Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач КП «Жилкомсервіс» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі є власниками та зареєстровані в квартирі [ADDRESS] та є споживачами житлово-комунальних послуг. Відповідачі належним чином не сплачували за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, що призвело до утворення заборгованості. За надані послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території за період з 01.03.2007 по 29.02.2020 за відповідачами утворилась заборгованість у розмірі 20 714,39 грн. Добровільно борг, що утворився, відповідачі не сплачують, тому позивач звернувся до суду з позовом. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив, в якому зазначила, що з позовними вимогами не згодна, просила відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що КП «Жилкомсервіс» не було направлено їй пропозиції щодо укладання договору, як це передбачено діючим законодавством. Натомість, публічний договір, який розроблено та укладено відповідно до Типового договору про надання послуг з вивезення побутових відходів затвердженого постановою Кабінету Міністрів № 1070 від 10.12.2008 є одностороннім правочином, а тому він може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Таким чином, відповідач зазначає, що оскільки між нею та КП «Жилкомсервіс» відсутні договірні правовідносини, то у позивача відсутнє право вимоги боргу за надані послуги. Щодо суми боргу відповідач [PERSON] зазначила, що не погоджується в вказаним розміру заборгованості, оскільки позивачем не вказано джерело походження та структура боргу, не надана інформація про вартісну базу нарахування боргу, а саме - не нараді розміри тарифів на житлово-комунальні послуги, які діяли протягом періоду нарахування боргу та підстави для їх застосування. Представник позивача в свою чергу надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає КП «Жилкомсервіс» не має відношення до типового договору про надання послуг з вивезення побутових відходів, як стверджує відповідач, та надає послуги на підставі публічного договору про надання житлово-комунальних послуг, що був опублікований у випуску газети «Слобода» від 28.11.2006, що і є фактично наданням споживачам пропозиції про укладання договору. На час виникнення правовідносин між КП «Жилкомсервіс» та відповідачами типової форми договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій встановлено не було. А отже, надання такому договору письмової форми також не є обов`язковим. П. 1 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» 24.06.2004 № 1875-IV передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язанні оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вона фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. При цьому, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. З приводу договірних правовідносин, які виникли між сторонами з моменту введення в дію Закону України «Про житлові-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (з 01.05.2019) зазначає, що відповідно до зазначеного Закону договір про надання послуг з управління багатоквартирного будинку укладається з управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішеннями зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковими для виконання всіма співвласниками. В одному багатоквартирному будинку договір про надання послуг з управління може укладатися одночасно не більш як з одним управителем. Відомості про проведення мешканцями будинку [ADDRESS] , а також обрання на таких зборах управителя зазначеного багатоквартирного будинку у комунального підприємства «Жилкомсервіс» відсутні. Крім того, споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладання відповідного договору, отже відповідачі повинні були сплачувати за наданні послуги протягом усього періоду надання таких послуг. Крім того, оскільки відповідачі надали до суду заяви про застосування строку позовної давності до вказаних правовідносин, представник позивача надав до суду заяву про переривання строку позовної давності та уточнює свої вимоги в межах строку позовної давності, в зв`язку з чим просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.09.2016 по 29.02.2020 у розмірі 9 136,35 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з урахуванням уточнених позовних вимог та просив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.09.2016 по 29.02.2020 у розмірі 9 136,35 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просила суд застосувати до вказаних правовідносин строк позовної давності. Відповідач [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали суду заяву в якій просили розглянути справу без їх участі та застосувати до вказаних правовідносин строк позовної давності, у зв`язку з чим, в задоволенні позову просили відмовити. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 20.02.2020 (а.с. 16), а також є співвласниками вказаної квартири, що не заперечується також сторонами. За вказаною адресою, позивач надає послуги з утримання багатоквартирних будинків і споруд та прибудинкових територій, однак відповідачі за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином , внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.03.2007 по 29.02.2020 у сумі 20 714,39 грн. Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги». Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону). Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Таким чином, доводи відповідача про відсутність у позивача права вимоги стягнення боргу з відповідачів, у зв`язку з відсутністю письмового договору не відповідають дійсності, а тому відповідачів не звільненні від оплати послуг. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги. З огляду на це відповідачі як власники квартири, в якій були отримані житлово-комунальні послуги, мали обов`язок оплатити позивачеві їхню вартість. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони (ст.81 ЦПК України). Відповідачем не надано доказів, що позивачем не надаються відповідачу послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, а також доказів які спростують наявну заборгованість. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що встановлено ст.625 ЦК України. Щодо клопотання відповідачів про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що передбачено ст.257 ЦК України. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)). Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, позовна давність переривається у разі пред`явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Представник позивача подав до суду заяву про застосування до спірних правовідносин переривання строку позовної давності та вважати її перерваною з 09.08.2019, тобто з моменту видачі Київським районним судом міста Харкова судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості, який було скасовано 06.11.2019. Однак суд зазначає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (Така правова позиція також висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 07.07.2020 Справа № 712/8916/17). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно розрахунку заборгованості, згідно з яким позивач її нараховував за кожен календарний місяць надання послуг, починаючи з березня 2007 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то, перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Згідно уточнено розрахунку КП «Жилкомсервіс» який був наданий його представником з урахуванням строку позовної давності, заборгованість відповідачів за надані послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території за період з 09.2016 по 01.03.2020 складає 21074,23 грн. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимоги КП «Жилкомсервіс» підлягають задоволенню частково, слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території за період з 27.04.2017 по 01.03.2020 у розмірі 8203,79 грн. У відповідності зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь КП «Жилкомсервіс» слід стягнути понесені позивачем судові витрати у розмірі пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial