Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач моторне (транспортне) страхове бюро України просило стягнути з відповідача [PERSON] 13237,75 гривень відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, 1000 гривень витрат на правову допомогу, 229,4 гривень судового збору (т.1 а.с. 2-4, 16). Позов обґрунтовано тим, що 06 січня 2010 року з вини відповідача відбулось ДТП. Відповідач керував автомобілем марки «Деу». В результаті ДТП пошкоджено автомобіль марки «ВАЗ» д.н. [NUMBER], водієм та власником якого була третя особа [PERSON] Вина відповідача підтверджується постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 10.02.2010 року. Згідно висновку експерта розмір завданих збитків складає 14264,94 гривень. Оскільки відповідач всупереч вимогам Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - закон № 1961) не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (далі - страховки), добровільно шкоду не компенсував, то третя особа 02 березня 2010 року скористалась своїм правом в силу закону №1961 та згідно п.35.1 ст.35 даного закону подала заяву про отримання грошового відшкодування за завдану матеріальну шкоду. Позивач в силу закону, а саме, в силу ст.11 ЦК України, ст.22, ст.29, п.п. «а» п.41.1 ст.41 закону №1961 здійснив виплату третій особі відшкодування у розмірі 13237,75 гривень з розрахунку 14264,94 гривень (розмір шкоди) мінус 1707,19 гривень (вартість ДТЗ у пошкодженому стані) плюс 680 гривень (витрати на проведення експертизи). На підставі ст.1191 ЦК України та п.2 ч.1 ст.38 закону №1961 позивач вважає, що має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача. На листи позивача № 4145/3-2-05 від 04 березня 2010 року та № 8092/3-2-05 щодо добровільної компенсації відповідач не відреагував. Позивач в заяві про розгляд справи без участі представника позивача надав додаткові пояснення. Зазначив, що відповідно до ч.6 ст.261 ЦК України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Страхове зобов'язання було виплачено 16 квітня 2010 року, а тому строк позовної давності закінчується 16 квітня 2013 року. Позивач звернувся до суду в межах даного трирічного строку, а саме, 17 березня 2013 року через пошту (т.1 а.с.73, 74). Позивач в додаткових письмових поясненнях на заперечення відповідача з посиланням на ст.515 ЦК України, ст.4 Закону України «Про страхування» зауважив, що суброгації застосовується лише до майнового страхування; до страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів суброгації не застосовується. Звернув увагу суду на те, що позивач не є страховиком в розумінні ст.2 Закону України «Про страхування», не укладає жодних договорів із страхувальниками, а лише здійснює регламентні виплати на підставі ст.41 закону № 1961. Вважає, що потрібно керуватись п.1 ч.2 ст.38 закону №1961, ч.6 ст.261 та ст.1191 ЦК України. Зазначає, що позивач не провів виплату вартості неушкоджених залишків в розмірі 1707,19 гривень, а тому лише після сплати цих коштів може вимагати повернення залишків в окремому провадженні (т.1 а.с.125-127). Відповідач в письмових запереченнях просив відмовити у позові, застосувавши наслідки пропуску строку позовної давності. Зазначає, що фактичні відносини є суброгацією, а тому необхідно застосовувати особливий правовий режим до цих відносин, а саме, ст.993 ЦК України та ст. 27 закону №1961. Відповідно до правил суброгації страховик не має права вимагати відшкодування вартості експертизи, позовна давність обчислюється виникнення страхового випадку (т.1 а.с.36-39). В судове засідання 01 квітня 2014 представники позивача та відповідача не з'явились, подали клопотання про розгляд справи без їх участі. Третя особа процесуальними правами не скористалась у будь-який спосіб. Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, як окремо так і взаємний їх зв'язок, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю з підстав. 06 січня 2010 року з вини відповідача відбулось ДТП. Відповідач керував автомобілем марки «Деу». В результаті ДТП пошкоджено автомобіль марки «ВАЗ» д.н. [NUMBER], водієм та власником якого була третя особа [PERSON] Дана обставина сторонами визнається та підтверджується постановою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу від 10 лютого 2010 року у справі № 30-210 2010 р про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] (т.1 а.с. 5). Позивач здійснив виплату третій особі відшкодування у розмірі 13237,75 гривень з розрахунку 14264,94 гривень (розмір шкоди) мінус 1707,19 гривень (вартість ДТЗ у пошкодженому стані) плюс 680 гривень (витрати на проведення експертизи). Дана обставина відповідачем не оспорюється та підтверджується заявою [PERSON], завітом № 016 про оцінку страхового відшкодування власнику автомобіля ВАЗ 21063 д.н. [NUMBER], платіжним дорученням від 16 квітня 2010 року № 1677, повідомленням, довідкою про пошкодження (т.1 а.с.6, 7-9, 10, 79, 81, 87-111). Суд погоджується з доводи позивача про те, що спірні правовідносини слід оцінювати як вимогу позивача в порядку регресного відшкодування та до них слід застосовувати ст.1191 ЦК України та ст.38 закону №1691, та відповідно не погоджується з доводами відповідача про оцінку даних відносин як суброгаційних із застосуванням до них ст.993 ЦК України та ст.27 закону №1691, виходячи з такого. Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відтак, відповідно до ст.38 закону №1961 обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та ч.1 ст.1191 ЦК України позивач набув право зворотної вимоги (регресу) до відповідача. При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика слід розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Зокрема, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У процесуальному відношенні страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. В порядку суброгації страховик може стягнути із завдавача шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив страхувальнику. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. У даних правовідносинах переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувалось, позивач діяв у відповідності до п.38.2.1 закону № 1691, норма якого регулює право подачі регресного позову, а не суброгаційного. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 закону №1961, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Позивач здійснив виплату третій особі відшкодування 16 квітня 2010 року, а позов подав 17 березня 2013 року, що підтверджується штемпелем поштового відділення на конверті рекомендованого поштового відправлення № 39600 0694850 7 (т.1 а.с.12). Отже, позивач звернувся до суду із позовом в межах трирічного строку позовної давності. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З відповідача також необхідно стягнути витрати на правову допомогу, які поніс позивач (т.1 а.с.116). Позивач виконав обов'язок доказування згідно ст.60 ЦПК України в обсязі необхідному та достатньому для частково задоволення позовних вимог. На основі викладеного та

Outcome: approved