Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні його малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання з відповідачем у них народився син - [PERSON], [INFO], який мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні. У жовтні 2010 року через постійні сварки з відповідачем вона була вимушена переїхати разом із сином до м. Дружба Ямпільського району до своєї матері. З жовтня 2010 року і по теперішній час відповідач сином не цікавиться, матеріально йому не допомагає, не телефонує йому та взагалі з ним не бачиться, не сплачує аліменти на утримання сина. Крім того, її син визнаний дитиною-інвалідом і потребує тривалого лікування, однак батько дитини жодного разу не поцікавився станом здоров'я свого сина, жодного разу не надав фінансової підтримки на його лікування. Вважає, що така поведінка відповідача свідчить про його ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, та пояснила про обставини так, як це викладено в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову не надав. Представник третьої особи в судовому засіданні вважала, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків та просила суд ухвалити рішення у справі в інтересах дитини. Враховуючи умови ст. 224 ЦПК України, судом, за згодою позивачки, розглянуто справу в заочному порядку. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного життя сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 22 січня 2010 року). Заочним рішенням Ямпільського районного суду Сумської області від 17 червня 2011 року у справі № 2-151/11 стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини, починаючи з 30.05.2011 року і до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили. Як вбачається із довідки про неотримання аліментів, виданої В.о. начальника відділу Фрунзенського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Сокуренко І.О. від 22.09.2016 року [PERSON] дійсно не отримувала аліменти з [PERSON] у період з 10.11.2011 року по 01.09.2016 року згідно вимог виконавчого листа № 151-2001 р. від 13.07.2011 року, виданого Ямпільським районним судом Сумської області. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Дружківської міської ради Ямпільського району Сумської області за № 827 від 15.07.2016 року [PERSON] про склад сім'ї: син - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO] Згідно довідки ДНЗ «Сонечко» (ясла-садок) від 18.07.2016 року за № 36 повідомлялось, що [PERSON] дійсно відвідує ДНЗ «Сонечко» м. Дружба. Його біологічний батько [PERSON] не приймає участі у вихованні та догляді за дитиною. Дитиною займається другий чоловік [PERSON]. Як вбачається з довідки, виданої Дружбівської міською лікарнею від 14.07.2016 року - [PERSON], [INFO] визнаний інвалідом дитинства і потребує тривалого лікування. Діагноз: часткова атрофія дисків зорових нервів обох очей. Вроджена міопія обох очей високого ступеня. Косоокість співдружня розбіжна, альтернуюча. Амбліопія обох очей високого ступеня. Відповідно до характеристики на сім'ю [PERSON] від 25.07.2016 року № 02-19/690 вбачається, що батько [PERSON] - [PERSON] на даний час мешкає в м. Харків. Зі слів [PERSON] на протязі останніх 6 років він життям та здоров'ям своєї дитини не цікавився, морально та матеріально не допомагав, аліменти на дитину не сплачував. Служба у справах дітей Ямпільської райдержадміністрації від 29.11.2016 року, як представник органу опіки та піклування в інтересах дитини вважало за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як вбачається з зазначеного висновку [PERSON] з жовтня 2010 року по теперішній час своїм сином не цікавиться, матеріально йому не допомагає, з сином за цей період взагалі не бачився, аліменти на його утримання не сплачує. Крім того, на засідання комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] не з'явився, доказів або пояснень, що підтверджують виконання ним батьківських обов'язків не надав, про причину неявки не повідомив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вони з позивачкою проживають разом з 2012 року. [PERSON] повністю самостійно ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків. За п'ять з половиною років сумісного проживання з позивачкою [PERSON] ніколи не приїжджав до свого сина, не надавав йому матеріальної допомоги. Дитина [PERSON] називає його батьком, а він його сином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю позивачки. Останній раз [PERSON] бачив свого сина в 2010 році, після його він не цікавився його життям, здоров'ям, не телефонував йому. Син [PERSON] називає теперішнього її чоловіка [PERSON]. батьком, а він в свою чергу його сином. У відповідності до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані приймати участь у вихованні дитини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 в постанові від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх обов'язків з незалежних від неї причин. Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі був зобов'язаний довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як заперечення проти позову. За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved