Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивує свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку за адресою вул. Грабовського, 146/1, м.Охтирка Сумської області. За вказаною адресою зареєстрована та проживає її донька [PERSON] та онук [PERSON]. Крім того за вказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] який проживав як член сімї. З червня 2014 року відповідач вибув та за вказаною адресою не проживає. 01.02.2016 року відповідач розірвав шлюб з її донькою. Оскільки, за вказаною адресою відповідач не проживає у позивачки виникають проблеми з оформленням субсидії, чим обєктивно порушуються її права, тому просить усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 146/1 по вул. Грабовського м.Охтирка. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. У судове засідання відповідач не зявилася з невідомих суду причин, як вбачається з довідки виконавчого комітету Охтирської міської ради від 30.05.2017 року за № 15-13/ 4652 [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO] (а.с. 17). Поштові конверти із судовими повістками на судові засідання повернуті до суду у звязку із закінченням терміну зберігання, таким чином про час, місце та дату розгляду даної цивільної справи повідомлена у відповідності до положень ст. 74 ЦПК України. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ст. ст. 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи, що позивачка не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори [PERSON] 11.04.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-83 [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою м.Охтирка, вул. Грабовського, 146/1 Сумської області. (а.с. 7). 14.04.2007 року у житловому будинку за адресою вул. вул. Грабовського, 146/1, м.Охтирка, Сумської області був зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується копією будинкової книги (а.с.4). Крім того, як вбачається з довідки про склад сімї № 244 від 14.05.2017 року виданої виконавчим комітетом Охтирської міської ради (а.с.4) за адресою м.Охтирка вул. Грабовського, 146/1, зареєстрований [PERSON], який з 2014 року за цією адресою не проживає. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01.02.2016 року було розірвано шлюб між донькою позивачки [PERSON] та відповідачем [PERSON] (а.с.5). Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює: право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Зокрема, відповідно\~\~до\~\~ч. 3\~\~ст.\~\~47\~\~Конституції\~\~України\~\~та\~ ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не\~\~може\~\~бути\~\~примусово\~ позбавлений права користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до\~статті 41 Конституції України\~та\~пункту 2 частини першої статті 3,\~статті 321 ЦК\~ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі\~статтею 92 Конституції України\~правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Зі змісту п. 10, 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року вбачається, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до\~ст.107 ЖК\~наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або\~ст.107 ЖК. З правовій позиції Верховного Суду України викладеної у справі № 6-709цс16 від 16.11.2016 року вбачається, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до\~ст. 316 ЦК України\~право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Згідно\~ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своєю власністю на власний розсуд, усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усуненні будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.\~16,\~386,\~391 ЦК України. Статтями 386 та 391 Цивільного кодексу України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України\~визначено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Виходячи з положень\~ст. 405 ЦК України, аналізуючи наведені докази, враховуючи, що [PERSON] тривалий період, починаючи з 2014 року не користується житлом за місцем реєстрації в будинку, тому порушується право позивачки. З урахуванням всіх обставин справи суд вважає, що доводи позивачки, викладені у позові заслуговують на увагу, а тому маються достатні підстави для захисту її прав та визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим будинком за вищевказаною адресою. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в даному випадку, суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати в сумі 640 грн. На підставі викладеного ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 197, 212- 214, 224-228 ЦПК України суд, -

Outcome: approved