Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача просила суд з урахуванням зміни предмета позову, ухвалити рішення яким: стягнути з відповідача - [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] [INFO] яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги до досягнення нею двадцяти трьох років, тобто до [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 25.02.2019 року і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дочки 23-річного віку, а також не більше половини заробітку (доходу), та не менше 50% прожиткового мінімуму. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що у провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 757/45523/19-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] за минулий час з липня 2016 року по червень 2018 року включно у розмірі 150 000 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року об`єднано в одне провадження цивільну справу № 757/45545/19-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання та цивільну справу № 757/45523/19-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів за минулий час. Об`єднаній справі присвоєно № 757/45523/19-ц. В обґрунтування пред`явлених вимог позивачка посилається на те, 24 лютого 1996 року вона та відповідач реєстрували шлюб. Від шлюбу позивачка та відповідач мають трьох дітей: повнолітня [PERSON] [INFO] , яка навчається в Національному педагогічному університеті імені М.П. Драгоманова факультету філософії та суспільствознавства за спеціальністю «культурологія», що і стверджується довідкою; неповнолітня [PERSON] [INFO] та неповнолітня [PERSON] [INFO] . Пізніше, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року у справі №757/46604/16-ц шлюб було розірвано, а ще пізніше позивачка змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] від 23 травня 2019 року видане Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Після розірвання шлюбу між сторонами, діти проживають разом з позивакою за адресою: с. Багрин, Васильківського району, Київської області. Однак, з листопада 2016 року відповідач перестав допомагати позивачці утримувати спільних дітей та сторони перестали жити однією сім`єю, а сам відповідач виїхав до Палестинської Національної Автономії та повернувся в Україну лише в 2019 році. 07 червня 2019 року Печерським районним судом м. Києва виданий судовий наказ №757/33358/18-ц про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі половини заробітку (доходу), але не більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 06 липня 2018 року до досягнення дітьми повноліття. В той же час, повнолітня [PERSON] досягла повноліття та навчається у Національному педагогічному університеті імені М.П. Драгоманова факультету філософії та суспільствознавства за спеціальністю «культурологія», у зв`язку з чим потребує допомоги з боку відповідача. У свою чергу відповідач, який є батьком дітей, з 2016 року не приймає участі у матеріальному їх забезпеченні всім необхідним для належного їх розвитку та виховання. При цьому, відповідач є працездатною особою, може надавати матеріальну допомогу дітям, батьком яких він є. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від батьківського обов`язку утримувати дітей та забезпечувати їх матеріально з огляду на вищевикладені обставини, позивачка просить суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі. Не погоджуючись із пред`явленими вимогами представник відповідача подала відзив на позов, у якому зазначила, що викладені у ньому обставини є неправдивими та такими, що не підтверджені належними доказами. При визначенні розміру аліментів просила врахувати наявність у відповідача малолітньої дитини від іншого шлюбу, те, що відповідач сплачує аліменти на утримання двох малолітніх дітей. Представник відповідача зазначила, що суд має враховувати також ту обставину, що на утриманні відповідача знаходяться його непрацююча дружина. При цьому, представник відповідача вказала, що відповідач не заперечує проти задоволення позову в частині стягнення з нього аліментів на утриманні дочки, яка продовжує навчання у розмірі 1/10 частини з усіх його видів заробітку (доходу). В той же час, проти задоволення позову в частині вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей за минулий час відповідач повністю заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову в цій частині, у зв`язку з його недоведеністю Користуючись своїм правом, позивачка подала відповідь на відзив, в якому наполягала на обґрунтуванні свого позову та додатково зазначила, що посилання відповідача у відзиві на вказані ним обставини не можуть братись до уваги судом, оскільки не підтверджені будь-яким належними та допустимими доказами. У судовому засіданні позивачка підтримала пред`явлені вимоги та просили задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача позов визнала частково, не заперечувала проти задоволення позову щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки, яка продовжує навчання у розмірі 1/10 частини з усіх його видів заробітку (доходу), однак заперечувала проти періоду, з якого позивачка просить суд стягувати аліменти та просила суд стягнути аліменти з 01 вересня 2020 року (дата відновлення навчання в університеті) і по 30 червня 2023 року (дата закінчення навчання). При цьому, представник відповідача повністю заперечувала проти задоволення позову в чпстині вимог про стягнення аліментів за минулий час. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст поданих учасниками заяв по суті позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 лютого 1996 року сторони реєстрували шлюб від якого мають трьох дітей: повнолітню [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження видане Департаментом громадянських справ Міністерства внутрішніх справ Палестинської влади, справжність якого засвідчено Департаментом консульської служби Міністерства закордонних справ України 22 серпня 2017 року, яка навчається в Національному педагогічному університеті імені М.П. Драгоманова факультету філософії та суспільствознавства за спеціальністю «культурологія», що і стверджується довідкою №1851 від 02.07.2019 року виданою деканатом факультету 4 філософії та суспільствознавства НПУ імені М.П. Драгоманова; неповнолітню [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 11.10.2006 року та неповнолітню [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 03.06.2011 року. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року у справі №757/46604/16-ц шлюб між сторонами було розірвано, а ще пізніше позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] від 23 травня 2019 року видане Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Як встановлено, діти проживають разом з позивачкою за адресою: с. Багрин, Васильківський район, Київська область, що підтверджується довідками з місця проживання №166 від 10 липня 2018 року та №190 від 31 травня 2019 року виданих виконкомом Дібрівської сільської ради Васильківського району Київської області. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що відповідач будучи батьком дітей, матеріальну допомогу на їх утримання не надає, тим самим не виконує свого батьківського обов`язку щодо їх утримання. Зокрема позивачка вказує, що з листопада 2016 року відповідач взагалі припинив утримувати дітей, надавати позивачці кошти для придбання дітям продуктів харчування, одягу, предметів побуту тощо. При цьому відповідач є матеріально забезпеченою особою має постійний дохід та може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.1 та ч.2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Як встановлено судом повнолітня [PERSON] навчалася у Національному педагогічному університеті імені М.П. Драгоманова факультету філософії та суспільствознавства за спеціальністю «культурологія», що підтверджується довідкою №1851 від 02.07.2019 року виданою деканатом факультету філософії та суспільствознавства НПУ імені М.П. Драгоманова. Відповідно до наявного в матеріалах справи листа НПУ ім. М.П. Драгоманова від 31 липня 2020 року № 05-10/519 [PERSON] у зв`язку з невиконанням індивідуального навчального плану (академічною неуспішністю) була відрахована з університету на підставі наказу ректора від 06 лютого 2020 року № 124. Згідно даних довідки № 1851 від 02 липня 2019 року, виданої деканатом факультету філософії та суспільствознавства НПУ ім. М.П. Драгоманова період навчання становить з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року. В той же час, позивачкою до матеріалів справи долучено довідку № 2229 від 02 листопада 2020 року, видану деканатом факультету філософії та суспільствознавства НПУ імені М.П. Драгоманова про те, що повнолітня донька [PERSON] поновлена на навчанні та продовжує його з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2023 року. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 ст. 200 Сімейного кодексу України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 200 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує положення статті 182 Сімейного кодексу України, те, що дитина є повнолітньою, проживає разом з матір`ю і продовжує навчання на денному відділенні закладу вищої освіти, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дочки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Вимога про ухвалення судового рішення в цій частині за період з 25 лютого 2019 року і до досягнення дитиною двадцяти трьох років задоволенню не підлягає, оскільки спростовується матеріалами справи та не відповідає положенням ч. 1 ст. 191 СК України та ч. 2 ст. 199 СК України. Положеннями ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тобто, датою початку стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання буде 23 серпня 2019 року (дата звернення позивача до суду, направлення відповідного позову через відділення поштового зв`язку). Як вже було встановлено, відповідно до наявного в матеріалах справи листа НПУ ім. М.П. Драгоманова від 31 липня 2020 року № 05-10/519 [PERSON] у зв`язку з невиконанням індивідуального навчального плану (академічною неуспішністю) була відрахована з університету на підставі наказу ректора від 06лютого 2020 року № 124. Згідно довідки № 2229 від 02 листопада 2020 року, виданої деканатом факультету філософії та суспільствознавства НПУ імені М.П. Драгоманова, повнолітня донька [PERSON] поновлена на навчанні та продовжує його з 01 вересня 2020 року по 30 червня 2023 року. З урахуванням вищенаведених доказів та ст. 191 СК України датою початку стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання буде 23 серпня 2019 року (дата звернення позивача до суду, направлення відповідного позову через відділення поштового зв`язку) і відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України утримання припиняється 06 лютого 2020 року (дата припинення навчання у зв`язку з відрахуванням). Поновлення сплати аліментів має відбутись з 01 вересня 2020 року (дата відновлення навчання в університеті) і по 30 червня 2023 року (дата закінчення навчання). Так, аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні та надані сторонами на підтвердження своїх позовних вимог та заперечень, при визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття чи закінчення навчання і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя, також враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати дитину на підставі наведених вище норм закону, а тому суд вважає, що заявлений позивачкою розмір аліментів, є завищеним. Суд вважає, що аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача є саме тим розміром аліментів, який відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дитини. При цьому суд приймає до уваги, що на утриманні відповідача є дитини від іншого шлюбу та аліментні зобов`язання стосовно двох інших неповнолітніх дітей. Разом з тим вимога позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей за минулий час задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Ухиленням від сплати аліментів відповідача слід вважати його вину протиправну поведінку, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до нього безпосередньо або через суд з вимогою про сплату необхідної для утримання грошової суми. Позивачкою не надано доказів того, що вона вживала будь-яких заходів щодо отримання аліментів за період вказаний нею у позовній заяві, як і не доведено факту ухилення відповідача від такого обов`язку. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині у зв`язку з недоведеністю. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивачка згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial