Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивачка просить збільшити розмір аліментів, що стягуються згідно рішення Сокирнянського районного суду Чернівецької області від 18.02.2008 року з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] [INFO] з ? частки його заробіту (доходів) до 600 гривень щомісячно та позбавити відповідача відносно [PERSON] батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що 18.02.2008 року Сокирнянським районноим судом Чернівецької області, було винесено рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього сина в розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 04.01.2008 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідач присуджені аліменти не сплачує і не надає будь-якої іншої фінансової допомоги на утримання дитини. Сума аліментів, яку повинен сплачувати відповідач, є недостатньою для утримання дитини та забезпечення життєвонеобхідного мінімуму, а тому вважає, що є всі підстави для збільшення його розміру. Крім цього, відповідач не буре участі у вихованні дитини, не провідує, не цікавиться її здоровям, успіхами у навчанні, розвитком, морально та матеріально не підтримує, востаннє разом з сином вони бачили відповідача влітку 2008 року. На її думку він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а тому вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно їхнього малолітнього сина. Просить позов задоволити. У судовому засіданні позивачка та її адвокат позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладених у позові. Просять позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи. На підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого не заперечила позивачка, її адвокат та представника третьої особи. Представник третьої особи в судовому засідання позов щодо позбавлення батьківських прав підтримав повністю, та пояснив, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не надає жодної матеріальної допомоги, не цікавиться здоровям дитини. Виходячи з інтересів неповнолітнього, вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача щодо сина [PERSON]. Щодо позову в частині збільшення розміру аліментів на утримання дитини покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що шлюб між позивачкою та відповідачем [PERSON] згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 25.03.2008 року [NUMBER]- розірваний. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 06.11.2007 року виконавчим комітетом Новодністровської міської ради Чернівецької області. На підставі свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 16.02.2013 року прізвище позивачки з «[PERSON]» змінено на «[PERSON]». Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 20.05.2015 року [PERSON], батьком якого являється [PERSON], проживає разом з матірю за адресою [ADDRESS] та знаходиться на її матеріальному забезпеченні. Батько жодного разу до дитини не приїжджав. Це підтвердили у своїх заявах і сусіди [PERSON] та [PERSON], в яких зазначено, що протягом двох років, з часу, коли [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS], [PERSON] не бачили взагалі, до дитини він не являється, участі у вихованні не бере. У характеристиках від 08.07.2013 року сусіди позивачки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які проживають в [ADDRESS] зазначили про те, що в період з 2008 року по 08.07.2013 року [PERSON] не з'являвся і з дитиною [PERSON] не займався. Згідно довідки № 22, виданої 12.06.2013 року Новодністровською загальноосвітньою школою 1 ступеня, [PERSON] 2005 року народження протягом 2012/2013 навчального року навчався у 1 класі їхньої школи. Участь у навчальному процесі дитини брали його мати [PERSON] та його вітчим [PERSON]. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації від 06.07.2015 року №890/01-09/55 відповідач аліменти не сплачує, вихованням та утриманням дитини не займається, за 2 роки до дитини жодного разу не приїжджав, а тому вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], 2005 року народження, що відповідає інтересам дитини. Частинами 2, 3 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. П. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» , передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до вимог п.18 згаданої постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось їз батьків, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конктетних обставин справи відмовити в задоволенні ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. В судовому засіданні не встановлено виняткових випадків, які б при встановлених обставинах справах та винній поведінці відповідача давали б підстави для відмови в задоволенні позову. У відповідністі до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державнити чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, оцінюючи вищезазначені докази у їх сукупності, приділяючи увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд вважає доведеним факт умисного ухиляння відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо сина [PERSON], який не проявляє щодо нього батьківського піклування, не цікавиться його станом здоров'я та матеріально не забезпечує, хоча має таку можливість, а тому суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] є доцільним та підлягає задоволенню. Частиною 2 ст.166 СК України передбачено, що особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно рішення Сокирнянського районного суду Чернівецької області від 18.02.2008 року з відповідача на користь [PERSON] зобов'язано стягувати аліменти на утримання сина [PERSON],[INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітків (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 04.01.2008 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.3 ст.80 СК України розмір аліментів, визнаний судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального стану або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд в першу чергу враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 згаданої вище Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається з довідки про неотримання аліментів, виданої відділом державної виконавчої служби Новодністровського міського управління юстиції 05.06.2015 року № 619/02-43 [PERSON], заборгованість зі сплати аліментів на утримання [PERSON] його малолітнього сина [PERSON] станом на 05.06.2015 рік складає 40 214, 85 грн. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що несплата відповідачем аліментів суттєво впливає на матеріальне становище як дитини, так і позивачки, а тому враховуючи наведене, а також те, що відповідачем не надано доказів перебування на його утриманні інших дітей, непрацездатних осіб та інші обставини, що мають істотне значення для справи, суд приходить до висновку, що позов в частині збільшення розміру аліментів також підлягає задоволенню. З відповідача слід стягувати в користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], 2005 року народження в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно з урахуванням індексу інфляції щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного, ст.ст. 1-3, 27 Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 80, 150, 164, 166, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved