Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% встановленого законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що від спільного проживання з відповідачем у них народилася дочка [PERSON], [INFO] р. н. Вона, позивачка, та відповідач проживають окремо з жовтня 2016 р. Дитина проживає з нею, позивачкою, і знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Вона, позивачка, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років у зв'язку з чим отримує державну соціальну допомогу на дитину. В судовому засіданні позивачка на позовних вимогах наполягає, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% встановленого законодавством прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Пояснила, що відповідач проживає окремо, не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Вона, позивачка, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, отримує державну соціальну допомогу на дитину. Відповідач позов визнав частково, зазначив, що дійсно є батьком [PERSON], [INFO], згоден сплачувати аліменти на утримання дочки у меншому розмірі тобто 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу), оскільки сплачує аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від доходу. Також відповідач пояснив, що він є працездатним, його доходом є тимчасові заробітки. Коли в нього була можливість допомогти матеріально утримувати дитину він робив це. Заслухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Конституція України закріплює обов'язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55 Конституції). За ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» , дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом . Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України, а саме, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихстаттею 184 цього Кодексу.. Згідно ч. 3 ст. 70 «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році встановлено прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2017 року - 1355 гривень, з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою КП «Житлогосп» № 1073 від 10.03.2017 р. і знаходиться на її утриманні.Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років . Відповідач проживає окремо , надає матеріальну допомогу на утримання дочки [PERSON] нерегулярно, також має на утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO], сплачує аліменти на його утримання згідно рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 02.03.2017 р. у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з 16.02.2015 р. до досягнення дитиною повноліття. Інших осіб на утриманні не має, є працездатним. На стан свого здоров`я не скаржився. Доказів про своє тяжке матеріальне становище не надав. Судом також встановлено, що домовленості між сторонами про форму та розмір участь відповідача в утриманні дитини не досягнуто, договір між ними про сплату аліментів на дитини, в порядку ст. 189 СК України, не укладався. Підстави для звільнення відповідача від обов'язку утримувати дитину (ст. 188 СК України) відсутні. Відповідач, як батько, проживаючий окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в утриманні малолітньої дочки. З урахуванням встановлених обставин справи, віку дитини, її потреб, які не можуть бутити меншими визначеного законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, рівність обов`язку обох батьків приймати участь в утриманні дитини до її повноліття, приписів сімейного законодавства України та враховуючи, що у відповідача є на утриманні ще інша малолітня дитина на утримання якої він сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку /доходу/; закріплена на законодавчому рівні можливість відрахування під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника 50 відсотків з заробітку (доходу), суд дійшов висновку про те, що відповідач, як батько, зобов'язаний приймати участь в утриманні своєї дочки [PERSON] шляхом сплати аліментів на користь позивачки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. При цьому слід зазначити, що розмір аліментів не є сталою величиною, та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Так як позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову, судовий збір стягується з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved