Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що 07 лютого 2001 року в селі Петрівка, Білокуракинського району Луганської області помер її чоловік, [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної частки (паю) розміром 9,56 умовних кадастрових гектар зміненої на 8,81 умовних кадастрових гектар по колишньому КСП «Заріччя», право власності на яку належало померлому [PERSON] на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0113726 від 25.02.1997р., реєстраційний номер № 2 та майнового паю, розміром 9540 грн. від загальної вартості майна пайового фонду КСП «Заріччя», право власності на який належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва власника майнового паю №335 від 30.03.2000р. На момент смерті позивачка була зареєстрована та проживала разом зі своїм чоловіком, вела з ним спільне господарство та після смерті здійснила його поховання. Фактично прийнявши спадщину після смерті свого чоловіка, позивачка звернулась до органу нотаріату з приводу переоформлення спадщини. Проте, постановою нотаріуса у видачі свідоцтва було відмовлено через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Унеможливлення реалізації своїх спадкових справ і спонукало її, як єдиної та належної спадкоємиці за законом звернутися до суду з позовом, в якому\~\~позивачка просить визнати за нею право власності на спадкове майно. В судове засідання позивачка та представник позивачки не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Заявлені позовні вимоги підтримали повністю. В судове засідання представник відповідача, Лозно-Олександрівської селищної ради Білокуракинського району не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Не заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, судом встановлено наступне. 07 лютого 2001 року в селі Петрівка, Білокуракинського району, Луганської області у віці 60 років помер [PERSON], про що Лозно-Олександрівською селищною радою Білокуракинського району Луганської області було зроблено відповідний актовий запис за № 05 та видано свідоцтво серії І-ЕД №260787 (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-ЕД № 274958 позивачка [PERSON], [INFO] є дружиною померлого [PERSON] (а.с.14). Відповідно до довідки виконкому Лозно-Олександрівської селищної ради Білокуракинського району № 1367 від 20.12.2017 р. року вбачається, що на момент смерті [PERSON] разом із ним була зареєстрована та проживала позивачка [PERSON] (а.с.7). Із дослідженої в судовому засіданні довідки Відділу у Білокуракинському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області № 29-12-0.18-74/102-17 від 06.12.2017р. (а.с. 9); свідоцтва власника майнового паю №335 від 30.03.2000р. (а.с.11) вбачається, що померлому 07.02.2001р. [PERSON] на праві власності належала земельна частка (пай) розміром 9,56 умовних кадастрових гектар, змінена на 8,81 умовних кадастрових гектар, по колишньому КСП «Заріччя» Білокуракинського району та майновий пай, розміром 9540 грн. від загальної вартості майна пайового фонду КСП «Заріччя» Білокуракинського району. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру\~\~спадкова справа після смерті [PERSON] відсутня. Відсутність спадкової справи в нотаріальній конторі підтверджує той факт, що єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину є позивачка. Відповідно до постанови виконуючого обовязки державного нотаріуса Білокуракинської державної нотаріальної контори, у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.5). Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, до цивільних відносин, що виникли до набрання чинності ЦК України, тобто до 01 січня 2004 року, застосовуються положення законодавства, яке діяло на момент виникнення правовідносин. Відповідно до ст.548 ЦК України (1963р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК України (1963р.) встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 1217 (2003р.) ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.5 цієї статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належать спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України (2003р.) право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До способів набуття права власності відносяться юридичні факти, що базуються на правоприємстві, зокрема, спадкування. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved