Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач - Кредитна спілка «Актив» звернулась до Енергодарського міського суду Запорізької області 08.02.2017 року з позовною заявою до відповідачів: [PERSON], [PERSON] в якій про стягнення суми заборгованості за кредитним договором №О8576Т від 21 травня 2015 року в сумі 4332 грн. 35 коп., але в межах вартості майна, одержаного у спадщину та стягнення розміру сплаченого судового збору в сумі 1600 грн. 00 коп. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що 21 травня 2015 року між КС «Акетив» та [PERSON] було укладено кредитний договір №О8576Т на суму 7500 грн. 00 коп. Плата за користування кредитом становить 65 відсотків річних, кредит надано строком на 12 місяців. Позичальник [PERSON] помер [INFO] року, про що видано свідоцтво про смерть. Спільно зі позичальником, на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] проживали [PERSON], [PERSON] - відповідачі по справі. КС «Актив» направило вимогу (претензію) про обов'язок спадкодавця до Енергодарської державної нотаріальної контори та до приватних нотаріусів Енергодарського міського нотаріального округу, пред'явивши свою вимогу до відповідачів. Також і на адресу відповідачів було направлено вимогу (претензію) про обов'язок спадкодавця, згідно якої КС «Актив» пред'явила свої вимоги, зазначені претензії було відповідачами отримано, однак так і не виконано. В судовому засіданні представник позивача КС «Актив» - вимоги заявлені в позовній заяві підтримала, надала суду пояснення та просив суд їх задовольнити. Відповідачі: [PERSON] та [PERSON] - в судовому засіданні вимоги не визнати зазначивши на те, що спадщину за померлим [PERSON] не отримували. Просили суд в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити. Також надали пояснення у письмовому вигляді. Вислухавши пояснення, дослідивши наявні у справі докази, судом дійшов наступних висновків: Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно частин 1 та 2 ст.8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа кредитодавець ) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Існування договірних відносин між КС «Актив» та [PERSON] підтверджується кредитним договором від 21 травня 2015 р. №О8576Т Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків Згідно ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Однак, позичальник за кредитним договором, [PERSON] - помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], актовий запис №157 зроблений 23 березня 2016 року (а.с.10). Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Позивачем було направлено Претензію (вимогу) про обов'язок спадкодавця (а.с.11, 12), які було отримано (а.с.13). Згідно, ч.1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Як роз'яснено у п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року (із подальшими змінами) «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положень ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойки тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Відповідно до правил ч. 3 ст. 1268 ЦК України такими, що прийняли спадщину вважаються особи, які постійно проживали разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо вони протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявили про відмову від спадщини. При цьому, вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Таким чином, невиконання спадкоємцями вимог приписів ч.2 ст.1282 ЦК України щодо повернення боргу спадкодавця, породжує у кредитора право на позов до спадкоємців про відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошового зобов'язання у межах їх особистої частки з вартості майна, переданого їм у спадщину. Предметом доведення за таким позовом є факт спадкоємництва, наявність боргових зобов'язань спадкодавця, їх розмір, розмір частки спадкоємців, перелік та вартість майна, переданого їм в натурі. Суду надано розрахунок заборгованості за договором станом на 28.11.2016 рік, в якому зазначено загальну суму заборгованості яка становить 4332 грн. 35 коп. та складається: з заборгованості по відсотках - 643 грн. 73 коп. та заборгованості за тілом кредиту - 3688 грн. 62 коп. (а.с.6). Позичальник помер [INFO] року, однак, розрахунок суми боргу на час смерті позивальника позивачем суду не надано. Згідно зазначеного розрахунку заборгованості, позичальник [PERSON] в період з 19.06.2015 року по 25.12.2015 рік добросовісно, кожного місяця, сплачував як по відсотках так і тіло кредиту. Однак розрахунок проведених виплат в період з 01.01.2016 року по 21 березня 2016 року позивачем не зазначено, однак зазначено, що в період до 28.11.2016 року нараховані відсотки в розмірі 652,41 грн. Суд зауважує, що в наслідок спадкування, до спадкоємця переходять лише права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойки тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нарахування зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Право на позов підлягає реалізації лише за умови дотримання кредитором строків пред'явлення вимог до спадкоємців, передбачених правилами ст.1281 ЦК України. Відповідно до приписів частин 2, 3 та 4 цієї статті, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Згідно інформаційної довідки з Сектора реєстрації Енергодарської міської ради, яка надійшла на адресу суду 15.02.2017 року, відповідач по справі: [PERSON], згідно карток реєстрації місця проживання, по м.Енергодару - не значиться (а.с.26). Тобто, зазначеною інформацією спростовується посилання позивача на те, що відповідач [PERSON] проживав з померлим позичальником. Згідно інформаційної довідки з Сектора реєстрації Енергодарської міської ради, яка надійшла на адресу суду 15.02.2017 року, відповідач по справі: [PERSON] зареєстрований з 14.07.2006 року за адресою [ADDRESS] (а.с.27), тобто зареєстрований на час укладання договору з померлим. Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що і відповідач [PERSON] постійно проживав з позичальником на час відкриття спадщини, що відповідачі є спадкоємцями один після одного, або що відповідачі мають право на спадкування у відповідності до акту усиновлення відповідно до ст. 1260 ЦК України, чи як утриманці відповідно до правил ст.1265 ЦК України. У своїх поясненнях відповідачі зазначили, що їм не належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS], вони лише мають права користуються зазначеним житлом та те, що за померлим спадщину не приймали. Доказів, які б свідчили протилежне в матеріалах справи відсутні. Відсутні також дані про наявність майна у спадкодавця, яке підлягає спадкуванню, адже саме в межах вартості цього майна відповідають спадкоємці за боргами спадкодавця, якщо відмовляться сплатити борг одноразовим платежем, як це передбачено ч.2 ст.1282 ЦК України. Із змісту позовних вимог вбачається, що вимоги кредитора, відповідачами незадоволено, а за таких обставин позов має містити вимогу про накладення стягнення на спадкове майно, за рахунок якого мають бути погашені кредитні боргові зобов'язання. Враховуючи все вищевикладене, оцінивши докази в їх сукупності, а також їх достатність і взаємний зв'язок, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором №О8576Т від 21 травня 2015 року в сумі 4332 грн. 35 коп., але в межах вартості майна, одержаного у спадщину - необґрунтовані, що є підставою для відмови в його задоволенні. Крім того, у зв'язку з тим, що суд прийшов висновку про відмову в задоволенні вимог в їх основній частині, з урахуванням ст..88 ЦПК України також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачів на користь позивача розміру сплаченого судового збору в сумі 1600 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed