Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, зазначивши, що 19 листопада 2007 pоку вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Подальше сумісне проживання вважає не можливим у зв'язку із відсутністю взаєморозуміння та різними поглядами на сімейний та життєвий устрій та втратою почуттів одне до одного. Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає це й стало причиною звернення позивачки до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимого підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст.224 ЦПК України. 06 грудня 2013 року відповідач надав до суду заперечення проти позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що сторони з 19 листопада 2007 pоку перебувають у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про одруження серія [NUMBER], видане 19.11.2007p. виконкомом Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні матері. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Сторони припинили шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У всіх інших випадках визначення розміру аліментів провадиться у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини (ст. 183 СК України). При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та те, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Позивачем не доведено згідно зі ст.60 ЦПК України нерегулярність та мінливість доходу відповідача, будь-які докази даної обставини в матеріалах справи відсутні, а тому суд визначає аліменти у частині від заробітку відповідача. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивачки, оскільки в судовому засіданні встановлено та не спростовано відповідачем, що сім'я сторін носить формальний характер і подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та суд визначає аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: partial