Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Кладко О.В., про стягнення заборгованості за кредитним договором №100Бл від 16.10.2012 у розмірі 9102,00 грн, стягнення судового збору у розмірі 1921,00грн, мотивуючи вимоги тим, що між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №100Бл від 16.10.2012, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 10000 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом відповідно до п. 3.1 становить 50 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 6 фактичних місяців від дати отримання відповідачем кредиту та діє до повного виконання зобов`язань відповідачем. З метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором, 16.10.2012 між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» укладено договори поруки: з [PERSON] за № 100Бл/1 та [PERSON] за № 100Бл/2. При складанні договорів поруки [PERSON] та [PERSON] були попереджені про солідарну відповідальність, яку вони нестимуть в разі неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору, та обізнані з істотними умовами кредитного договору. За згодою сторін було складено графік погашення кредиту, згідно з яким відповідач [PERSON] зобов`язувалася до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. Позичальник [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого за кредитним договором №100Бл від 16.10.2012 станом на 06.03.2019 виникла заборгованість по кредиту в розмірі 9102,00 грн, яка включає в себе основний борг - 7199,68 грн та заборгованість по відсоткам у розмірі 1902,32 грн, яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів. 20.07.2020 позивач подав до суду уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором №100Бл від 16.10.2012 станом на 17.06.2020 у загальному розмірі - 34067,36 грн, яка включає в себе заборгованість по тілу кредиту - 20,88 грн, заборгованість по відсоткам - 3733,70 грн, 3% від прострочених сум за основним кредитом у розмірі 1599,00 грн, пеню від прострочених сум за основним кредитом у розмрі 16444,59 грн., інфляційні втрати від прострочених сум за основним кредитом у розмірі 12269,19 грн, судовий збір у розмірі 2101,00 грн. Також в уточненому позові позивач зазначав, що 20.11.2014 року між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] укладений договір кредитної лінії №425Бл, згідно якого позичальнику були надані кошти в рамках кредитної лінії у розмірі: 20.11.2014 року - в сумі 1085,00 грн., 21.01.2015 року - 1120 грн, на умовах строковості, зворотності та цільового використання, зі сплатою 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, на строк 12 фактичних місяців від дати отримання боржником кредиту до повного виконання зобов`язань. За згодою сторін було складено графік погашення кредиту, згідно з яким відповідач [PERSON] зобов`язувалася до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. Позичальник [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого, станом на 01.03.2020 виникла заборгованість по кредиту в розмірі 10470,09 грн, яка включає в себе борг по відсоткам у розмірі 8365,29 грн та борг по тілу кредиту в розмірі 2104,80 грн. З огляду на викладене позивач також просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість кредитним договором №425Бл від 20.11.2014 станом на 01.03.2020 у загальному розмірі - 15746,32 грн, яка включає в себе заборгованість по тілу кредиту - 2104,80 грн, заборгованість по відсоткам - 8365,29 грн, 3% від прострочених сум за основним кредитом у розмірі 308,00 грн, пеню від прострочених сум за основним кредитом у розмрі 3507,18 грн, інфляційні втрати від прострочених сум за основним кредитом у розмірі 1304,78 грн, судовий збір у розмірі 1921,00 грн. та витрати пов`язані з розглядом справи (правнича допомога) у розмірі 2000,00 грн (всього судові витрати 3921,00 грн). Представник позивача Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» в судовому засіданні присутнім не був. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду звертався з клопотанням про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, яку з технічних причин організовано не було. З огляду на викладене, та зважаючи на те, що згідно положень ч.5 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та її представник адвокат Кладко О.В. у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача [PERSON] адвокат Кладко О.В. до суду звернувся з заявою, в якій просив справу розглянути без його участі в судовому засіданні, зазначивши, що позов не визнає, також просив провадження по справі закрити в зв`язку із тим, що за позовами Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами №100Бл від 16.10.2012 та №425Бл від 20.11.2014 вже винесені судові рішення, які набрали законної сили. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Судом встановлено, що 16.10.2012 позивач Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір №100Бл, за яким відповідач отримала 10000,00 гривень кредиту та зобов`язувалася його повернути та сплатити проценти за користування ним. Строк надання кредиту 6 фактичних місяців від дати його отримання - п. 2.1. кредитного договору. Плата за користування кредитом (проценти) становить 50% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом - п.3.1. кредитного договору. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: першочергово проценти, а в наступну чергу - сума кредиту - п. 3.5. кредитного договору. Сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, що є додатком до кредитного договору - п. 3.3. кредитного договору. З метою забезпечення зобов`язань за вказаним кредитним договором, 16.10.2012 між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» укладено договори поруки: з [PERSON] за № 100Бл/1 та [PERSON] за № 100Бл/2. Згідно до графіку платежів, виданого Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» до Кредитного договору №100Бл від 16.10.2012 [PERSON] зобов`язана погашати виданий кредит у сумі 10000 грн. протягом 16.10.2012-16.04.2013, сума основного платежу становить 1666,67 грн., яку необхідно вносити кожного місяця, на суму залишку нараховується відсоток, відповідно до умов Договору. З даним графіком відповідач [PERSON] ознайомлена особисто про що свідчить її підпис. Відповідно до розрахунку заборгованості, виданого Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД», заборгованість за кредитним договором №100Бл від 16.10.2012 станом на 17.06.2020 складає в загальному розмірі 34067,36 грн, яка включає в себе заборгованість по тілу кредиту - 20,88 грн, заборгованість по відсоткам - 3733,70 грн, 3% від прострочених сум за основним кредитом у розмірі 1599,00 грн, пеню від прострочених сум за основним кредитом у розмрі 16444,59 грн., інфляційні втрати від прострочених сум за основним кредитом у розмірі 12269,19 грн. Судом також встановлено, що між КС «Імперіал ЛТД» та [PERSON] укладений договір кредитної лінії №425Бл від 20.11.2014 згідно якого позичальнику були надані кошти в рамках кредитної лінії у розмірі: 20.11.2014 року - в сумі 1085,00 грн, 21.01.2015 року - 1120 грн, на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Пунктом 2.1. договору передбачено, що кредит надається на строк 12 фактичних місяців від дня отримання позичальником усієї суми кредиту або першого траншу за кредитом. Згідно п.3.1. договору плата за користування кредитом за згодою сторін встановлена в 70% річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Пунктом. 9.5. договору сторони дійшли згоди про збільшення строків позовної давності до 5 років. За згодою сторін (п. 3.4. договору) було складено графік погашення кредиту, згідно з яким відповідач [PERSON] зобов`язувалася до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит в період з 20.11.2014 по 20.11.2015. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 425Бл від 20.11.2012 відповідач [PERSON] має заборгованість перед КС «Імперіал ЛТД» станом на 01.03.2020 в у загальному розмірі - 15746,32 грн, яка включає в себе заборгованість по тілу кредиту - 2104,80 грн, заборгованість по відсоткам - 8365,29 грн, 3% від прострочених сум за основним кредитом у розмірі 308,00 грн, пеню від прострочених сум за основним кредитом у розмрі 3507,18 грн, інфляційні втрати від прострочених сум за основним кредитом у розмірі 1304,78 грн. Після відкриття провадження по справі через систему Документообігу суду судом було виявлено, що рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 11 жовтня 2016 року по справі №408/2493/16-ц за позовом Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №100Бл від 16.10.2012 станом на 18.04.2016 було стягнуто заборгованість у розмірі 12679,50 грн. солідарно з вказаних відповідачів та судового збору у розмірі по 459,34 грн з кожного з них. Зазначене рішення суду набрало законної сили 02.12.2016. Крім того, після відкриття провадження по справі через систему Документообігу суду судом встановлено, що рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 08 квітня 2021 року по справі №408/339/20-ц за позовом Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №100Бл від 16.10.2012 станом на 17.06.2020 та про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №425Бл від 20.11.2014 станом на 23.12.2019 в задоволенні позовних вимог було відмовлено в повному обсязі за спливом строків позовної давності, про застосування яких заявлено представником відповідача [PERSON] - адвокатом Кладко О.В. Зазначене рішення суду набрало законної сили 10.05.2021. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість за договором №100Бл від 16.10.2012 станом на 18.04.2016 вже стягнута з відповідачів на користь позивача рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 11.10.2016 по справі №408/2493/16-ц, а щодо заборгованості за кредитним договором №425Бл від 20.11.2014 станом на 23.12.2019 в задоволенні позовних вимог рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 08 квітня 2021 року по справі №408/339/20-ц відмовлено в повному обсязі в зв`язку зі спливом строків позовної давності. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Таким чином, суд вважає за необхідне закрити провадження в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором №100Бл від 16.10.2012 станом на 18.04.2016, оскільки ця заборгованість вже стягнута з відповідачів на користь позивача рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 11.10.2016 по справі №408/2493/16-ц, а також закрити провадження в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором кредитної лінії №425Бл від 20.11.2014, оскільки в задоволенні позовних вимог рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 08 квітня 2021 року по справі №408/339/20-ц відмовлено в повному обсязі за спливом строків позовної давності. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідачів відсотків за користування кредитним договором №100Бл від 16.10.2012 , нарахованих за період з 18.04.2016 по 17.06.2020 суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 6 місяців - до 16.04.2013 включно. Відтак, у межах строку кредитування до 16.04.2013 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 16.04.2013 відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. У відповідності до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10цс/18 припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Зазначений правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12). Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, КС «Імперіал ЛТД» не мала права нараховувати відповідачеві відсотки за кредитом за договором №100Бл від 16.10.2012 після 16.04.2013. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів відсотків за користування кредитом за кредитним договором №100Бл від 16.10.2012, нарахованих за період з 18.04.2016 по 17.06.2020 задоволенню не підлягають. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат від прострочених сум за основним кредитом та 3% від прострочених сум за основним кредитом, нарахованих за кредитом за договором №100Бл від 16.10.2012 за період з 26.11.2012 по 01.03.2020, суд прийшов до наступного. Відповідно до приписів ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже обов`язковою умовою, яка б породжувала правові підстави для нарахування трьох процентів річних та сум боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення - є фактична наявність нестягнутого боргу. У зв`язку із встановленням факту стягнення заборгованості за позовом Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором №100Бл від 16.10.2012 у розмірі 12679,50 грн станом на 18.04.2016 та відмовою в задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом за цим же кредитним договором, нарахованих за період з 18.04.2016 по 17.06.2020, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині нарахування процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст. 625 ЦК України за періоди з 26.11.2012 по 18.04.2016 та з 18.04.2016 по 01.03.2020, та, відповідно, і необхідності в їх відмові. Крім того суд звертає увагу на те, що позивач в наданому розрахунку заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ч.2 ст. 625 ЦК України розраховує її за період з 26.11.2012 тобто за період, коли також нараховані відсотки за кредитним договором, що є необґрунтованим оскільки відповідно до висновків постанови Верховного Суду України по справі №444/9519/12 неприпустиме одночасне стягнення двох видів процентів, різних за своєю правовою природою: 1) процентів за користування грошовими коштами згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України та 2) процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст. 625 ЦК України. Стосовно позовних вимог, які стосуються стягнення з відповідачів нарахованої пені за кредитним договором №100Бл від 16.10.2012 суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено поняття неустойки (штрафу, пені), якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Частиною 1 ст.624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. З положень ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР слідує, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. В п.19 Постанови від 05.09.2019 р. по справі № 908/1501/18 Верховний Суд України, надаючи правову оцінку правомірності нарахування пені, зазначив, що зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони вправі і не передбачати будь-яких санкцій за порушення строків розрахунку. З огляду на вищевказані норми та, приймаючи до уваги, що кредитний договір №100Бл від 16.10.2012 не містить положень про застосування до боржника неустойки у вигляді пені, суд приходить до висновку про необґрунтованість її нарахування позивачем, та про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. Оцінивши письмові докази у справі стосовно стягнення з відповідача [PERSON] за кредитним договором № 425Бл від 20.11.2012 року 3% річних та сум інфляційного знецінення від прострочених сум заборгованості суд прийшов до наступного. Оскільки за договором кредитної лінії №425Бл від 20.11.2014 в задоволенні позовних вимог рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 08 квітня 2021 року по справі №408/339/20-ц відмовлено в повному обсязі за спливом строків позовної давності, то суд, відповідно, приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог про стягнення сум відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи те, що у задоволенні позовної заяви відмовлено, то у зазначеному випадку відсутній розподіл судових витрат між сторонами. Крім того, відповідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати (до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу згідно ст. 133, 137 ЦПК України), пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. Тому, у зазначеному випадку витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed