Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 01.08..2007 року між ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТзОВ «Комерційний банк «Дельта») та [PERSON] Д,П. було укладено кредитний договір №002-25024-010807, відповідно до умов якого банк відкрив відповідачу картковий рахунок, видав платіжну картку з кредитною лінією на загальну суму 30000 грн. та на день укладення кредитного договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3000 грн. Відповідач в свою чергу зобовязувався в строки визначені Правилами здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення заборгованості по іншим платежам, передбачених договором. Вказував на те, що відповідач належним чином не виконує покладених на нього обовязків відповідно до укладеного кредитного договору, про що неодноразово повідомлявся, проте належним чином на повідомлення не відреагувала та внаслідок чого станом на 22.10.2013 року у нього виникла заборгованість пор простроченому тілу кредиту в розмірі 2020,64 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 2020,64 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, з прохальної частини позовної заяви вбачається, що останній просив слухати справу без його участі, у разі неявки відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не зявився в судове засідання незважаючи на те, що двічі належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Причини своєї неявки суду не повідомили і не подали заяви про відкладення розгляду справи. Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідка АДБ при УМВС України в Чернівецькій області [PERSON] зареєстрований за адресою м. Чернівці, вул. Узбецька, 25/69. Саме за цією адресою судом неодноразово надсилались судові повістки та матеріали позовної заяви з додатками. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 01 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №002-25024-010807 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (а/с 5). У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з п. 1.2 вказаного кредитного договору позивач відкриває відповідачу картковий рахунок в національній валюті гривні, випускає та надає держателю платіжну картку, а також пін-код для картки. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору, банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн. та на день укладення кредитного договору ліміт кредитної лінії на рахунку становив 3000 грн. Окрім того, умовами договору передбачено, що держатель картки зобовязаний щомісяця, в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафом за попередній звітний місць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або Овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Відповідач належним чином не виконував своїх зобовязань за кредитним договором, внаслідок чого у нього станом на 22.10.2013 року у нього виникла заборгованість пор простроченому тілу кредиту в розмірі 2020,64 грн., що підтверджується розрахунком ціни позову (а/с 11). Судом встановлено, що на момент розгляду справи судом відповідач не виконав свої зобовязання перед позивачем. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved