Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

позивачка подала до суду позовну заяву в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість в розмірі 41\~000 гривень та суму судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.08.2007 року між позивачкою та відповідачкою укладено договір позики. Відповідно до такого договору позивачка позичила [PERSON] 41\~000 грн. Остання зобов`язувалась повернути кошти не пізніше 10.02.2008 року. [PERSON] позичила вищезазначену суму для викупу нежитлових приміщень загальною площею 12,6 кв. м., позначених у технічному паспорті Львівського обласного бюро технічної інвентаризації від 07.02.1997 року за адресою [ADDRESS] . Відповідно до Наказу №1629-ж-ф Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 28.11.2007 року, оформлене право приватної власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] . Відповідачкою станом на 10.02.2008 року грошові кошти позивачці повернуті не були. 07.09.2017 року [PERSON] скерована офіційна письмова вимога про повернення коштів, яка вручена відповідачу 09.09.2017 року, проте відповіді не отримано. Враховуючи вищезазначене, просить задовольнити позов. Суддею Франківського районного суду м.Львова Гулієвою М.І. відкрито провадження у справі 04.05.2018 року та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Франківського районного суду від 16.10.2018 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, розпорядження керівника апарату суду №55/Р від 14.05.2019 року, 15.05.2019 року справу передано на розгляд судді Мартьяновій С.М. Ухвалою судді 02.07.2019 року справу прийнято до провадження. Відповідачка подала до суду заяву від 25.01.2019 року про застосування строку позовної давності. В обґрунтування такої заяви зазначає те, що у 2007 році, при оформленні нею права власності на квартиру [ADDRESS] , [PERSON] запропонувала [PERSON] угоду. Зокрема, відповідно до такої угоди, [PERSON] повинна була підписати заяву про відмову на користь відповідачки від нежитлових приміщень загальною площею 12,6 кв. м., позначених у технічному паспорті ЛО БТІ від 07.02.1997 року за адресою [ADDRESS] . Позивачка переконала відповідачку, що зазначені нежитлові приміщення знаходяться у спільному користуванні між ними. Відтак за відмову від таких приміщень, [PERSON] запропонувала укласти договір позики від 10.08.2007 року, відповідно до якого [PERSON] мала б виплатити позивачці 41\~000 гривень до 10.02.2008 року. Проте при оформленні права власності на вищезгадану квартиру у ЛО БТІ, відповідачці стало відомо, що [PERSON] при оформленні права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , від спільних нежитлових приміщень загальною площею 12,6 кв. м. відмовилась. [PERSON] стверджує, що договір позики від 10.08.2007 року діє до 10.02.2008 року. Оскільки на позовній заяві відсутня дата підписання позивачкою, відповідачка вважає датою звернення до суду 04.05.2018 року, а саме дату постановлення ухвали про відкриття провадження у справі. [PERSON] зазначає, що строк позовної давності закінчився 10.02.2011 року. Представник позивачки подав до суду заперечення на заяву про застосування строку позовної давності від 12.07.2019 року. Зазначає що підстав для застосування строку позовної давності немає. 10.08.2007 року між позивачкою та відповідачкою [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого, остання позичила 41\~000 гривень, які зобов`язувалась повернути не пізніше 10.02.2008 року. [PERSON] станом на 10.02.2008 року грошові кошти [PERSON] повернуті не були. Зазначається, що відповідачка постійно надавала обіцянки про повернення коштів пізніше. [PERSON] 07.09.2017 скерована офіційна письмова вимога про повернення коштів, яка вручена відповідачці 09.09.2017 року, проте відповіді не отримано. Відтак стверджується, що строк позовної давності не є пропущений. Представник позивача подав до суду заяву, згідно якої просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідачки в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги заперечує в повному обсязі, просить у задоволенні таких відмовити. У відповідності до положень ч.2\~ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, надані суду докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 10.08.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики №454998. Відповідно до такого договору, [PERSON] позичила, а [PERSON] прийняла 41\~000 гривень, що на день укладення такого договору за ставко НБУ становило 8\~120 доларів США. [PERSON] зобов`язувалась повернути позичені кошти не пізніше 10.02.2008 року. [PERSON] позичила вищезазначену суму грошей готівкою на безпроцентній основі для викупу (приватизації) нежитлових приміщень загальною площею 12,6 кв. м., позначених у технічному паспорті Львівського обласного бюро технічної інвентаризації від 07.02.1997 року. Відповідно до письмової вимоги [PERSON] до [PERSON] , представник позивачки скерував останній вимогу про повернення коштів у розміні 41\~000 гривень. Враховуючи, що відповідачка борг не повернула, позивачка звернулася з позовом до суду та у порядку ч.2 ст.1047 ЦК України. Згідно ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З ст.530 ЦК України вбачається, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який момент. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Виконання зобов`язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 ЦК України). При розгляді заяви представника відповідача про застосування до позовних вимог позовної давності суд враховує правову позицію, висловлену Великою палатою Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 по справі №444/9519/12. Так, загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до статті 253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050\~ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Отже, оскільки за умовами договору відповідач повинна виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення коштів до 10.02.2008 року, відтак за відсутності погашення боргу 10.02.2008 року право позивача було порушено і саме з цієї дати почався перебіг позовної давності для позивача. Посилання представника позивача на початок перебігу позовної давності з 07.09.2017 року, тобто з часу скерування офіційної вимоги відповідачці про повернення коштів (яка вручена відповідачці 09.09.2017 року), не відповідає принципу правової визначенності та ст.530 ЦК України, оскільки така скерована адвокатом Леонтьєвим О.В. 07.09.2017 року після майже дев`яти років після закінчення строку дії договору позики, відтак не враховується судом при обчислення строків позовної давності. Позивач звернулася з позовом 28.03.2018 року, тобто після спливу позовної давності. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення . Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За наведених обставин, враховуючи заяву представника відповідачки про застосування позовної давності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні в повному обсязі. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та покладається в повному обсязі на позивача, у зв`язку із відмовою в позові.

Outcome: dismissed