Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом про визнання недійсним кредитного договору № 0036/07/20-АL7 від 12.04.2007 р., укладеного з відповідачем. Вимоги мотивує тим, що між нею та Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», 12 квітня 2007 року укладено кредитний договір № 0036/07/20-АL7, відповідно до якого банк надав їй споживчий кредит для придбання автомобіля в сумі 26 450 дол. США строком до 11.04.2014 року з відсотковою ставкою у розмірі 11,5 % річних. 26.11.2009 року було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору. Зазначає, що вказаний кредитний договір суперечить вимогам законодавства України, а саме положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки при укладанні правочину вона не була ознайомлена з умовами кредитування та не отримувала інформації про наявні форми кредитування з описом відмінностей між ними, чим порушене її право, як споживача, на свободу вибору продукції, одержання необхідної і достовірної інформації про відповідну продукцію; також банк в односторонньому порядку та в своїх інтересах залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку та вимагати повернення всієї суми кредиту, у зв»язку з чим умови кредитного договору є несправедливими, ними порушується принцип рівності сторін договору. Крім того, договір не містить порядок його припинення та зміни умов, які враховували б інтереси споживача, у кредитному договорі не передбачено відповідальності з боку банка за невиконання або неналежне виконання умов правочину. В судове засідання позивачка та представник відповідача не з»явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, при цьому позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в заяві вказала, що позов підтримує (а.с. 30). Представник відповідача [PERSON] подала заяву з проханням розглянути справу без участі представника ПАТ «Банк Форум» та відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що між Акціонерним комерційним банком «Форум» та [PERSON] 12 квітня 2007 р. укладений кредитний договір № 0036/07/20-АL7, відповідно до умов якого позивачці було надано споживчий кредит в сумі 26 450 дол. США для придбання автомобіля Hyundai Tucson, 2007 року випуску, зі сплатою 11,5 % річних за користування кредитом строком повернення коштів до 11.04.2014 р. (а.с. 6-9). Позивачка просить визнати недійсними кредитний договір з посиланням на ст. ст. 203, 215 ч. 1 ЦК України, при цьому вказує на те, що оспорюваним правочином порушені її права, як споживача фінансових послуг, оскільки при укладанні кредитного договору відповідачем не дотримані вимоги пункту 4 ч. 1 ст. 4; частин 2, 5 ст. 11; пункту 3 ч. 5 ст. 18; ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, у письмовій формі перед укладанням кредитного договору вона не була ознайомлена з умовами кредитування, не отримувала інформації про наявні форми кредитування з описом відмінностей між ними, чим порушене право споживача на свободу вибору продукції, одержання необхідної і достовірної інформації про відповідну продукцію; умови кредитного договір є несправедливими, ними порушується принцип рівності сторін договору, який містить дискримінаційні умови. Крім того, в порушення пунктів 8, 9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір не містить порядок його припинення, а також зміни умов, які враховували б інтереси споживача, у ньому не передбачено відповідальності з боку банка за невиконання або неналежне виконання умов правочину. Несправедливі умови кредитного договору містяться, зокрема, у пунктах 2.10 та 2.8, відповідно до яких за перевірку документів кредитної справи позичальник самостійно сплачує банку кошти в розмірі 0,9 % від суми кредиту в національній валюті по курсу НБУ на день оплати та за внесення змін до умов кредитного договору за ініціативою клієнта позичальник в день підписання цієї угоди сплачує банку кошти в розмірі 500 грн. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу України. Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Доводи позивачки про те, що перед укладенням кредитного договору вона не отримувала від банку інформацію про умови кредитування не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються письмовими доказами. Так, відповідно пункту 7.7 підписаного позивачкою кредитного договору, «Умови кредитування відповідно до п. 2 ст. 11 «Про захист прав споживачів» Позичальником отримано до укладення цього договору» (а.с. 9). Крім того, вимоги про повідомлення кредитодавцем споживача у письмовій формі перед укладенням договору про надання споживчого кредиту щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг набрали чинності лише з 16.10.2011 року, оскільки в цій частині ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» була доповнена на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», тобто вже після підписання сторонами спірного правочину. Також в підтвердження вимог позивачка посилається на те, що кредитний договір містить несправедливі умови, а саме те, що банк в односторонньому порядку та в своїх інтересах залишив за собою право в будь-який час підвищувати процентну ставку за користування кредитними коштами та вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту, про що зазначено у пунктах 3.2.2. та 3.2.6 договору. Однак дані доводи також не заслуговують на увагу, оскільки, як зазначено вище, кредитний договір сторонами укладений 12.04.2007 року, а Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною, був прийнятий 12.12.2008 року та набрав чинності з 10 січня 2009 року. Отже, виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року. Право кредитора вимагати дострокового повернення коштів передбачена законом, а саме відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Позивачкою не надано суду доказів того, що на дату підписання кредитного договір існували обставини щодо яких відповідач навмисно ввів позивачку в оману, які мали істотне значення і обізнаність щодо яких позивачки могла вплинути на вчинення нею спірного правочину. При цьому суд враховує також нижчевказані обставини. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб»єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. В судовому засіданні встановлено, що на момент укладення оспорюваного договору позивачка погодилася зі усіма його умовами, самостійно обрала валюту кредитування та валюту виконання зобов»язання, що підтверджується її підписом. Крім того, відповідно п. п. 3.4.2, 7.8 кредитного договору позивачці надавалось право відкликати свою згоду на укладення кредитного договору без пояснення причин протягом чотирнадцяти календарних днів з моменту отримання примірника кредитного договору. Також згідно п. 7.2 кредитного договору, сторони фіксують свою згоду з тим, що ними узгоджені усі істотні умови, і зобов»язуються надалі ніяких претензій одна до одної з цього приводу не мати. Цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмету та інших питань, зазначених в цьому договорі. Відповідно до положень статті 3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства і відповідно до статі 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Крім того, як убачається із матеріалів справи, між позивачкою та АКБ «Форум» 26.11.2009 року укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № 0036/07/20-АL7 від 12.04.2007 року, яким погоджено додаткові умови договору (а.с. 10,11), чим також підтверджується волевиявлення позивачки щодо наміру укладання кредитного договору за яким [PERSON] були отримані кредитні кошти за якими у власність було набуто транспортний засіб. За наведених обставин заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв»язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed