Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про витребування з його незаконного володіння житлового будинку № 92, по вул. Пархоменко, с. Павлівка Арцизького району Одеської області, посилаючись на те, що 09.10.2014 року між нею та відповідачем було укладено попередню домовленість про продаж вказаного будинку та обумовлено, що розрахунок за будинок відповідачем буде сплачено до 09.10.2016 року, однак відповідач відмовився від угоди про купівлю-продаж будинку та проживає в ньому без будь-яких правових підстав. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням не чинити їй перешкоди у здійсненні права власності, однак відповідач відмовлявся звільнити будинок та постійно проживає в ньому разом з сімєю, тому позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідач позовні вимоги не визнав та звернувся до суду із зустрічним позовом про стягнення суми завдатку, посилаючись на те, що 09.10.2014 року він з відповідачкою досяг домовленості про купівлю-продаж житлового будинку № 92, по вул. Пархоменко, с. Павлівка Арцизького району Одеської області, який належить відповідачці на праві приватної власності. За взаємною домовленістю ціну будинку встановили 72000,00 грн., на підтвердження чого позивач він передав [PERSON] 2000,00 грн., що підтверджується розпискою від 09.10.2014 року. Після чого [PERSON] надала відповідачу ключі від будинку та він вселився в нього. В подальшому відповідачем було сплачено суму завдатку окремими платежами у розмірі 60000,00 грн.: 11.07.2015 року 10000,00 грн., 16.07.2015 року 15000,00 грн., 14.09.2015 року 35000,00 грн., але [PERSON] відмовилася укладати, посвідчувати та реєструвати у встановленому законом порядку договір купівлі-продажу будинку, у звязку з чим відповідач просить стягнути з [PERSON] суму завдатку за невиконане зобовязання з урахуванням реальних збитків, індексу інфляції, 3 % річних, моральної шкоди. Представник позивачки за первісним позовом, який є представником відповідачки за зустрічним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, зустрічний позов частково визнав, не заперечував проти стягнення суми авансу. Відповідач та його представник за первісним позовом, який є представником позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, позов [PERSON] не визнали. Суд, вислухавши пояснення позивачки та відповідача та їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що первісна позовна заява не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власницею житлового будинку № 92, по вул. Пархоменко, с. Павлівка Арцизького району Одеської області, розташованого на земельній ділянці площею 0,0733 га, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 20.06.2007 року (а. с. 8), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14967054 від 20.06.2007 року (а. с. 8 зворот), технічним паспортом на житловий будинок приватного житлового фонду від 13.05.2007 року (а. с. 6-7,9), державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 731415 від 02.04.2012 року (а. с. 10). Відповідно до розписки від 09.10.2014 року [PERSON] відповідач за первісним позовом, дав завдаток в сумі 2000,00 грн. за житловий будинок, розташований за адресою: с. Павлівка Арцизького району Одеської області, вул. Пархоменко, буд. № 92 та зобовязався протягом двох років виплатити залишок суми в розмірі 70000,00 грн. (а. с. 11). Як вбачається з листа Павлівської сільської ради Арцизького району Одеської області № 135-02-14 від 23.05.2017 року [PERSON] повідомлено, що виконавчий комітет не наділений повноваженнями здійснювати примусове виселення з житлового приміщення (а. с. 12). Згідно листа Арцизького ВП ГУНП в Одеській області № 4530 від 27.05.2017 року [PERSON] рекомендовано звернутися до суду для вирішення спору (а. с. 13). [PERSON], відповідачка за первісним позовом 09.10.2014 року отримала завдаток за спірний житловий будинок в сумі 2000,00 грн. від [PERSON] позивача за зустрічним позовом, 11.07. 10000,00 грн., 16.07. 15000,00 грн. 14.09. 35000,00 грн. (а. с. 47). За заявкою [PERSON] № 1133 відключено енергопостачання за адресою: с. Павлівка Арцизького району Одеської області, вул. Пархоменко, буд. № 92 (а. с. 80). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що їй відомо, що у кінці травня 2017 року [PERSON] лізла через паркан вказаного будинку, оскільки не могла потрапити до свого будинку, який вона начебто продала. В червні 2017 року її запросили для підтвердження того факту, що спірний будинок закритий. Про домовленість між сторонами їй нічого не відомо та свідком укладення будь-яких документів з приводу купівлі-продажу будинку їй не відомо. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що вона доводиться донькою [PERSON], їй відомо, що 09.10.2014 року [PERSON] разом зі своєю сімєю звернулася до [PERSON] із проханням купити будинок, уклали угоду та надали [PERSON] в рахунок вартості будинку 2000,00 грн., в подальшому протягом 2 років відповідач мав сплатити повну вартість будинку, так як за вказаний будинок [PERSON] в повному обсязі не сплатив суму його вартості, договір-купівлі продажу укладений не був. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив суду, що вона є однокласницею [PERSON] та була присутня під час укладення угоди між [PERSON] та [PERSON] про купівлю-продаж будинку, [PERSON] сплатив завдаток 2000,00 грн., задишок суми в розмірі 70000,00 грн. мав сплатити протягом 2 років. На теперішній час [PERSON] не проживає у спірному будинку. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка є дружиною позивача за зустрічним позовом, пояснила, що вона з чоловіком вирішили придбати будинок у [PERSON], уклали угоду та сплатили суму завдатку 2000,00 грн., потім 10000,00 грн., 15000,00 грн., 35000,00 грн. Пізніше [PERSON] повідомила, що не може знайти документи на будинок. [PERSON] почала продавати будинок через оголошення в газеті та відключила енергопостачання у спірному будинку. Договір купівлі-продажу не був укладений через те, що [PERSON] не могла знайти документи на будинок, тому [PERSON] не став сплачувати залишок суми в розмірі 10000,00 грн. Свідок [PERSON], який є батьком [PERSON] пояснив суду, що йому було відомо, що його син вирішив придбати будинок, сплатив частину вартості житлового будинку, в подальшому [PERSON] повідомила, що загубила документи на будинок та відмовилася від укладення договору купівлі-продажу. Позивач за зустрічним позовом, який був допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що він не проживає у вказаному будинку з моменту, коли відключили енергопостачання. З урахуванням наведеного, суд не приймає до уваги показання вказаних свідків, оскільки вони перебувають у родинних відносинах та судом встановлена їх заінтересованість в результаті розгляду справи. Показання повідомленні свідками в судовому засіданні з приводу укладення угоди та сплати завдатку ніким не оспорюється. У разі порушення своїх прав власник згідно зі\~ст. 387 ЦК України\~має право, зокрема витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. При цьому положення\~ст. 387 ЦК України\~підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Відповідно до розяснень, що надані у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до\~ст. 387 ЦК України\~та ч. 3 ст. 10 ЦПК України\~особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України,\~якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:\~було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;\~було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;\~вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України\~повязується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом\~ст. 388 ЦК України\~випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Норма\~ст. 388 ЦК України\~може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Отже, вирішуючи спір про витребування майна з чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, зокрема чи з їхньої волі\~вибуло це майно з їх володіння. Відповідно до ч. 2\~ст. 386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушувати його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливого порушення, якого на момент подання позову немає, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушення його права. Власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України) (негаторний позов). Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено договірний характер правовідносин, а саме між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередню домовленість про купівлю-продаж житлового будинку № 92, по вул. Пархоменко, с. Павлівка Арцизького району Одеської області, суд прийшов до висновку, що вказані обставини виключають можливість застосування до вказаних правовідносин положень ст. ст. 387, 391 ЦК України, а майно передане власником іншій особі у володіння або користування за договором між ними, не може вважатись таким, що вибуло з володіння власника не з його волі, тому позовні вимоги [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають. Аналогічні правові позиції викладенні в рішеннях апеляційного суду Харківської області від 25.12.2015 року, від 01.11.2016 року, рішенні апеляційного суду Одеської області від 30.05.2016 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.06.2013 року. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми завдатку суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 570 ЦК України\~завдатком є грошова сума, що видається кредиторові боржником у рахунок належних договором платежів, підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, яке б мало випливати із договору, укладеного сторонами. Згідно до ч. 1 ст. 571 ЦК України,\~якщо порушення зобовязання сталося з вини боржника завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобовязання сталося з вини кредитора, він зобовязаний повернути боржнику завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Отже, правила ст. 571 ЦК України\~про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з нього подвійної суми завдатку застосовується тоді коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини когось зі сторін договору. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі\~визнаються авансом\~і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. В силу ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У\~ст. 657 ЦК України\~визначено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. В судовому засіданні встановлено, що договору купівлі-продажу зазначеного вище будинку між сторонами укладено не було, оскільки він не був укладений у визначеній законом формі та не посвідчувався нотаріального, іншого суду сторонами не доведено. Тому суд приходить до висновку, що сплачені [PERSON] в рахунок виконання договору кошти в сумі 62000,00 грн. є авансом і повинні бути повернуті йому в тому розмірі, в якому вони передавались. За змістом розписки [PERSON] отримала грошові кошти від [PERSON] в розмірі 62000,00 грн. в якості передплати за продаж житлового будинку (а. с. 47). Фактичні обставини не дають можливість встановити з чиєї конкретно вини договір не був укладений, і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню. Відповідно до положень ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора\~\~зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України\~зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Враховуючи викладене, зобовязання з повернення авансу в разі не укладення основного договору, є грошовим зобов'язанням, у разі не виконання якого застосовується положення ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі за № 6-90цс13 від 18 вересня 2013 року та\~є обов'язковою\~\~для всіх судів України. Оскільки між сторонами виникли не грошові зобовязання, виконання яких одна із сторін прострочила, в розумінні закону, а дії, спрямовані на укладення договору купівлі-продажу, який не був укладений по вині однієї із сторін, тому аванс підлягає поверненню в тому розмірі, в якому він сплачений, без стягнення з відповідачки за зустрічним позовом боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми, тому правила ст. 625 ЦК України\~до правовідносин сторін щодо повернення авансу, не застосовується. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами\~Конституції, у випадках, передбачених\~\~іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Враховуючи, що законом не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, тому позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди за користування грошовими коштами задоволенню не підлягають. Аналогічні правові позиції викладені в рішенні апеляційного суду Херсонської області від 08.07.2013 року, рішенні апеляційного суду Одеської області від 05.04.2017 року, рішенні апеляційного суду Рівненської області від 10.07.2015 року, рішенні апеляційного суду Тернопільської області від 11.07.2017 року. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення зустрічного позову [PERSON] і на його користь з [PERSON] підлягає стягненню сума авансу в розмірі 62000,00 грн. грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у звязку з чим з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 619,91 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial