Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач ПАТ «[PERSON] банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції ПАТ «[PERSON] банк Аваль» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно. В позові посилається на те, що 07.11.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «[PERSON] банк Аваль», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «[PERSON] банк Аваль», що підтверджується статутом кредитора та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 014/0021/82/43372, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит до 06.11.2017 року у розмірі 102 000,00 гривень, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки у розмірі 13,5 % річних та виконати інші зобов'язання за кредитним договором. Вказує на те, що відповідно до пунктів 1.2 та 5.1 кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом частинами, шляхом здійснення щомісячних платежів, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, відповідно до графіку погашення кредиту та інших платежів, що є додатком до кредитного договору. А також, у випадку прострочення свого основного зобов'язання за кредитним договором, сплатити неустойку (пеню) в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, що передбачено пунктом 10.1 кредитного договору, та на вимогу кредитора достроково здійснити повернення кредиту, процентів і інших платежів, визначених кредитним договором, що передбачено пунктом 5.5 кредитного договору. Зазначає на те, що пунктом 6.5 кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, кредитор має право вимагати дострокового погашення позичальником заборгованості за кредитом, відсотками та пенею. У такому випадку кредитор надсилає позичальнику письмове повідомлення з вимогою про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором у визначений строк, за невиконання якого у кредитора виникає право на дострокове стягнення заборгованості, що передбачено пунктами 5.5 та 6.5 кредитного договору. При цьому, такий лист надсилається на адресу боржника, яка вказана в кредитному договорі, що погоджено сторонами у пункті 12.8 кредитного договору. Крім цього в позові посилається на те, що з укладенням кредитного договору у позичальника виник обов'язок повернути кредитні кошти та сплатити відсотки у строки і розмірах встановлених графіком погашення, у разі порушення якого кредитор має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язання за кредитним договором. Також в позові вказує на те, що 07.11.2007 року між кредитором та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки № 011/0021/23062, за яким виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором забезпечено житловим будинком з належними до нього будівлями та спорудами № 3 (три) по пров. С.Галицького в м.Чернівці Чернівецької області, що належить майновому поручителю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 12.05.2004 року, згідно рішення виконавчого комітету міської ради № 343/8 від 27.04.2004 року та складається з житлового будинку літ. «А», цегла, загальною площею 255,1 кв.м., житловою площею 103,1 кв.м., криниці літ. «К», бетонні кільця, вигрібної ями літ. «І», бетон. Вказує на те, що відповідно до пункту 21 іпотечного договору звернення стягнення на заставлене майно здійснюється у випадках передбачених пунктами 15.7.1, 15.7.2. 15.9 іпотечного договору, відповідно до Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду. Зазначають, що позичальник не дотримується умов кредитного договору - щомісячно, відповідно до графіку погашення, не повертає кредит та не сплачує відсотки за користування ним. У зв'язку з чим, станом на 15.02.2013 року заборгованість позичальника перед кредитором становить суму у розмірі 84 804,96 гривень, з якої: 69 769,14 гривень - заборгованості за кредитом; 6 019,58 гривень - заборгованість за відсотками; 9 016,24 гривень - пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків. Також в позові посилається на те, що внаслідок порушення умов кредитного договору позичальнику та майновому поручителю були надіслані листи-вимоги, відповідно до яких останніх зобов'язано у 30-денний термін достроково повернути усю суму заборгованості. До цього часу вимоги кредитора не задоволено. Зазначають, що в серпні 2014 року позивач звернувся з заявою про збільшення позовних вимог до 157 516,08 грн., в звязку із тим, що з моменту подачі позову заборгованість за кредитом збільшилась. У зв'язку із викладеним просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість в сумі 157516,08 гривень, та в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності [PERSON] Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідачів надала до суду заперечення проти позову в яких просить суд відмовити у задоволенні позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки мотивуючи це неспівмірністю суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна. Також просила зменшити розмір неустойки в порядку ст. 551 ЦК України, оскільки її розмір фактично дорівнює тілу кредиту, враховуючи той факт, що [PERSON] не отримував кредитних коштів та не порушував терміни погашення кредиту, на його утриманні перебуває дружина, яка являється інвалідом 1 групи та те, що заставне майно є єдиним житлом для [PERSON] Також посилалась на те, що загальна площа предмету іпотеки становить 249,3 кв.м. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 8 жовтня 2013 року по цивільній справі за позовом ПАТ «[PERSON] банк Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 20 листопада 2013 року, позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 014/0021/82/43372 від 7 листопада 2007 року у розмірі 84 806 грн. 96 коп. В іншій частині позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2014 року справа була направлена на новий розгляд в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказаною ухвалою зазначено, що суди обґрунтовано виходили із того, що розмір боргу неспівмірний із вартістю іпотечного майна. Проте суди не звернули уваги на те, що чинним законодавством не передбачено можливості відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з неспівмірністю заборгованості за основним зобов'язанням та вартості переданого в іпотеку на забезпечення його виконання майна. Зазначене може бути враховано лише за умови, що порушенням зобов'язання іпотекодержателю не завдано збитків. Судом встановлено, що рішенням від 23 січня 2015 року та додатковим рішенням від 26 лютого 2015 року Садгірського районного суду м. Чернівці, залишеними без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 24 червня 2015 року, позов задоволено частково. А саме, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції заборгованість за кредитним договором від 7 листопада 2007 року в розмірі 72 711,12 грн. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 7 листопада 2007 року у розмірі 157 516,08 грн. звернуто стягнення на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами № 3 (три) по пров. С.Галицького в м.Чернівці Чернівецької області, що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 12 травня 2004 року, згідно рішення виконавчого комітету міської ради №343/8 від 27 квітня 2004 року та складається з житлового будинку літ. «А», цегла, загальною площею 255,1 кв. м, житловою площею 103,1 кв. м, криниці літ. «К», бетонні кільця, вигрібної ями літ. «І», бетон, - на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції шляхом його продажу на прилюдних торгах встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У задоволенні решти вимог відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 січня 2015 року, додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 24 червня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В своїй ухвалі суд зазначив, що при винесенні додаткового рішення від 26 лютого 2015 року, згідно якого звернуто стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості у розмірі 157 516,08 грн., суд не врахував, що суд касаційної інстанції скасував судові рішення лише в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та просив перевірити можливість такого звернення за наявності заборгованості у розмірі 84 804,96 грн., рішення відносної якої набрало законної сили. Згідно ч.4 ст.338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Згідно ч.2 ст. 31 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. Суд, не може прийняти до розгляду клопотання позивача про збільшення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №014/0021/82/43372 від 07.11.2007 р. в розмірі 157 516,08 гривень, оскільки суд розглядає справу лише в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовна вимога банку про стягнення боргу з основного позичальника [PERSON] розглянута Садгірським районним судом м. Чернівці 8 жовтня 2013 року та рішення суду вступило в законну силу. Судом встановлено, що згідно укладеного договору від 07.11.2007 року №014/0021/82/43372 [PERSON] отримав від ПАТ «[PERSON] банк Аваль» кредит в розмірі 102 000,00 гривень до 06.11.2017 року. Судом встановлено, що згідно графіку погашення відповідач [PERSON], станом на 05.08.2014 року, заборгованість відповідача [PERSON] перед кредитором ПАТ «[PERSON] банк Аваль» становить суму у розмірі 157 516,08 гривень, з якої: 69 769,14 гривень сума основного боргу за кредитним договором; 18638,23 гривень сума нарахованих і несплачених відсотків за користування кредитом; 69 108,71 гривень сума пені нарахованої за несвоєчасне повернення кредитних коштів. Судом встановлено, що між кредитором ПАТ «[PERSON] банк Аваль» та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки від 07.11.2007 року №011/0021/23062, яким забезпечено виконання зобов'язань позичальника [PERSON] за кредитним договором від 07.11.2007 року №014/0021/82/43372 - житловим будинком з належними до нього будівлями та спорудами № 3 (три) по пров. С.Галицького в м.Чернівці Чернівецької області, що належить майновому поручителю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 12.05.2004 року, згідно рішення виконавчого комітету міської ради № 343/8 від 27.04.2004 року та складається з житлового будинку літ. «А», криниці літ. «К», вигрібної ями літ. «І». Судом встановлено, що загальна площа будинку житлового будинку № 3 (три) по пров. С.Галицького в м.Чернівці, становить 249,3 кв.м. Ринкова вартість будинковолодіння №3 по пров. С.Галицького в м.Чернівці складає 2 870 000,00 грн. Іншого житлового нерухомого майна у власності [PERSON] не має. Ці обставини, не підлягають доказуванню, оскільки встановлені рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 25 листопада 2015 року по справі №22ц-1309/2015р. за позовом ПАТ «[PERSON] банк Аваль» в особі Чернівецької обласної дирекції до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно. Згідно ст.ст. 509, 526 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, зобов'язання має виконуватися належним чином до умов договору та вимог кодексу. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням та завдатком. Одночасно з цим, ст. 572 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторам цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави і являє собою заставу нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно із ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Таким чином, позивач має право вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте, відповідно до положень ч.3 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відповідно до п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Суд приходить до висновку, що розмір заборгованості за кредитним договором є неспівмірним із вартістю іпотечного майна, а саме: позовні вимоги, заявлені банком, у розмірі 157 516,08 грн., а вартість майна переданого в іпотеку становить 2 870 000,00 грн., що у понад вісімнадцять разів перевищує суму заборгованості за кредитним договором. Судом встановлено, що в житловому будинку №3 по пров. С.Галицького в м. Чернівці проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON] [INFO], дружина відповідача, [PERSON], [INFO], є інвалідом 1-ої групи та має значну залежність від інших осіб при виконанні важливих соціально-побутових функцій, як дружина знаходиться на утриманні [PERSON] Судом встановлено, що порушення основного зобов'язання за кредитним договором не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав, оскільки 08.10.2013 р. Садгірським районним судом м. Чернівці було прийнято рішення, яким позов ПАТ «[PERSON] банк Аваль» до [PERSON] (основного боржника) задоволено, а саме стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] банк Аваль» кошти в розмірі 84804,96 грн., зазначене рішення вступило в законну силу 18.10.2013 р. [PERSON] з 20.02.2015 р. працевлаштований, а отже має спроможність як в добровільному, так і в примусовому порядку виконати рішення суду. Отже, банк має можливість отримати погашення кредитної заборгованості від [PERSON], хоча як вбачається із матеріалів справи ПАТ «[PERSON] банк Аваль» не вчинив жодних дій щодо виконання рішення суду в частині стягнення боргу із [PERSON] [PERSON] дії банку призводять до збільшення кредитної заборгованості, яку можна стягнути із іподекодавця шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, [PERSON] 18.04.2016 р. частково сплачено борг по кредитному договору в розмірі 500 грн., та направлено листа до ПАТ «[PERSON] банк Аваль» із проханням реструктуризувати борг за кредитним договором від 07.11.2007 року №014/0021/82/43372. Таким чином основним боржником вчиняються дії спрямовані на погашення заборгованості перед позивачем. Отже,

Outcome: dismissed