Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 4 557,17 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що 23.07.2011 року між Публічним акціонерним банком «Дельта Банк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір №004-07011-230711, згідно вимог якого відповідач отримав кредит в сумі 4 556,94 гривень на строк до 22.07.2012 року на придбання певного майна (послуг) з платою за користування кредитом в розмірі 36,5% відсотків річних. Однак [PERSON] порушив вимоги кредитного договору, а саме, не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільно-процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільно-процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 23.07.2011 року між Публічним акціонерним банком «Дельта Банк», правонаступником якого є позивач (кредитор), та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №004-07011-230711 (а.с.5-8), згідно вимог якого відповідач отримав кредит в сумі 4 556,94 гривень на придбання певного майна (послуг), про що свідчить меморіальний ордер №25480596 від 25.07.2011 року (а.с.10) та рахунок-фактура №ФТ-1246 від 23.07.2011 року (а.с.18), на строк до 22.07.2012 року з платою за користування кредитом в розмірі 36,5% відсотків річних. Відповідач [PERSON] отримав у своє розпорядження майно - ноутбук «ACER», що підтверджується видатковою накладною №ФТ-9195 від 23.07.2011 року (а.с. 19). Відповідно до п.2.2 кредитного договору №004-07011-230711 від 23.07.2011 року моментом погашення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора в повному обсязі: суми кредиту, нарахованих процентів за його користування, всіх інших плат, передбачених кредитним договором, та можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання позичальником умов кредитного договору. Згідно п.2.3 зазначеного кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти, виходячи зі ставки 36,5 % в рік. Пунктом 2.4 кредитного договору №004-07011-230711 від 23.07.2011 року передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються кредитором щомісячно в день, який відповідає даті укладення кредитного договору, на суму фактичної заборгованості за кредитом, виходячи з кількості днів в періоді нарахування (факт/факт). Періодом нарахування вважається календарний місяць, який обчислюється з дня, що відповідає даті укладення кредитного договору, в поточному місяці по день, який припадає на дату, відповідну даті укладення договору, в наступному місяці. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту. На підставі п.2.5 вказаного кредитного договору за обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує кредитору плату в розмірі 0,0% в місяць. Згідно п.2.6 кредитного договору №004-07011-230711 від 23.07.2011 року плата за обслуговування кредитної заборгованості нараховується банком щомісячно в останній робочий день місяця, починаючи з дня надання кредиту, на повну суму кредиту, зазначену у п.1.1. кредитного договору, незалежно від фактичної кількості днів користування кредитом в періоді нарахування. Періодом нарахування вважається календарний місяць, який обчислюється з дня, що відповідає даті укладення кредитного договору, в поточному місяці по день, який припадає на дату, відповідну даті укладення договору, в наступному місяці. Відповідно до п.2.9 зазначеного кредитного договору №004-07011-230711 від 23.07.2011 року починаючи з місяця, що слідує за місяцем, в якому наданий кредит, позичальник щомісяця не пізніше 23 числа кожного місяця сплачує кредитору рівними частинами суму грошових коштів, яка включає заборгованість за кредитом, заборгованість по сплаті процентів та плати за обслуговування заборгованості, у розмірі 415 гривень. На підставі п.3.2 зазначеного кредитного договору позичальник зобов'язується не пізніше кінцевого терміну повернення кредиту виконати своєчасно та в повному обсязі зобов'язання за кредитним договором. Згідно п.6.1 кредитного договору №004-07011-230711 від 23.07.2011 року при несвоєчасній сплаті позичальником платежів в строки, передбачені кредитним договором кредитор має право вимагати від позичальника оплати боргового зобов'язання в примусовому порядку згідно чинного законодавства України. Однак [PERSON] вимоги кредитного договору не виконує, в обумовлені строки кредит та відсотки по ньому не сплачує. Станом на 25.07.2013 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором №004-07011-230711 від 23.07.2011 року у розмірі 4 557,17 гривень, а саме: 4 556,94 гривень - заборгованість за сумою кредиту, 0,23 гривень - заборгованість за відсотками (а.с.11). Згідно ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч.1 ст.516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору №004-07011-230711 від 23.07.2011 року Публічний акціонерний банк «Дельта Банк», правонаступником якого є позивач, надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак останній порушив вимоги кредитного договору, а саме не виконав в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту та несплачених відсотках відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved