Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що 12 квітня 2001 року померла її рідна матір [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної частки (паю) розміром 9,25 умовних кадастрових гектар, зменшеної на підставі розпорядження Білокуракинської РДА від 05.11.1997р. № 189 та на даний час розмір якої становить 9,09 умовних кадастрових гектар земель колишнього КСП ім. Ілліча, с. Шарівка, Білокуракинського району, право власності на яку на підставі Сертифікату на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0086161 від 20.02.1997р., зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів по КСП ім.. Ілліча за № 226 належало померлій [PERSON] На випадок своєї смерті її матір зробила розпорядження у вигляді заповіту, згідно з яким усе своє майно вона заповідала позивачці. Фактично прийнявши спадщину після смерті своєї матері, позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте, постановою виконуючого обов'язки державного нотаріуса Білокуракинської державної нотаріальної контори, державним нотаріусом Марківської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва було відмовлено через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Унеможливлення реалізації своїх спадкових справ і спонукало її, як єдиної та належної спадкоємиці за законом першої черги та спадкоємиці за заповітом звернутися до суду з позовом, в якому\~\~позивачка просить визнати за нею право власності на спадкове майно. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Заявлені позовні вимоги підтримала повністю. В судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради Білокуракинського району не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Не заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, судом встановлено наступне. 12 квітня 2001 року у віці 65 років в селі Шарівка Білокуракинського району Луганської області померла [PERSON], про що виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Білокуракинського району Луганської області було зроблено актовий запис за № 2 та видано Свідоцтво про смерть серії І-ЕД № 260774 (а.с.). Відповідно до Свідоцтва про народження серії І-ЯР № 346048 (а.с.) та Свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІІ-ЕД № 356581 (а.с.) позивачка є рідною донькою померлої [PERSON] (а.с.) Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради на момент смерті разом із померлою мешкала позивачка [PERSON], яка прийняла спадщину, здійснила обряд поховання, проживала в будинку та розпорядилась майном. Згідно заповіту, посвідченому 27.03.2001р. секретарем Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області та зареєстрованому в реєстрі за № 39 усе своє майно де б воно та чого б воно не складалося померла [PERSON] заповідала своїй доньці, позивачці по справі [PERSON] Із дослідженої в судовому засіданні Відповіді відділу у Білокуракинському районі ГУ Держгеокадастру у Луганській області № 29-28-99.1-577/15-17 від 10.05.2017р. (а.с.) вбачається, що на підставі Сертифікату на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0086161 від 20.02.1997р., зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів по КСП ім. Ілліча за № 226 померлій [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 9,25 умовних кадастрових гектар, зменшеної на підставі розпорядження Білокуракинської РДА від 05.11.1997р. № 189 та на даний час розмір якої становить 9,09 умовних кадастрових гектар земель колишнього КСП ім. Ілліча, с. Шарівка, Білокуракинського району. 16.06.2017р. постановою виконуючого обов'язки державного нотаріуса Білокуракинської державної нотаріальної контори, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.). Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, до цивільних відносин, що виникли до набрання чинності ЦК України, тобто до 01 січня 2004 року, застосовуються положення законодавства, яке діяло на момент виникнення правовідносин. Відповідно до ст.548 ЦК України (1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК України (1963 р.) встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України (2003 р.) право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До способів набуття права власності відносяться юридичні факти, що базуються на правоприємстві, зокрема, спадкування. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved