Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: смт. Просяна вул. Заводська, 6/5 Покровський район Дніпропетровська область. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що являється власником житлової квартири, що розташована за адресою: смт. Просяна вул. Заводська, 6/5 Покровський район Дніпропетровська область. Право власності на вказану житлову квартиру підтверджується договором купівлі F продажу квартири від 11.06.2002 року, реєстровий F 1164. За вказаною вище адресою зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], але фактично з 2007 року за даною адресою не проживає. У звFязку з чим, позивачка просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивачки, та третьої особи, які надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Представник позивачки [PERSON] F [PERSON] позов підтримує та просить його задовольнити. Третя особа: Орган реєстрації при виконавчому комітеті Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області рішення просить винести на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зFявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі F201/6092/17, провадження F61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Представник позивачки не заперечує проти винесення заочного рішення. Розглянувши подані документи і матеріали, зFясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії договору купівлі F продажу квартири серії АЕК F 219733, посвідчений приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] 11.06.2002 року, реєстровий F 1164, [PERSON] являється власником квартири, що розташована за адресою: смт. Просяна вул. Заводська, 6/5 Покровський район Дніпропетровська область (а.с. 8). Як вбачається з копії домової книги, у квартирі, що розташована за адресою: смт. Просяна вул. Заводська, 6/5 Покровський район Дніпропетровська область зареєстровані: [PERSON], [PERSON] (а.с. 4-5) З копії акту обстеження проживання [PERSON], за адресою: [ADDRESS] від 28.02.2019 року видно, що фактично в даній квартирі проживає лише [PERSON], [PERSON] за даною адресою зареєстрований, але не проживає з 2007 року (а.с. 6). Згідно копії паспорта серії АЕ 999140, виданий Покровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 20.01.1998 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 7-8). За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України, жиле приміщення зберігається за відсутньою особою протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року F 1382-IV. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved