Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивачки звернулись до Краматорського міського суду Донецької області з позовом про визнання протиправним та недійсним розпорядження міського голови та поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, свої вимоги обґрунтували тим, що міським головою м. Краматорська [PERSON] було видано розпорядження № 250-к від 19.05.2016 року про звільнення : -[PERSON] голови комітету мікрорайону № 6 у зв?язку з закінченням повноважень керівника органу самоорганізації населення; -[PERSON] секретаря комітету мікрорайону № 6 у зв?язку з закінченням повноважень секретаря органу самоорганізації населення. Вони вважають, що дане розпорядження не відповідає вимогам чинного законодавства України. Так, [PERSON] , була прийнята на роботу на посаду секретаря комітету мікрорайону № 6 Розпорядженням міського голови від 01.10.2002 року. В подальшому розпорядженням № 184-к від 15.04.2011 року [PERSON] була призначена на посаду голови комітету №6 , як така що була обрана на конференції населення по місту проживання в виборчі органи самоорганізації населення. [PERSON] була прийнята на роботу на посаду секретаря комітету мікрорайону № 6 Розпорядженням міського голови від 15.04.2011 року № 184-к. Підставою звільнення [PERSON] та [PERSON] , є протокол конференції населення по місту проживання в виборчі органи самоорганізації населення комітету мікрорайону № 6 від 19.05.2016 року. Просять суд визнати розпорядження № 250-к від 19.05.2016 року про звільнення протиправним та недійсним та поновити позивачів на посадах, стягнути з виконавчого комітету середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, навела пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник позивачки [PERSON] заявлені вимоги підтримав в повному обсязі навів пояснення аналогічні викладеним в позовні й заяві та в письмових поясненнях, просив суд вимоги задовольнити. [PERSON] в судовому засідання заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Представник [PERSON] [PERSON] також заявлені вимог підтримала в повному обсязі, та просила вимоги задовольнити. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що проти позову вони заперечують. Посади на котрих працювали позивачки є виборними, на конференції 19.05.2016 року громадяни обрали іншого голову комітету та секретаря, в зв?язку з чим повноваження [PERSON]Г та [PERSON] припинились, та вони відповідно були звільненні з займаних посад. Жодних порушень при їх звільненні допущено не було, тому просять відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Свідки [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] суду пояснили, що 19.05.2016 року на конференції відбувся конфлікт, внаслідок котрого громадяни котрі були присутні на конференції розбились на дві частки, одна частка засідала в приміщенні, а інша на вулиці перед входом до школи. Заслухавши учасників судового процесу,\~дослідивши в судовому засіданні матеріали цивільної справи та надані сторонами докази, на підтвердження своїх позовних вимог та заперечень, суд встановив наступне. Відповідно до положень\~статті 10 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до\~статті 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. \~ Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді голови комітету №6, [PERSON] працювала на посаді секретаря комітету №6, що підтверджується записами в трудових книжках. Розпорядженням Краматорського міського голови № 250-к від 19.05.2016 року [PERSON] та [PERSON] звільнені с займаних посад голови комітету № 6 та секретаря комітету № 6 відповідно. Підставою звільнення є протокол конференції населення по місту проживання в виборчі органи самоорганізації населення «комітет мікрорайону № 6 від 19.05.2016 року». Крім того в розпорядженні зазначено, що звільнення відбулось у відповідності до ст.. 11 Закону України «Про органи самоорганізації населення» та ст.. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», при цьому будь-яке посилання на норми Кодексу Законів про працю України відсутні. Статтею 11 Закону України «Про органи самоорганізації населення», передбачено, що - орган самоорганізації населення обирається терміном на строк повноважень відповідної ради, якщо інше не передбачено рішенням ради чи положенням про орган самоорганізації населення. В матеріалах справи, та це не заперечується сторонами у справі, наявні два протоколи конференції мешканців за місцем проживання при виборах в органи самоорганізації населення комітету мікрорайону № 6. Обидва протоколи датовані 19.05.2016 року, при цьому сторонами в справі не заперечувався той факт, що проходило одночасно дві конференції, цей факт також підтверджується, дослідженим в судовому засіданні відео, з котрого вбачається, що в двох різних місцях одночасно проводились вибори голови та секретаря комітету № 6. Згідно до протоколу (а.с.96) головою обрано [PERSON], секретарем Чупир С.В. Згідно до протоколу (а.с.121) головою комітету № 6 обрано [PERSON], а секретарем Субботу М.В. Судом встановлено, що конференції проходили в один день 19.05.2016 року та в один час з 17 години, жоден з протоколів не визнано незаконним, жодну з конференцій не визнано неправомірною. Таким чином, підстав для звільнення [PERSON] та [PERSON] не було . оскільки існують два однакових протоколи датовані одним часом, а отже пріоритетність будь-якого з них встановити не можливо Стосовно заяви представника відповідача [PERSON] про пропуск строку звернення то суд вважає за необхідне зазначити наступне. \~Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Судом встановлено, що позивачки звернулись до суду 21.06.2016 року, тобто через місяць після звільнення, однак позов було подано в адміністративному провадженні 06.09.2016 року їм було відмовлено у відкритті провадження в зв?язку з тим, що цей спір відноситься до цивільної юрисдикції. 08 вересня 2016 року позивачками було подано позов до місцевого суду. За таких умов суд вважає, що строк звернення до суду позивачками пропущено не було. Відповідно до вимог ч.1 с. 235 КЗпП України у випадку незаконного звільнення працівника він підлягає поновленню на роботі. Тому вимоги позивача про поновлення на роботі підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при прийнятті рішення про поновлення роботі підлягає стягненню на користь працівника середній заробіток за час вимушеного прогулу. Судом встановлено, що за останні 2 місяці роботи перед звільненням ( повними місяцями були грудень 2015 та січень 2016 р.) позивачка [PERSON] відпрацювала 41 день (22+19). Заробітна плата за вказані 2 місяці становить 7479,76 грн., таким чином середній заробіток за 1 день роботи позивача за вказаний період роботи становить 182,43 грн. За період після звільнення, з 20.05.2016 р. по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі, позивачу підлягає виплаті середній заробіток за 335 робочих днів. Тому вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.05.2016 року по 21 вересня 2017 року, підлягають задоволенню в сумі 61114,05 грн. Позивачка [PERSON] відпрацювала повними лютий та березень 2016 року, 43 дня (22+21). Заробітна плата за вказані 2 місяці становить 7169,76 грн., таким чином середній заробіток за 1 день роботи позивача за вказаний період роботи становить 166,74 грн. За період після звільнення, з 20.05.2016 р. по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі, позивачу підлягає виплаті середній заробіток за 335 робочих днів. Тому вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 20.05.2016 року по 21 вересня 2017 року, підлягають задоволенню в сумі 55857,90 грн. Таким чином з Краматорської міської ради слід стягнути на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 61114,05 грн., а на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 55857,90 грн. Відповідно до пунктів 2,4 статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Враховуючи положення приведеного Закону, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення середньомісячного заробітку [PERSON] у розмірі 4007,12 грн., [PERSON] у сумі 3820,92 грн., без відрахувань податків і обовязкових платежів і в частині поновлення на роботі. На підставі викладеного,

Outcome: partial