Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь 400 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її сина [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 23.04.2019 близько 10-50 год на 822 км ПКЗ ДН-1 Київ на пероні Бровари-Бобрик, що на території Броварського району Київської області, електропотяг №888 «Київ-Волинський - Ворожба» здійснив наїзд на [PERSON] . Від отриманих травм останній загинув на місці. Постановою слідчого Броварського відділу поліції ГУНП в Київській області від 30 серпня 2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12019110130001205 від 23 квітня 2019 року, було закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, - встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Потяг, який здійснив наїзд на [PERSON] , перебуває на балансі виробничого підрозділу «Моторовагонне депо Фастів-1» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Машиніст вказаного потягу [PERSON] , який керував ним в момент наїзду, перебуває у трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця». [PERSON] зазначає, що зазнала моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях в зв`язку із втратою близької людини - смертю свого сина [PERSON] , яка настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, порушенням звичного способу життя, пов`язаного зі смертю та похованням сина, втратою надії на допомогу в старості, внаслідок чого позивачка нервувала та втратила душевний спокій. Після смерті сина у неї почалися проблеми з серцем, оскільки вона тяжко переживає його втрату, а також те, що її внучка залишилася без батька. Все це викликало в неї негативні емоції, переживання та душевний біль, в зв`язку з чим їм заподіяна моральна шкода в розмірі 400 000 гривень 00 копійок. Позивачка [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позову. Представник позивачки - адвокат Таргоній В.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача Панфілов А.О. заперечував щодо задоволення позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просить суд звернути увагу на фактичні обставини справи щодо загибелі сина позивачки, зокрема на те, що громадянин [PERSON] на попереджувальний звуковий сигнал не відреагував, чим порушив п. 2.1, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Зазначає, що наведені обставини зафіксовані в акті службового розслідування нещасного випадку. Згідно експертного дослідження №1422 від 15.05.2019 у крові [PERSON] був виявлений етиловий спирт у концентрації 1,73 %о, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Вищенаведені обставини фактично свідчать про наявний умисел в діях потерпілого. На його переконання, відсутність вини або протиправних дій АТ «Укрзалізниця» повністю доведена матеріалами справи, оскільки смерть потерпілого настала через його власну необережність, перебування у стані алкогольного сп`яніння та нехтування правилами безпеки. Крім того, слідчим винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Заслухавши пояснення учасників судового процессу, дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Норми ст.4 ЦПК України вказують, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Статтею 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст.13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст.55). Судом встановлено, що 23 квітня 2019 року приблизно о 10-50 год на 822 км ПКЗ ДН-1 Київ, перегін Бровари-Бобрик, що на території Броварського району Київської області, електропоїзд №888 «Київ-Волинський - Ворожба» здійснив наїзд на [PERSON] , який від отриманих травм помер на місця пригоди. 23 квітня 2019 року за фактом цієї події були внесені відомості до ЄРДР за № 12019110130001205 та розпочате досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. [PERSON] помер [INFO] у віці 35 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25 квітня 2019 року (а.с.13). Згідно копії листа КЗ КОР Київського обласного бюро судово-медичної експертизи Броварського районного відділення від 01.06.2019 вбачається, що труп [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в морзі районного відділення КЗ КОР КОБ СМЕ під №184 від 24.04.2019, судово-медичний діагноз: «Численні переломи кісток скелета з ушкодженнями внутрішніх органів». Висновок експертного дослідження №1422 від 15.05.2019: в крові трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт в концентрації 1,73% , що при житті могло відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння. З копії акту службового розслідування аварії від 02 травня 2019 року вбачається, що 23.04.2019 слідуючи з поїздом №888 на перегоні Бровари-Бобрик, локомотивна бригада на 824 км пк 5 (з.п. Квітневий) при схрещенні з зустрічним електропоїздом при швидкості 87 км/год здійснено наїзд на особу чоловічої статі, яка раптово з*явилася на колії одразу по проходу зустрічного електропоїзда. Машиністом було подано гучний звуковий сигнал та одночасно з цим застосовано екстренне гальмування. Наїзд на людину уникнути не вдалося. Помічником машиніста [PERSON] було оглянуто потерпілого [PERSON] , який ознак життя не подавав. (а.с.47-49). Постановою старшого слідчого Броварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 30 серпня 2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12019110130001205 від 23 квітня 2019 року було закрите у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с.9-10). За наведених вище обставин та з досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що між наїздом на [PERSON] , та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок. Встановлено, що позивачка [PERSON] є матір`ю загиблого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.14). На підставі вищевказаного судом встановлено, що позивачка наділена правом вимагати відшкодування їй спричиненої моральної шкоди в результаті смерті її сина, яка сталася внаслідок наїзду на нього електропотягу. Потяг, який здійснив наїзд на [PERSON] , перебуває на балансі виробничого підрозділу «Моторовагонне депо Фастів-1» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Машиніст вказаного електропотягу [PERSON] та помічник машиніста [PERSON] , які керували ним в момент наїзду, перебувають у трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця», що не заперечується сторонами. Тому АТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем у справі, оскільки є володільцем джерела підвищеної небезпеки. Вирішуючи питання про відшкодування позивачці спричиненої моральної шкоди, суд виходить з наступного. Звертаючись з позовом до АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи, позивачка [PERSON] зазначала про те, що через загибель її сина вона зазнала неймовірних душевних страждань, що негативно відобразилося на її емоційному стані та призвело до необхідності докладати зусиль для зміни звичного для неї способу життя, погіршився її стан здоров`я. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. За змістом ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови). Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Пункт 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За змістом до ч.1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Оскільки електропотяг відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини. Частиною 2 ст. 1193 ЦК України закріплено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи, повністю відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи. Так, за матеріалами справи встановлено, що смерть потерпілого [PERSON] настала внаслідок травмування при зіткненні з потягом. У своєму відзиві на позовну заяву АТ «Укрзалізниця», не визнаючи позовні вимоги, посилається на ту обставину, що смерть [PERSON] настала внаслідок його умислу на спричинення такої шкоди, оскільки потерпілий перебував в стані алкогольного сп`яніння, не відреагував на попереджувальні звукові сигнали та не відійшов на безпечну відстань від залізничної колії, чим порушила Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України. Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відсутність вини водія електропотягу та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачці моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Крім цього, суд вважає, що під час розгляду справи не було доведено належними доказами, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого [PERSON] , як на цьому наголошує відповідач. Під умислом слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому така особа повинна розуміти значення своїх дій та керувати ними. Суд враховує, що виникненню та спричиненню шкоди могла сприяти груба необережність потерпілого [PERSON] , який, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, належним чином не усвідомлював навколишньої обстановки, через що знехтував Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті. Матеріали цивільної справи не містять даних, підтверджених медичними документами, щодо наявності психічних розладів у загиблого або щодо його перебування на обліку у лікаря-психіатра. На підставі цього, суд вважає за можливе врахувати положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, на переконання суду, доводи позивачки про завдання їй моральної шкоди, пов`язаної із загибеллю рідної для неї людини, знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про те, що позивачка має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди за рахунок АТ «Укрзалізниця». Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. На підставі вищевикладеного та враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань, понесених позивачкою, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки 150 000 грн на відшкодування спричиненої моральної шкоди . Відшкодування моральної шкоди у цьому розмірі, на думку суду, буде співмірним із спричиненою [PERSON] моральною шкодою, та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення останньої за рахунок відповідача. Суд враховує також, що до смерті сина поер чоловік [PERSON] - [PERSON] у віці 53 роки [INFO]. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні. Оскільки згідно ЗУ «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 400 000 грн, судом стягнуто 100 000 грн, тобто позовні вимоги задоволені на 25% (100 000 х 100 : 400 000 =25%), що є підставою для стягнення на користь держави із відповідача 1 000 грн судового збору (4000 х 25 : 100 =1 000).

Outcome: partial