким, що встановлений за погодженням сторін. Крім того, позивачем [PERSON], не додержано обовязкової умови попереднього внесення вартості частки на депозитний рахунок (ч.2 ст. 365 ЦК України). Враховуючи вимоги ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України та ухвалу суду про задоволення клопотання [PERSON], про відстрочення сплати судового збору, суд вважає на необхідне стягнути з [PERSON], на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн., за вимогу про встановлення порядку користування жилим приміщенням, яка задоволенню не підлягає, а з [PERSON], стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн., за вимогу [PERSON], про вселення, яка підлягає задоволенню. На підставі ст. 317, 319, 391, 358, 365 ЦК України,

Outcome: partial