Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 2 000 грн. щомісячно з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги мотивує тим, що 30.06.2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого мають дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.12.2016 року шлюб було розірвано. Позивачка зазначає, що після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею, а відповідач проживає окремо. Відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку щодо утримання сина, оскільки матеріально дитині не допомагає, участі у вихованні не приймає та не виконує жодного з тих обов'язків, які на нього покладені законом як на батька. Також позивачка вказує, що наразі вона змушена сама утримувати та виховувати малолітнього сина, одночасно працюючи за для матеріального забезпечення себе та їхньої спільної дитини, отримуючи при цьому заробітну плату у розмірі 7 453,41 грн., якої не достатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання, як дитини так і особистого проживання. Син [PERSON] має низку захворювань, які потребують невідкладеного лікування, а саме: плоскостопію, викривлену носову перегородку, аденоїди, функціональну кардіоміопатію, гостру хорду лівого шлуночку, що потребує значних коштів. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити у задоволенні позову, пояснив, що він працює водієм, розмір його заробітної плати після відрахування податків становить 2 600 грн., житла не має, буде відкладати кошти по мірі своїх можливостей для забезпечення сина одягом, інших утриманців не має. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як убачається із матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 червня 2007 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.12.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний (а.с. 4-5). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як убачається з довідок від 08.06.2017 року, [PERSON] з 11.04.2017 року працює на посаді водія пасажирського міського транспорту в ТОВ «Д-М Київтранс», його заробітна плата у травні 2017 року становила у розмірі 3 210 грн. на яку нараховано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 577,80 грн. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що дитина сторін по справі постійно проживає з позивачкою, відповідачем не надано доказів щодо надання матеріальної допомоги на утримання сина. За нормою ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір доходу відповідача, вік дитини сторін по справі, розмір прожиткового мінімуму встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік», який з 01.05.2017 року для дитини віком від 6 до 18 років становить 1 777 грн., а також те, що малолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою, перебуває на утриманні матері, відповідач працевлаштований, на його забезпеченні інших утриманців не має та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на користь позивачки на утримання малолітнього сина у розмірі по 900 грн. щомісячно з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. У решті вимог слід відмовити, оскільки позивачкою не надано доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За викладених обставин позов підлягає задоволенню частково. З відповідача, згідно ст. 88 ЦПК України, також необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню.

Outcome: partial