Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу позивачка послалася на наступне. Сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 13.09.2013 року, який розірвано рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 27.02.2019 року. За час спільного подружнього проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідач спільно з позивачкою та дитиною не проживає, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, та позивачка разом з дитиною проживає у своїх батьків. Відповідач добровільно сплачувати аліменти відмовляється. У судове засідання позивачка не з`явилась надала заяву про слухання справи у її відсутність. На позовних вимогах наполягала. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте надав до суду заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі, заперечень не має та просив справу розглянути у його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши письмові матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка з відповідачем перебували у шлюбних відносинах, які за рішенням суду розірвані, що підтверджується його копією. За час спільного подружнього проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Відповідач спільно з позивачкою та дитиною не проживає, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, та позивачка разом з дитиною проживає у своїх батьків. Позивачка просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] в розмірі 1\\3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову і до повноліття дитини. За клопотанням позивачки судом було витребувано довідку про дохід відповідача за останні шість місяців, з якої вбачається, що середньомісячний заробіток відповідача становить 6000 гривень. Відповідач в свою чергу позовні вимоги визнав. Батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст..150 СК України обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, її потреби у цьому віці, стан здоров`я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дитини, наявність у відповідача на утриманні інших осіб, на утриманні позивачки інших осіб і, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки відповідач у справі позов визнав, а також те, що підстав вважати, що визнанням позову будуть порушені чиїсь інтереси, або він суперечить закону, не встановлено, його можна прийняти, та позов задовольнити . Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Виходячи з такого та беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі суд приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача на користь держави у розмірі 904,00 гривень. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved