Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що вона та її син [PERSON] є власниками житлового будинку, розташованого по вулиці Набережній,4 в м. Буринь, Сумської області, в якому і проживають. За цією адресою також значаться зареєстрованими її невістка [PERSON] та онуки [PERSON] і [PERSON]. У 2016 році шлюб між сином та невісткою був розірваний, остання забрала дітей та в добровільному порядку змінили своє місце проживання. З того часу вони проживають окремо і стосунків не підтримують. Вказані особи втратили право на проживання в будинку, однак добровільно вирішити питання зняття з реєстрації за цією адресою не бажають, у звязку з чим просила скасувати їх реєстрацію. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини зазначені в позовній заяві, доповнивши, що реєстрація відповідачів в її будинку створює для неї суттєві незручності в частині оплати комунальних послуг, отримання субсидії та користування своїм майном. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] просив позов задовольнити, а розгляд справи провести без його участі, про що надав до суду письмову заяву. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в судове засідання не зявилися по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву не надали. За згодою позивачки, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Свідки [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, підтвердили, що відповідачі близько двох років не проживають в будинку позивачки. Вислухавши пояснення позивачки та доводи її представника, покази свідків, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] та її сину [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вулиці Набережній,4 в м. Буринь, Сумської області, що вбачається з показів позивача, свідоцтва про право на власності, свідоцтва про право на спадщину за законом, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5-8). Син позивачки [PERSON] після реєстрації шлюбу з [PERSON], проживали в господарстві позивачки, де за згодою останньої була проведена реєстрація місця проживання невістки за вищевказаною адресою. В період шлюбу в [PERSON] та [PERSON] народилися діти, доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO], які також почали проживати в житловому будинку, який на той час належав позивачці та її чоловіку [PERSON], що вбачається з показів позивача, довідки про реєстрацію місця проживання та довідки про склад сімї, (а.с.10,11). 02.04.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Буринського РУЮ у Сумській області вчинено актовий запис №13 (а.с.9). При цьому, відповідачка [PERSON] разом із своїми повнолітніми дітьми - відповідачами по справі [PERSON] і [PERSON] в добровільному порядку змінили своє місце проживання і більш ніж один рік не проживають в домогосподарстві позивачки, що підтверджується показами свідків, довідкою про фактичне місце проживання осіб (а.с.11). Як встановлено судом, на момент виникнення права у відповідачів на проживання в спірному будинку та на час їх добровільного виселення, [PERSON] не був співвласником даного домоволодіння, і лише після смерті чоловіка позивачки [PERSON], в порядку спадкування за законом, набув право власності на ? частку будинку, що видно із свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10.05.2017 року нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за №447. \~ \~ \~ \~Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачі хоча і проживали в спірному домоволодінні як члени сімї позивача, але не набули самостійного права на спірне житло. Відповідно до\~ст.150\~ЖК України\~ громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~ \~ \~Частиною 2 ст.405 цього Кодексу встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.10 своєї постанови від 02.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON], після розірвання шлюбу із сином позивачки [PERSON] 02.04.2016 року, разом із своїми доньками [PERSON] та [PERSON], які в теперішній час є повнолітніми, в добровільному порядку в травні 2016 року виїхали з будинку забравши всі свої речі, і вже протягом більш ніж двох років не проживають в ньому і не несуть будь-яких витрат на його утримання та на оплату витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. За таких обставинах, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право на користування житловим будинком, у звязку з чим вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином,

Outcome: approved