Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 10 липня 2001 року помер її рідний батько [PERSON]. Батько позивачки [PERSON], [INFO] проживав в [INFO] по день його смерті 10 липня 2001 року. В даному домоволодінні на момент смерті проживала позивачка [PERSON] донька. ЇЇ померлому батькові [PERSON] належала земельна ділянка розміром 4,41 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області на підставі державного акту серії Р1 №321297, виданого [PERSON] сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області від 30.08.2002 року. [PERSON] сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області від імені [PERSON] заповіт посвідчений не був. Під час звернення до Новоархангельської районної нотаріальної контори Кіровоградської області позивачка одержала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка належала [PERSON], померлого 10 липня 2001 року, вказавши що спадщина не може бути оформлене згідно державного акта на право приватної власності на землю, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованого на території [PERSON] сільської ради, Новоархангельського району Кіровоградської області, в звязку з тим, що правовстановлюючий документ відсутній. Видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючого документа про належність цього майна спадкодавцеві, а у разі відсутності таких документів нотаріус не має право оформити спадщину. Даний документ (державний акт) відсутній, що не дає змоги оформити свідоцтво про право на спадщину на імя позивачки, на підставі гл.7 ЗУ « Про нотаріат» від 02.09.1993 р. №3425-Х11, 2 розділ гл.10. п.4.15, 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ 22.02.20^2 року №296/5, ст49 ЗУ «Про нотаріат». Про втрачений державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія Р1 №321297, виданий [PERSON] сільською радою 30.08.2002 року на імя [PERSON], дане оголошенні в місцеву газету «КОЛОС» від 01.10.2016 року. Оскільки позивачка не має іншої можливості отримати свідоцтво про право власності на земельну ділянку не інакше як у судовому порядку, просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку №1026 розміром 4,41 га, що розташована на території [PERSON] сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області за правом спадкування за законом. Позивачка в судове засідання не зявилася, але від її представника надійшла заява в якій остання просила справу слухати у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, просила його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просив слухати справу у його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. Представник відповідача - відділу Держгеокадастру у Новоархангельському районі в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи сектору державної реєстрації прав Новоархангельської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, надав суду заву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі письмових доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує на те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Судом встановлено, що згідно світлокопії свідоцтва про смерть [PERSON] помер 10 липня 2001 року в с. Торговиця Новоархангельського району Кіровоградської області /а.с.5/. 04 квітня 1973 року народилася позивачка, батьком якої записаний [PERSON], матірю [PERSON] (відповідно до світлокопії свідоцтва про народження серія І-ОЛ №077881) /а.с.6/. Відповідно до світлокопії державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 321297 [PERSON] належала земельна ділянка площею 4.41 га., яка розташована на території [PERSON] сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області /а.с.9/. Із примірника газети «Колос» Новоархангельської районної ради та райдержадміністрації за 01 жовтня 2016 року вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю серія Р1 № 321297, виданий Новоархангельською районною державною адміністрацією 30 серпня 2002 року на імя [PERSON] втрачений та його слід вважати недійсним /а. с.10/. Відповідно до світлокопії довідки [PERSON] сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області № 1292 від 27.10.2016 року [PERSON], [INFO], проживав і був зареєстрований до дня смерті 10 липня 2001 року в с. Кальниболота Новоархангельського району Кіровоградської області. В даному домоволодінні проживає та зареєстрована донька [PERSON], [INFO] з 06.04.2002 року по даний час. Виписаний у звязку зі смертю. [PERSON] сільською радою заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався /а.с.8/. Приватний нотаріус відмовив позивачці в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] в звязку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи /а.с.7/. В п. 5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Приписами ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст. 1217 ЦК України вказує на те, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1218 ЦК України визначає, що \~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України вбачається, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Ч. 1 ст. 1268 ЦК України наголошує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивачка, являється громадянкою України, є єдиною спадкоємицею, першої черги, земельної ділянки, що залишилась після смерті [PERSON] - за законом, і не може бути позбавлена права на зазначену земельну ділянку.\~\~ А тому суд, на підставі викладеного, вважає за доцільне та у відповідності до цивільного законодавства, визнати за позивачкою право власності на вищевказану земельну ділянку. Суд задовольняючи позовну вимогу виходить із засад справедливості, як фундаментального принципу права у практичній площині. На підставі наведеного та

Outcome: approved