Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом в якому просить визнати безпідставною відмову відповідача на дачу їй нотаріально завіреної згоди на виїзд за межі України в країни Європейського Союзу на постійне місце проживання їхньої неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] неправомірною та надати їй такий дозвіл, мотивуючи тим, що рішенням Снятинського районного суду від 11.04.2007 р. шлюб між нею та відповідачем розірвано і сина [PERSON],[INFO] залишено їй на виховання і в цей же рік судом прийнято рішення про стягнення аліментів на утримання сина із відповідача в розмірі 1/4 частини заробітку до його повноліття, які він не сплачує і на даний час заборгованість становить 33 151 грн. 11 коп., що підтверджується довідкою ДВС в Снятинському районі. За час навчання сина в Рудниківській ЗОШ І-ІІІ ступеня за період із 01.09.2009 -30.05.2014 р. відповідач ні разу не відвідував школу, що також підтверджується довідкою Рудниківської ЗОШ І-ІІІ ступеня. В даний час позивачка із сином проживає за межами України в Республіці Італія відповідно до тимчасового дозволу даного відповідачем на виїзд дитини за межі України до 03.06.2015 р. де в дитини є кращі можливості для навчання і розвитку, вона працює і отримує стабільно високу зарплату за цю працю, що дає їй можливість забезпечити дитину всім необхідним, син із 12.09.2014 р. розпочав навчання в м. Антебіс провінції Ніцца, Франція, а тому просить надати їй дозвіл на вивіз дитини за межі України на постійне місце проживання в країни Європейського Союзу. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги позивачки в судовому засіданні підтримує в повному обсязі і просить задоволити їх. Відповідач проти позову заперечує мотивуючи тим, що дав дозвіл позивачці на виїзд дитини за межі України в Республіку Італія до 03.06.2015 р. Не згідний щоб дитина залишилась там на постійно та як по закінченню даного терміну коли повернеться дитина додому поспілкується із нею і переконавшись в тому, що дитина хоче дальше проживати за межами України із матір'ю можливо надасть повторний строковий дозвіл на виїзд дитини за межі України. Не погоджується із тим, що в період коли дитина вчилося в Рудниківській ЗОШ І-ІІІ ступенів не цікавився її вихованням так як регулярно провідував її по місцю її проживання в будинку дідуся і бабусі дитини, що можуть підтвердити останні, частково сплачував аліменти на утримання дитини, що підтверджується довідкою Снятинського ощадбанку через який він перераховував кошти на утримання дитини в користь позивачки. Просить в позові відмовити як безпідставному. Суд вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Суд прийшов до такого висновку по слідуючих міркуваннях: - із копії свідоцтва про народження вбачається, що дитина [PERSON] Мирославович народився [INFO] і батьками його записані сторони - [PERSON] та [PERSON] (а.с.6) - із рішення Снятинського районного суду від 11.04.2007 р. вбачається, що шлюб між сторонами розірвано, і їх сина [PERSON], [INFO] залишено проживати із матір'ю (а.с.5). Згідно ч.1 та ч.2 ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності і батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини . У відповідності до ст.. 9 «Про права дитини» прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1989 р.- держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі особисті відносини та прямі контакти, з обома батьками за винятком випадків коли це суперечить інтересам дитини. Крім цього ст.. 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Підпунктом 3, пункт 2-2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 р. передбачено, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку у супроводі одного із батьків або у супроводі осіб уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, який не досяг 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Пункту 5 вказаних Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку в супроводі осіб, які уповноважені особа батьками здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави (держав) прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. Виходячи із вищенаведеного суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки відповідно до вищевказаного п.5 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено часовий проміжок перебування дитини за кордоном, а не постійно. Враховуючи те, що вже дано дозвіл на виїзд дитини за межі України до 03.06.2015 р. то суд вважає за можливе погодитися із таким строком і надати дозвіл [PERSON] на виїзд за межі України в країни Європейського Союзу [PERSON], [INFO] до 03.06.2015 р., оскільки позивачка постійно проживає разом із неповнолітньою дитиною за межами України де дитина навчається, вона працює, отримує стабільний дохід, що підтверджується наданими нею доказами, шлюб між сторонами розірвано, дитину передано на виховання матері, відповідач проживає окремо від сімї, рідко контактує із нею, а тому отримати від нього згоду на виїзд дитини за кордон не є можливим, чим порушуються як її права так і права дитини безперешкодно пересуватися за межі України . На підставі ст.. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст. 5 «Правил перетинання державного кордону громадян України» , ст. 155 СК України та

Outcome: partial