Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивачка просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], 16.08.2014 року народженнята дочки [PERSON], [INFO] мотивуючи вимоги тим, відповідач працює неофіційно, має добрий заробіток, має можливість утримувати дітей, однак ухиляється від цього. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним, та додала, що перебуває в зареєстрованому з відповідачем шлюбі, відповідач отримує доходи, оскільки працює не офіційно за кордоном, вважає, що він може утримувати своїх дітей, до дітей не навідується. Пояснила, що потреби дітей зростають, дочка відвідує дитячий дошкільний заклад, вона перебуває у відпустці по догляду за сином, та вважає, що по 800 грн. це та сума, яка необхідна для належного утримання дитини. Вважає, що відповідач спроможний надавати таку допомогу, крім того, їй відомо, що він будує власний будинок, найняв людей, яким платить гроші за роботу. Грошей на утримання дітей надав лише кілька разів. Однак цього не достатньо для дітей, діти повністю перебувають на її утриманні. У судовому засіданні відповідач пояснив, що готовий сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі по 500 грн. на кожну дитину, а не по 800 грн., як просить позивачка. Всупереч твердженням позивачки в даний час на заробітках він не перебуває, раніше офіційно не працював, мав нерегулярний дохід. З 23.11.2015 р. працевлаштувався. На обліку як безробітний не перебував, інших джерел доходів немає. Протягом двох років проживає окремо, за цей час декілька разів надавав допомогу дітям. Однак, більше як 500 грн. на кожну дитину не спроможний сплачувати. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Сторони є батьками двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак проживають окремо і відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги у повному обсязі на утримання дітей не надає, згоди щодо утримання дітей між сторонами добровільно не досягнуто, хоча сторони погоджуються на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Діти проживають разом з матір'ю та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою Старовижівської селищної ради (а.с.6), позивачка перебуває у відпустці по догляду за молодшою дитиною. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач ствердив, що офіційно не був працевлаштований і мав нерегулярний дохід, на утриманні будь-яких осіб не має. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини, що кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З врахуванням викладеного і вимог ст.ст.180, 184 СК України суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання двох малолітніх дітей у твердій грошовій сумі. Разом з тим аліменти слід стягувати не в розмірі по 800 грн., який просить позивачка, а по 600 грн. З огляду на наведене, суд визначає розмір стягуваних аліментів по 600 грн. на кожну дитину щомісячно, виходячи з того, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, може утримувати дітей за станом свого здоров'я, а сума стягуваних аліментів буде відповідати інтересам та потребам дітей. Цей розмір відповідає встановленому законодавством прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку, половину якого і зобов'язаний забезпечити батько. Доводи відповідача про те, що він може сплачувати лише по 500 грн. щомісячно, на кожну дитину оскільки мало заробляє, не заслуговують на увагу, оскільки дана обставина не звільняє його від обов'язку утримувати неповнолітніх дітей, батьком яких він є. До того ж, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Як пояснив відповідач в даному судовому засіданні він є працездатним і інших утриманців, крім спільних з позивачем дітей, у нього немає. Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Всупереч вищенаведеним нормам, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження доводів про наявність правових підстав для зменшення визначеного судом розміру аліментів до 500 грн. на кожну дитину, або ж неправильність визначення способу їх стягнення. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Таким чином, враховуючи, що обов'язок утримувати дитину до досягнення повноліття покладений на обох батьків, матеріальний стан позивача, яка не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, відповідача, який працює згідно з наданою ним довідкою з 23.11.2015 р. (з часу скасування заочного рішення), сплачувати аліменти на утримання дочки погодився, хоча і в меншому розмірі, ніж просить позивач, суд приходить до висновку, що для забезпечення відповідного рівня утримання і проживання дітей з відповідача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, що відповідатиме інтересам дітей, забезпечить дітям право на рівень життя достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК аліменти слід стягувати, починаючи з дня предявлення позову. Оскільки позовні вимоги задоволено, а позивачка при пред'явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то ці витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial