Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до Кам'янобрідського районного суду м. Луганська із вищезазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 24.06.2011 року між сторонами був укладений договір №A324CC9FUM0046 відповідно до якого відповідачка отримала кредит в сумі 20000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 23.06.2014 року. У зв'язку з тим, що відповідач належним чином зобов'язання не виконує, станом на 22.10.2013 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 106329,37 гривень, яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 16071,81 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 24,46 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 8398,06 гривень, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання 76295,55 гривень, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) у розмірі 5039,49 гривень. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Крім того представник позивача зазначила, що розрахунок, доданий до позову здійснений уповноваженою банком особою. Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, в частині сплати заборгованості за кредитом у сумі 16071,81 гривень та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 24,46 гривень, надавши суду письмові заперечення (а.с.47,51). В обґрунтування своєї позиції [PERSON] зазначила, що 24.06.2011р. вона дійсно отримала кредит в ПАТ «Акцент-Банк», який витратила на власні потреби. Під час укладання договору вона підписала заяву позичальника №A324CC9FUM0046 та була ознайомлена з довідкою про умови кредитування А-Банку і сукупну вартість споживчого кредиту (а.с. 29) та графіком погашення кредиту (а.с.30). Всі зазначені вище документи вона підписувала добровільно з урахуванням свого внутрішнього волевиявлення, будь-які заходи впливу до неї не застосовувались. Однак з доданими до позову Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка»)(Стандарт) (далі за текстом - Умови) позивачка не ознайомлювалась у зв'язку з чим вимоги про нарахування процентів та штрафних санкцій у передбачених даними умовами розмірах є неправомірним. Крім того, на думку [PERSON], позивачем не було надано жодного доказу затвердження Умов саме в такій редакції на момент укладення кредитного договору, оскільки з відповідним наказом про їх затвердження (а.с.27-28), відповідачку не було ознайомлено. Також, при винесенні рішення, відповідачка просила врахувати перебування на її утриманні престарілої матері, яка потребує постійного стороннього догляду, а також сина, який є студентом та має ряд тяжких захворювань. Представник відповідачки надав у судовому засіданні аналогічні пояснення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали страви, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 10561 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. В судовому засіданні встановлено, що 24.06.2011р. між сторонами був укладений договір №A324CC9FUM0046 відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 20000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік (0,01% на місяць х 12) на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 23.06.2014 року. Вказаний договір укладений з урахуванням волевиявлення відповідача, оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами, в тому числі і з видами штрафних санкцій, їх розміром, порядком нарахування. Факт підписання заяви позивальника №A324CC9FUM0046 від 24.06.2011р. було визнано відповідачкою у судовому засіданні. Згідно умов укладеного кредитно-заставного договору, останній складається з Заяви позичальника №A324CC9FUM0046 (а.с.6), тарифів та Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 7-13), затверджений саме в такій редакції згідно наказу №СП-2009-1062 від 30.12.2009р. (а.с.27-28). Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Заява позичальника підписана відповідачкою, підписання окремо також і Умов не передбачено договором. Навпаки в ньому зазначено про те, що відповідач погоджується з тим, що заява і запропоновані позивачем Умови та тарифи і складають кредитний договір. При укладені договору відповідачка [PERSON], як уже зазначалося вище, надала згоду на те, що заява разом із запропонованими позивачем Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), тарифами складає між Позичальником та Банком кредитно-заставний договір. Вищезазначену згоду відповідач особисто засвідчив своїм підписом. Згідно п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 5 років. Таким чином, відповідно п. 5.5. Умов, сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності стосовно стягнення заборгованості за кредитом до 5 років, що не заборонено ст. 259 ЦК України. Кредитно-заставним договором №A324CC9FUM0046 передбачено, що Банк надає Позичальнику строковий кредит на строк 36 місяців по 23.06.2014р. включно. У зв'язку з тим, що відповідачка належним чином зобов'язання не виконує, станом на 22.10.2013 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 106329,37 гривень, яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 16071,81 гривень, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 24,46 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 8398,06 гривень, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання 76295,55 гривень, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 гривень, штрафу (процентна складова) у розмірі 5039,49 гривень. Згідно з умовами кредитного договору [PERSON] зобов'язалася здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Згідно пункту 5.4 кредитно-заставного договору №ACLARC23450040 від 18.06.2008р., сторони дійшли згоди про те, що нарахування неустойки за кожен випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.п.5.1, 5.2 (пеня), п.п.5.3 (штраф) Умов, здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане. Тобто, нарахування неустойки, згідно з умовами укладеного між сторонами договору, у даному випадку повинно здійснюватися банком з моменту порушення строку здійснення відповідачкою чергового платежу протягом трьох років, а строк позовної давності на звернення до суду з вимогою про їх стягнення, згідно з цим же договором, складає 5 років. Позовна заява ПАТ «Акцент-Банк» до [PERSON] була подана до суду 05.11.2013р. Зазначене свідчить про те, що позивач звернувся до суду з даним позовом в межах оговореного сторонами строку позовної давності. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012р., положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Судом встановлено, що відповідачка мешкає з престарілою матір'ю [PERSON] і сином [PERSON], які перебувають на її утриманні. Син відповідачки є студентом ВП «Вище професійне училище Луганського національного університету імені Тараса Шевченко», та, згідно наданої медичної документації має ряд хронічних захворювань (епісиндром, тощо). Мати відповідачки [PERSON] згідно висновку ВКК №6/13 від 15.01.2014р. потребує постійного стороннього догляду та не здатна до самообслуговування. Сама відповідачка також має ряд хронічних захворювань та потребує постійного лікування. Зазначені обставини є документально підтвердженими та ніким з учасників процесу не оспорюються (а.с.52-57). З огляду на викладене, враховуючи положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та ст. 3 ЦК України про те, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, суд вважає, що оскільки розмір нарахованої пені у сумі 76295,55 гривень не є спів мірним з розміром понесених ПАТ «Акцент-Банк» збитків у зв'язку неповерненням кредиту, тіло якого (згідно заявлених вимог) складає 16071,81 гривень, суд вважає можливим зменшити розмір неустойки у вигляді пені до розміру 16071,81 гривень. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку, що з відповідачки [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 46105 гривень 63 копійки з урахуванням зменшеної суми пені згідно зі ст. 551 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ПАТ «Акцент-Банк» і документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 461 гривні 06 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: partial