Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що з 21 вересня 2002 року вона знаходиться з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, у період якого у них народилися спільні діти: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які проживають нею та знаходяться на її утриманні, але домовленості щодо сплати аліментів між нею та відповідачем не досягнуто, а добровільно він матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідач має мінливий та нерегулярний дохід, в зв'язку з чим прохала стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі, в тому числі на утримання сина [PERSON] у розмірі 643 гривні щомісячно, а сина [PERSON] - у розмірі 516 гривень з урахування їх віку і потреб та встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік» з 01 січня 2014 року на особу віком до 6 років становить 1032 гривні, а віком від 6 до 18 років становить 1286 гривень. Оскільки обов'язки батьків щодо утримання дитини є рівними, тому відповідач повинен сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, а вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підтримала. Прохала стягнути аліменти не у твердій грошовій сумі, а у розмірі 1/2 частини від прибутків відповідача щомісячно, про що подала суду письмову заяву, оскільки відповідач добровільно не надає допомоги на утримання дітей, які проживають з нею та знаходяться на її утриманні, так як між ними припинено сімейно-шлюбні відносини з кінця 2011 року. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання двох спільних неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини від його прибутків щомісячно визнав, так як він має постійне місце роботи та прибуток від неї у вигляді заробітної плати. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов з урахуванням поданих позивачкою в судовому засіданні змін до позовної заяви, підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що 21 вересня 2002 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Новопокровською селищною радою Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №8 (а.с.4). В період шлюбу у них народились спільні діти: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а.с.5-6), які згідно довідок виконкому Новопокровської селищної ради Дніпропетровської області проживають позивачкою та знаходяться на її утриманні (а.с.7,8). Судом встановлено, що з кінця 2011 року сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та проживають окремо, але шлюб між ними не розірвано. Відповідач, який має постійний дохід за місцем роботи добровільно матеріальну допомогу на утримання синів позивачці не надає, оскільки надання допомоги старшому синові один раз в рік при проживанні останнього у відповідача не свідчить про виконання відповідачем встановленого законом обов'язку по утриманню неповнолітніх дітей, хоча зобов'язаний це робити, при цьому сторони не досягли певної домовленості щодо утримання спільних дітей, в зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача, який не проживає з неповнолітніми дітьми, за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст.182 СК України враховує визнання відповідачем позову про стягнення аліментів, про що ним до суду подано письмову заяву (а.с.21), стан здоров'я як платника аліментів, так і дітей, матеріальне становище відповідача, який працює та згідно наданої до суду довідки про розмір доходів за період з липня 2013 року по квітень 2014 року має середньомісячний заробіток близько 1600 гривень 00 копійок, що свідчить про наявність у нього постійного прибутку та можливість сплачувати аліменти на утримання дітей, відсутність інших утриманців (а.с.19-20). Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, відповідно до змісту якої аліменти у твердій грошовій сумі стягуються у випадку, коли платник аліментів має мінливий, нерегулярний дохід. З урахуванням зазначеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в примусовому порядку відповідно до вимог ст.183 Сімейного кодексу України у розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, в зв'язку з частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в частині задоволених позовних вимог про стягнення аліментів, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved