Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Позивачка звернулася з цією заявою до суду, посилаючись на те, що 4 листопада 2003 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала травму у вигляді перелому обох кісток правої голені, забою правої голені, в результаті чого стала інвалідом І групи довічно. Відповідач, згідно постанови Березівського районного суду Одеської області від 13 вересня 2006 року, був визнаний винним у скоєнні суспільно-небезпечного діяння за ч.1 ст.286 КК України та на користь позивачки стягнуто з нього матеріальну шкоду на придбання ліків за весь час лікування у розмірі 8609-61 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн., однак кошти він не сплатив. У зв`язку з причиненою травмою, відповідачка продовжує лікування по теперішній час, її стан здоров`я погіршився, вона потребує стороннього догляду, її пенсія не дозволяє нести витрати на сторонню допомогу. У зв`язку з вищевикладеним просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на постійний сторонній догляд та побутове обслуговування у сумі 3129 грн. щомісячно на весь час інвалідності (довічно). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Заслухавши [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 жовтня 2007 року з відповідача на користь позивачки стягнуто моральну шкоду у розмірі 10000 грн. у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася з вини останнього, внаслідок якої позивачка отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, в результаті яких визнана інвалідом другої групи (а.с.8). Заочним рішенням Березівського районного суду Одеської області від 2 березня 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 8609-61 грн. (а.с.9-10). Довідкою до акту огляду МСЕК №082485 від 18 квітня 2014 року підтверджується, що [PERSON] має першу групу інвалідності та потребує стороннього догляду (а.с.7). Згідно виписки-епікризу, виданої Березівською ЦРЛ, [PERSON] зазнала травми, внаслідок збиття мотоциклом, протягом 2003-2009 років лікувалася, станом на 4 листопада 2010 року пересувається з допомогою сторонніх осіб на інвалідному візку (а.с.11-12). Випискою із медичної карти амбулаторного хворого №31000 підтверджується, що відповідачка проходила лікування в Українському науково-дослідному інституті протезування, протезобудування та відновлення працездатності у 2015 році (а.с.13). Відповідно довідки, виданої Березівським об`єднаним управлінням пенсійного фонду 24 травня 2019 року, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності у розмірі 1796-87 грн. (а.с.15). Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. Разом з тим, суд бере до уваги положення ст. 1187 ЦК України, якою передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. При цьому наявність або відсутність вини володільця джерела підвищеної небезпеки встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а ці дані відповідно до ч. 2 вказаної вище статті 76 ЦПК України встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків. Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадження, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved