Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 13.06.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено кредитний договір №11359362000, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 49290,00 доларів США з розрахунку 14,50% річних на строк з 13.06.2008р. по 12.06.2015р. 08.12.2011р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов»язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників,до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до п.1.2.2 кредитного договору відповідач зобов»язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору. За п.п. 1.3.1, 1.3.3, нарахування процентів за цим договором здійснюється щомісяця в останній робочий день поточного місяця, методом «30/360». Відповідно до п.4.6 кредитного договору, достроково повернути суму кредиту та сплатити проценти, комісії у випадках, встановлених п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 цього договору та/або порушень істотних умов договору та застосування банком процедури щодо дострокового повернення кредиту в порядку, визначеному розд.12 цього договору. Пунктом 12.1 сторони погодили, що у випадку застосування будь-якого з п.п.2.3, 4.9, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дня одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому, у випадку не отримання позичальником вказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. Виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором забезпечується порукою, відповідно до укладеного договору поруки №211172 віл 13.06.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов»язань за кредитним договором №11359362000 (відповідно до додаткового договору реєстраційний номер змінено №11359362001). Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобов»язань за договором. Поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово, в т.ч. шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов»язань згідно із умовами кредитного договору. Однак, зобов»язання не виконані і станом на 09.09.2014р. мається заборгованість у сумі 963866грн. 61коп., з яких за додатковою угодою №11359562001 до кредитного договору сума боргу за кредитом 606359грн. 41коп., сума боргу за відсотками 353473грн. 75коп.; за кредитним договором №11359362000 відсотки 4033грн. 45коп. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість, а також судовий збір в розмірі 3654грн. 00коп. Під час судового розгляду справи, позивачем подано заяву від 27.10.2015р., за якою просить застосувати строк позовної давності до зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» про визнання припиненим договору поруки з 13.02.2015р., оскільки відповідно до листів [PERSON] від 13.03.12р. та 16.02.12р. їй було відомо про майнові претензії банку до неї, як до поручителя за даним кредитним договором, а зустрічний позов подано нею лише у вересні 2015р., тобто через 3 роки 3 місяці з моменту, як вона дізналась про існування претензій банку до неї, як поручителя. Також просить заяву [PERSON] про застосування строку позовної давності до даних кредитних правовідносин не враховувати, зважаючи на невизначеність з вимогами та те, що строк дії кредитного договору до 23.06.2023р. і позов банку подано в рамках строку дії кредитного договору. Крім того, 17.09.2015р. представником позивача за довіреністю [PERSON], в межах наданих повноважень, подано клопотання, в якому зазначено, що з 09.09.2014р. (з часу подачі позову до суду) і на час судового розгляду справи, кредит та проценти за кредитним договором ні відповідачем, ні третьою особою не сплачувались в сума боргу у валюті кредиту не змінилась, оскільки позивачем нічого не донараховувалось та становить 74566, 92 доларів США (за офіційним курсом НБУ 1 дол. США становить 12,9260грн., станом на 09.09.14р. становило 963886грн. 61коп.), як і на момент подачі позову до суду, з яких: 46909,08 доларів США борг по тілу кредиту ( з них прострочених 8307,67 доларів США), що становить 606350,10грн.; 27657,84 доларів США борг по процентах, нарахованим за період з 09.06.09р по 05.02.13р., що становить 357507грн. 20коп. Однак, станом на 17.09.2015р. в гривневому еквіваленті заборгованість за кредитним договором становить вже 1636893грн. 03коп., з використанням курсу НБУ долара США до гривні, з розрахунку 21,952грн. за 1 долар США, а не 963866грн. 61коп., як це було станом на 09.09.14р. (момент подачі позову), за рахунок зростання курсу НБУ щодо долара США. Таким чином, позивач просить суд, ухвалюючи рішення по справі про стягнення заборгованості за валютним кредитним договором, а кредит відповідач отримував в доларах США, застосувати курс НБУ при обрахунку стягуваної суми боргу, на момент ухвалення рішення суду, - стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 1636893грн. 03коп. Крім того, до суду [PERSON] подано зустрічну позову заяву до ПАТ «Дельта Банк», третя особа: [PERSON] про визнання припиненою поруки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що за даним договором поруки, [PERSON] поручилась перед кредитором за виконання боржником [PERSON] зобов»язань за кредитним договором №11359362000 від 13.06.08р. 30.01.2009р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду №2 до договору про надання споживчого кредиту від 13.06.08р., якою сторони збільшили зобов»язання щодо зміни строку повернення кредиту без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя. Таким чином, на підставі ст. 559 ЦК України просить суд визнати припиненою поруку [PERSON] за договором поруки №211172 від 13.06.2008р., укладеного між нею та АКІБ «УкрСиббанк». Крім того, [PERSON] подано до суду письмову заяву щодо застосування строків позовної давності щодо позовних вимог банку до неї про стягнення заборгованості. Вважає, що з 13.04.2009р. по 13.10.2009р. банк мав право звернутися до неї як до поручителя з вимогою про повернення кредитних коштів, але цього не зробив. Ухвалою суду від 26.06.2015р. дані позови об»єднані в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Дельта Банк» за довіреністю [PERSON] повністю підтримав заявлені позовні вимоги, в т.ч. з врахуванням клопотання від 17.09.2015р. та заяви від 27.10.2015р. і просив їх задовольнити. Крім того, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову, застосувавши строки позовної давності. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просила задовольнити вимоги зустрічного позову та відмовити у задоволенні первісного позову, застосувавши строки позовної давності. В судове засідання третя особа: [PERSON] не з»явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомила. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги як первісного позову, так і зустрічного, не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що 13.06.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено кредитний договір №11359362000, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 49290,00 доларів США, що становить 239268,45грн. за курсом НБУ на день укладення договору з виплатою процентів за користування кредитними коштами з розрахунку 14,50% річних на строк з 13.06.2008р. по 12.06.2015р. За п.4.2 договору, позичальник зобов»язується погашати кредит та сплачувати нараховані проценти, шляхом сплати ануїтетних платежів, розмір яких встановлений згідно із п.1.2.2 на рахунок, вказаний у договорі і становить 940 доларів США. Договір має графік погашення заборгованості за кредитним договором (додаток №1). Крім того, невід»ємною частиною кредитного договору є додаток №2 Тарифи банку. Також 13.06.2008р. між сторонами укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору від 13.06.2008р. Відповідно до договору поруки від 13.06.2008р., укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], остання, як поручитель зобов»язалася перед кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов»язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №11359362000 від 13.06.08р., укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Термін виконання основного зобов»язання визначено 12.06.2015р., якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов»язання. Відповідальність поручителя є солідарною. Як визначено п. 2.1 договору поруки, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юрособою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін. Відповідно до п.2.2 договору поруки від 13.06.08р., у випадку невиконання боржником своїх зобов»язань за основним договором кредитор має право пред»явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов»язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом). Пунктом 3.1 договору поруки передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов»язань боржника за основним договором. Відповідно до додаткової угоди №2 до кредитного договору від 13.06.08р., яка укладена між банком та позичальником [PERSON] 30.01.2009р., збільшено термін повернення кредитних коштів до 13.06.2023 року. При цьому, судом встановлено, що на виконання п.2.1 договору поруки, письмової згоди [PERSON] як поручителя, отримано не було і з нею відповідний договір не укладався. Проти таких обставин, сторони під час розгляду справи не заперечували. 08.12.2011р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов»язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до акту прийому-передачі документації за цим договором від 18.05.2012р. до ПАТ «Дельта Банк» передано документацію за кредитним договором №11359362000 щодо боржника [PERSON], а за додатком №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011р., до ПАТ «Дельта Банк» передано документацію за договором поруки від 13.06.2008р. та договором іпотеки, укладеного З [PERSON] 13.06.2008р. В зв»зку із заміною кредитора, змінено реєстраційний номер кредитного договору з №11359362000 на №11359362001. Також під час судового розгляду справи встановлено, що рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 04.02.2011р. в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором від 13.06.08р. в розмірі 50154,99 доларів США звернуто стягнення на передану в іпотеку [PERSON] квартиру №63, що по вул.. Пастерівська, 25 в м. Черкаси, що належить їй на праві власності, шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ «УкрСиббанк» з прилюдних торгів через органи ВДВС. Вказане судове рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 04.04.2012р. В судове засідання також надано розрахунок заборгованості станом на 09.09.2014р. та виписку по кредитному договору, які досліджувались судом. Сторони погодились з тим, що на час розгляду даної справи відсутні судові рішення щодо стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором від 13.06.2008р. Крім того, відсутні дані про визнання кредитного договору чи договору поруки недійсними. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Загальні положення про договір визначені розділом 2 Цивільного Кодексу України, а правова природа кредитних правовідносин урегульована параграфом 2 глави 71 ЦК, Закону України «Про банки і банківську діяльність» та інш. Як передбачено ст. 627 ЦК України (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин), відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Згідно із\~ст. 628 ЦК\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК передбачено, \~що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відносини, повязані з порукою, врегульовано нормами § 3 гл. 49 розд.\~І кн. 5 ЦК. Поняття поруки закріплено у ст. 553 ЦК, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 547 ЦК правочин щодо забезпечення виконання зобовязання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобовязань і при цьому водночас сама має зобовязальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобовязання та про договори (розділи І та II кн. 5 ЦК). Враховуючи характер поруки (похідний, залежний від основного зобовязання), до істотних умов договору поруки відносять: визначення зобовязання, яке забезпечується порукою, його зміст та розмір, зокрема реквізити основного договору, його предмет, строк виконання тощо; обсяг відповідальності поручителя, оскільки згідно із ч. 2 ст. 553 ЦК порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі, а ч. 2 ст. 554 ЦК встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки; відомості про сторони - кредитора і поручителя; тощо. За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 554 ЦК, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Цивільний Кодекс України у ст. 559 передбачає спеціальні підстави припинення поруки. Так, порука припиняється: з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; якщо після настання строку виконання зобовязання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем; у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника; після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. У підтвердження слід звернути увагу на постанову ВСУ від 5\~лютого\~2014\~р. у справі № 6-160цс13. Зі змісту зазначеної норми закону вбачається, що припинення поруки спричинюють такі зміни умов основного зобовязання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо (постанова ВСУ у справі №\~6-20цс11 від 21\~травня\~2012\~р., постанова ВСУ від 17.12.2014р. у справі №6-185цс14). Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобовязання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобовязання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обовязок за договором поруки повністю припиняється перестає існувати. Оскільки порука є видом забезпечення виконання зобовязання, то, як зазначалося вище, істотними умовами договору поруки є обовязкове посилання на основне зобовязання, його зміст, розмір, визначення обсягу відповідальності поручителя, зміна зобовязання, забезпеченого порукою, тягне і зміни у договорі поруки та за своєю правовою природою фактично є і зміною умов договору поруки. Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. А відповідно до ст. 654 ЦК зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Враховуючи зазначене вище, а також вимоги ст. 547 ЦК щодо вчинення правочину про забезпечення виконання зобовязання у письмовій формі, згода поручителя має надаватись в письмовій формі (постанова ВСУ від 5 лютого 2014 р. у справі за № 6-152цс13). Аналізуючи обставини справи, зокрема, за зустрічним позовом, судом встановлено, що [PERSON] про наявність додаткової угоди №2 від 30.01.2009р. щодо зміни строку повернення кредиту, стало відомо в 2011р. під час судового розгляду цивільної справи №2-197/11, за якою постановлене рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 04.02.2011р., в якому також є посилання на факт укладання додаткової угоди №2 30.01.2009р. Не аналізуючи судове рішення від 04.02.2011р., судом встановлено, що [PERSON] безпосередньо брала участь в розгляді цієї справи №2-197/11, а відповідно була обізнана про обставини справи та наявні в ній матеріали і докази. Як зазначалось вище, п. 2.1 договору поруки визначено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юрособою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін. Відповідно до ст. 256 ЦК, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257ЦК). Таким чином, [PERSON], знаючи ще в 2011р. про наявність додаткової угоди №2 від 30.01.2009р. щодо кредитного договору від 13.06.2008р., - не використала своє право на застосування положень ст. 559 ЦК України щодо припинення поруки. Крім того, звернувшись до суду лише 26.06.2015р. із зустрічною позовною заявою про визнання поруки припиненою, - [PERSON] не ставить питання про поновлення строку позовної давності. При цьому, на думку суду, її посилання на те, що строк позовної давності слід рахувати з квітня 2012р., - також є безпідставними. Отже, у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» про визнання поруки припиненою, необхідно відмовити з викладених обставин та зазначених підстав. Що стосується позовних вимог первісного позову, пред»явленного позивачем ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON], то вони також не підлягають до задоволення. Так, відповідно до ч.\~4 ст.\~559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. При цьому, як зазначалось вище, у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, останній не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обовязок за договором поруки повністю припиняється, тобто перестає існувати. Також п.2.2 договору поруки від 13.06.08р. визначено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов»язань за основним договором кредитор має право пред»явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов»язковими до виконання поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом). Як зазначалось, за п. 3.1 договору поруки визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення своїх зобов»язань боржником за основним договором. Відповідно до ч.\~1 ст.\~251 та ч.\~1 ст.\~252 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення, і визначається він роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а не посиланням на подію, яка має настати. Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін певний момент у часі, з настанням якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч.\~2 ст.\~251, ч.\~2 ст.\~252 ЦК). Таким чином, умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. Отже, зазначення замість строку, обчисленого датою, терміну припинення договору поруки (події, з якою повязується таке припинення) не дає підстав не застосовувати ч.\~4 ст.\~559 ЦК (постанови ВСУ від 23\~травня 2012 р. у справі № 6-33цс12; від 18 липня\~2012 р. у справі №\~6-78цс12). Посилання позивача ПАТ «Дельта Банк» на письмові вимоги поручителю [PERSON] від 06.01.2012р., про необхідність виконання умов кредитного договору в зв»язку з невиконанням цього договору боржником [PERSON], - є необґрунтованими та безпідставними, оскільки, враховуючи положення ч.4 ст. 559 ЦК, а також додаткову угоду №2 від 30.01.2009р. щодо зміни строку повернення кредиту, - шість місяців слід рахувати саме із дати 30.01.2009р. Такі висновки суду узгоджуються з правовими позиціями ВСУ, викладеними у постанові від 21.01.2015р. у справі №6-190цс14. Посилання позивача ПАТ «Дельта Банк» на наявність рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 04.02.2011р. у справі №2-197/11 в обґрунтування доводів про те, що вимоги до поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором пред»являлись і були задоволені, спростовуються тим, що за цим рішенням суду лише звернуто стягнення на передану в іпотеку майновим поручителем [PERSON], належну їй на праві власності квартиру №63, що по вул. Пастерівська, 25 в м. Черкаси, шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ «УкрСиббанк» з прилюдних торгів через органи ВДВС в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 13.06.08р. в розмірі 50154,99 доларів США. Крім того, не обґрунтованими є доводи позивача за первісним позовом щодо вимоги №17.5/п-2982, яка ПАТ «Дельта Банк» направлялась [PERSON] щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків та інших встановлених платежів за кредитним договором, оскільки вона направлена поручителю 06.01.2012р., тобто за збігом шестимісячного строку, визначеного ст. 559 ЦК України, враховуючи додаткову угоду №2 від 30.01.09р., а позовна заява банком подана до суду лише 09.09.2014р. Положення ст. 559 ЦК України повинні застосовуватися незалежно від дати укладання договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, що мав місце 08.12.2011р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк». Таким чином, за результатами розгляду справи у задоволенні як первісного позову, так і зустрічного, - необхідно відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed