Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказала, що з 14 січня 2017 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має малолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO]. З квітня 2019 року сторони разом не живуть, фактично сімейні стосунки припинені, у зв'язку із відсутністю взаєморозуміння, з вказаного часу сторони спільного господарства не ведуть. Спору про місце проживання дитини та поділ майна не мають. З цих причин вважає, що шлюбні стосунки з відповідачем зберегти неможливо. Просить шлюб розірвати, прізвище залишите шлюбне [PERSON], стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору. В судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позовних вимог, позов просила задовольнити, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, відзиву на пред'явлений позов не надав. З урахуванням наведених обставин, що позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає за можливе постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14 січня 2017 року, який зареєстрований у Маріупольському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 14, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 14.01.2017 року (а.с. 10). Від шлюбу мають малолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Сімейні стосунки припинені з квітня 2019 року, з цього ж часу сторони спільного господарства не ведуть. Спорів про місце проживання дитини та поділ майна не виникає. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст.110, ч. 2 ст. 112 СК України, за позовом одного з подружжя суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що на теперішній час шлюб вказаний існує формально, оскільки позивач та відповідач не пов'язані спільним побутом та проживанням, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та дитиниі є неможливим, а сім'я сторін розпалася остаточно,в зв'язку з чим позовні вимоги задовольняє та постановляє рішення про розірвання укладеного між сторонами шлюбу. Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду в розмірі 768,40 грн. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved