Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

Позивачка звернулася з даним позовом мотивуючи тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS] загальною площею 47,4 кв.м., житловою площею 22,6 кв.м., що розташована в [ADDRESS] . В даному будинку також розташовані ще дві квартири. Квартира [ADDRESS] , власниками якої є відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також квартира [ADDRESS] власником якої є [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого є його син [PERSON] .. Реалізуючи своє право власності на квартиру вона звернулася до нотаріуса, який під час вивчення документів звернув увагу, що у договорі купівлі-продажу цієї квартири, укладеним між нею та Буринським ПУЖКХ , який був посвідчений 23.07.1992 року державним нотаріусом Буринської ДНК Ключник Ю.В., допущено помилку, оскільки предметом договору вказано 1/3 частину житлового будинку і надвірних споруд, квартира номер два. Через ці неточності вона не може реалізувати своє право власності як і виправити їх в інший спосіб. Просила визнати за нею право власності на двокімнатну житлову квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просила розгляд справи провести без її участі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в задоволенні позову заперечень не мали, просили справу розглянути без їх участі. Додатково повідомили, що [PERSON] помер [INFO] . Підтвердили, що як спадкоємці останнього також не заперечують у задоволенні позову, що вбачається із їхньої заяви (а.с.43). Відповідач [PERSON] також у задоволенні позову заперечень не мав, просив розгляд справи провести без його участі (а.с.45). Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що 23.06.1992 року між Буринським виробничим управлінням житлово-комунального господарства (російською мовою скорочена назва ПУЖКХ) та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], житловою площею №22,6 кв. м., що розташована в будинку [ADDRESS] (а.с.6,7). При цьому, нотаріус Буринської державної нотаріальної контори Ключник Ю.В., який посвідчив даний договір 23.07.1992 року, зареєстрований в реєстрі за №1280, допустив описку, вказавши, що [PERSON] придбала «1/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями житлового будинку присадибного типу, який знаходиться в [ADDRESS]. На даній земельній ділянці розташований житловий будинок А-1, житлова площа квартири [ADDRESS] 22,6 кв.м., сарай-Б». Зазначений договір був зареєстрвоаний в Контопському МБТІ 03.02.1993 року за №3837. З довідки ТОВ «Буринське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] обліковується за №3837. В ньому розташовані квартири [ADDRESS] - право власності на яку зареєстроване на [PERSON] ; квартира [ADDRESS] - право власності на яку зареєстроване на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по ј частини за кожним, а також квартира [ADDRESS] - право власності на яку зареєстроване за [PERSON] (а.с.8). Також, довідкою ТОВ «Буринське бюро технічної інвентаризації» підтверджується, що квартира [ADDRESS] , яка належить позивачці, розміщена на першому поверсі одноповерхового будинку [ADDRESS] за вищевказаною адресою, житлова площа 22,6 кв.м., загальна площа 47,4 кв.м. (а.с.9) Ці обставини також підтверджуються технічним паспортом на квартиру та будинковою книгою (а.с.10-15). В липні 2020 року позивачка, з метою продажу належної їй квартири звернулася до приватного нотаріуса Буринського районного нотаріального округу для посвідчення договору купівлі-продажу цієї квартири, але отримала відмову, так як договір купівлі-продажу від 23.07.1992 року має суперечливі відомості щодо його предмету, оскільки у ньому вказано 1/3 частини житловго будинку з надвірними будівлями житлового будинку присадибного типу, який знаходиться в [ADDRESS], але відповідно з довідкою БТІ та технічним паспортом, вказаний об`єкт є житловою квартирою (а.с.16). Нотаріальна палата України у своєму інформаційному листі щодо виправлення технічних помилок у тексті нотаріальних документів від 02.09.2019 року вказала, що за загальним правилом позасудовий спосіб виправлення помилок у документах відбувається шляхом звернення до органу, що видав документ. Такий орган може виправити помилку лише у тому разі, якщо в документах, на підставі яких він видавався, даної помилки не було, і помилка була допущена саме з вини органу, який видав документ (у разі виявлення орфографічних або технічних помилок). У разі, якщо ж в документах на підставі яких видано документ також наявна помилка, виправлення такої помилки відбувається лише у судовому порядку. З витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та рішень виконавчого комітету Буринської міської ради вбачається, що Буринське виробниче управління житлово-комунального господарства в 2000 році було реформовано у три самостійні підприємства: водопровідно-каналізаційне комунальне підприємство «Водоканал», комунальне підприємство «ЖЕК» та Буринське підприємство «Комунсервіс», діяльність та державна реєстрація яких на даний час припинена. Буринська районна державна нотаріальна контора також була ліквідована згідно наказу Міністерства юстиції України №1906/5 від 12.07.2016 року. За таких обставин вбачається, що позивачка не спроможна захисти свої права в позасудовому порядку шляхом внесення змін чи виправлень до договору купівлі - продажу квартири від 23.07.1992 року, зареєстрованому в реєстрі за №1280. Натомість, її право власності на квартиру [ADDRESS] , у суду жодних сумнівів не викликає і підтверджується наведеними вище та дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 321 цього Кодексу встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до усталеної практики Європейського суду «майном» може бути «наявне майно», або активи, включно з вимогами, стосовно яких заявник здатен довести, що він мав принаймні «правомірне очікування» дієвої реалізації його майнового права» (Див.: Malhous v. Czech Republic (dec.) [GC], no. 33071/96, ECHR 2000-XII; Draon v. France [GC], no. 1513/03, ECHR 2006-IX; Pressos Compania Naviera S. A. and Others v. Belgium, no. 17849/91, §§ 29-31, ECHR A332). Отже придбавши на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.1992 року квартиру, позивачка мала розумне сподівання, що нотаріусом вірно, без помилок та відповідно до вимог закону оформлений правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на неї. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, в тому числі, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи наведені обставини, очевидну необхідність дотримання балансу індивідуального та публічного інтересу, суд вважає, що доводи позивачки є обґрунтованими і її позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved