Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

позивач Львівська міська рада звернулась до суду із позовом, в якому просить витребувати майно з чужого незаконного володіння, скасувати рішення про реєстрацію права власності та зобов'язати до вчинення дій. В обґрунтування позову покликаються на те, що у їхньому володінні знаходиться квартира державного житлового фонду [ADDRESS], площею 18,7 кв.м. В цій квартирі проживало подружжя [PERSON] та [PERSON]. 15.09.2011 року квартиронаймач [PERSON] скерувала в їхню адресу звернення, в якому повідомила, що на підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Українському національному комітеті міжнародної торгової палати від 16.09.2009 року, постановленого у справі №10-59/09, квартирою в якій вона мешкала заволоділи невідомі особи. Повідомила, що її чоловік - [PERSON] помер [INFO] не приватизувавши квартири. Оскільки вдвох з чоловіком проживала в квартирі протягом десяти років, за нею, згідно з рішенням Шевченківського районного суду м.Львова постановленого 18.06.1998 року у справі №2-607/1998, залишено право на житлову площу. Маючи намір зареєструвати своє місце проживання у встановленому законом порядку довідалась, що право власності на квартиру належить іншим особам. Пояснила, що причиною цьому є рішення постійно діючого Третейського суду при Українському національному комітеті міжнародної торгової палати від 16.09.2009 року, яким встановлено, що її чоловік [PERSON] 10.06.1996 року нібито продав квартиру приватній фірмі «Фрей - СЛВВ». Надалі, останні, 19.06.2003 року відчужили квартиру [PERSON], котрий зареєструвавши своє право власності - 13.07.2010 року продав [PERSON] за 100 000 гривень, котра і зареєструвала своє право власності на спірну квартиру. Стверджують, що квартира вибула з володіння Львівської міської ради без їхньої волі, а рішення постійно діючого Третейського суду при Українському національному комітеті міжнародної торгової палати від 16.09.2009 року скасоване. Більше того, квартира не була приватизована, відтак право розпорядження в [PERSON] було відсутнє і ні приватна фірма «Фрей-СЛВВ» ні [PERSON] не були добросовісними набувачами. Покликаються на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 19.06.2003 року, укладений між приватною фірмою «Фрей-СЛВВ» та [PERSON] нотаріально не посвідчений, а первинний договір - нібито укладений 19.06.1996 року між [PERSON] та приватною фірмою «Фрей СЛВВ» не існує взагалі. До того ж, у зв'язку з набранням чинності Законом 1076-VI, [PERSON] не мав права реєструвати право власності на підставі рішення третейського суду. Просять позов задовільнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, давши пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, заяви про розгляд справи у їх відсутності не направили, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні у матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання представник відповідача - Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у Львівській області не з'явився, однак скерував суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. В письмових поясненнях щодо заявленого позову повідомили, що є новоствореним органом та здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно з 01.01.2013 року. Ствердили, що не є правонаступником Львівського обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та архівних справ їм не передано. Представник третьої особи Львівського обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» та представник третьої особи приватної фірми «Фрей-СЛВВ» у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать наявні у матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. У судовому засіданні третя особа [PERSON] та її представник позов підтримали, давши пояснення аналогічні доводам представника позивача та викладеним у позові. Просять позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов належить задовольнити з наступних мотивів. Статтею 227 ЦК УРСР встановлено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Аналогічні положення щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) містить й Цивільний кодекс України в редакції 2003р. (стаття 657). Відповідно до ст.388 ч.1 п.3 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Судом встановлено, що згідно довідки Відділу приватизації Державного житлового фонду Шевченківського району м.Львова вих.№199 від 15.09.2011 року, [ADDRESS] в приватизації не значиться. (а.с.32). Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 18.06.1998 року, постановленого у справі №2-607/1998 [ADDRESS] складається з однієї кімнати, площею 18,7 кв.м., без кухні та комунальних вигод. (а.с.83) Встановлено, що основним квартиронаймачем був [PERSON], який був зареєстрований та проживав в цій квартирі вдвох з дружиною - [PERSON], до дня смерті - [INFO]. Остання в квартирі зареєстрована не була, проте після смерті чоловіка залишилась проживати в ній одна. Не погоджуючись з такими підставами проживання [PERSON] у спірній квартирі Шевченківська районна адміністрація виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів звернулась до суду з позовом, в якому просила виселити [PERSON] з квартири. Згаданим вище рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 18.06.1998 року (справа №2-607/1998), яке вступило в законну силу, у задоволенні позову Шевченківської районної адміністрації виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів відмовлено. Встановлено, що 19.06.2003 року між приватною фірмою «Фрей-СЛВВ» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого приватна фірма «Фрей-СЛВВ» продала, а [PERSON] придбав [ADDRESS], загальною площею 18,70 кв.м. (а.с.40-42). Договір посвідчений в простій письмовій формі. З пункту 1.3. даного договору встановлено, що майно належить покупцеві на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 10.09.1996 року, укладеного з [PERSON]. Факт приймання-передачі придбаного [PERSON] нерухомого майна стверджується актом складеним 01.07.2003 року сторонами договору купівлі-продажу. (а.с.43). Рішенням постійно діючого Третейського суду, постановленого 16.02.2009р. у справі №10-59/09 позов [PERSON] задоволено, визнано дійсним укладений між ним та приватною фірмою «Фрей-СЛВВ» договір купівлі-продажу житлової квартири від 19.06.2003 року, визнано за [PERSON] право власності та зобов'язано Обласне комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» вчинити дії спрямовані на реєстрацію права власності. Рішення постійно діючого Третейського суду, постановленого 16.02.2009 року у справі №10-59/09 виконане, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON], виданого 25.11.2009 року Обласним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» (а.с.18). Надалі, відповідно до укладеного 13.07.2010 року договору купівлі-продажу [PERSON] продав, а [PERSON] придбала за 100 000 гривень [ADDRESS], житловою площею 18,7 кв.м. (а.с.20). Зважаючи на те, що квартира повинна перебувати в комунальній власності, квартиронаймачем якої, згідно рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 18.06.1998 року (справа №2-607/1998) є [PERSON], Львівська міська рада звернулась до суду із заявою про скасування рішення постійно діючого Третейського суду, постановленого 16.02.2009 року у справі №10-59/09. Так, ухвалою Залізничного районного суду м.Львова, постановленої 01.03.2013 року у справі №1304/1226/12, заяву Львівської міської ради задоволено, а оскаржуване рішення скасовано. Ухвала суду вступила в законну силу. (а.с.81-82). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник приватизованого майна має право розпорядитися квартирою (будинком), кімнатою (кімнатами) у гуртожитку на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонених законом. Суд погоджується й приймає до уваги доводи позивача про те, що спірна [ADDRESS] не могла бути предметом відчуження, оскільки у встановленому законом порядку не вибула з комунальної власності та є неприватизованою. Заслуговують на увагу суду й доводи позивача в тому, що порядок приватизації житла встановлений Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до норм якого волевиявлення Львівської міської ради щодо вибуття з її володіння майна полягає у реєстрації свідоцтва про право власності на квартиру Відділом приватизації комунального майна м.Львова. Судом достовірно встановлено, що й ствердили суду сторони, свідоцтва про право власності на [ADDRESS] у встановленому законом порядку зареєстровано не було, відтак правочини, які вчинялись приватною фірмою «Фрей-СЛВВ» та [PERSON] щодо розпорядження спірною квартирою є неправомірними. Більше того, такі суперечать положенням ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Так, у судовому засіданні доведено, що спірна квартира вибула із володіння позивача Львівської міської ради не з її волі, тому на переконання суду існують законні підстави для витребування її від набувача [PERSON] При цьому суд зазначає, що відсутні підстави вважати, що [PERSON] незаконно заволоділа спірною квартирою, оскільки суду не надано жодного допустимого доказу, який би дозволяв суду прийти до такого однозначного висновку. З огляду на наведене, оцінюючи докази у їх сукупності, які не викликають у суду сумнівів у їх об'єктивності, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити.

Outcome: approved