Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 12.01.2016 року. Від подружнього життя сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її вихованні та матеріальному утриманні. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.03.2016 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено частково, та стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання спільної дитини [PERSON], [INFO], в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] було відмолено, оскільки [PERSON] не було доведено ухилення батька від виконання батьківських обов'язків. Позивач зазначає, що будь яких перешкод відповідачу у спілкуванні з донькою вона не чинить, з дня набрання вказаним рішенням законної сили пройшов рік, проте, за цей час відповідач жодного разу не намагався поцікавитись життям спільної дитини та жодного разу не сплатив присуджені судом аліменти. Малолітня [PERSON] має серйозне захворювання та перенесла операцію на серці, та потребує матеріальної та моральної підтримки від батька. Натомість відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться її долею, життям, не відвідує вдома, дитячому садку, не підтримує доньку на лікуванні. Враховуючи викладене, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно їх спільної малолітньої дитини. Позивачка та її представник за довіреністю [PERSON] в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. 07.12.2017 року від представника позивачки через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі позивачки, в якій вона підтримала заявлені позовні вимоги, просила розглянути справу за наявними матеріалами та не заперечувала проти винесення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом надання оголошення в газеті «Слобідський Край» № 225 від 29.11.2017 року, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову не надав. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява заступника директора Департаменту - начальника Управління служб у справах дітей Малько О.П. про розгляд справи без участі представника Управління служб, в якій вона просила суд при ухваленні рішення врахувати інтереси малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що представник позивачки не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження [PERSON], виданому Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції серії [NUMBER] від 24.05.2016 року, батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.01.2016 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З матеріалів справи вбачається, що дитина залишилась з матір'ю, яка займається її вихованням та забезпеченням. Батько [PERSON] участі у вихованні доньки не приймає, матеріальної допомоги не надає. Так, судом встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.03.2016 року, частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто на її користь з [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини доходу до досягнення дитиною повноліття. В частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] в задоволенні позову відмовлено, через відсутність доказів, що останній самоусунувся від виховання доньки та через недоведеність ухилення від виконання батьківських обов'язків. Проте, згідно з Довідкою про неотримання аліментів, виданою Фрунзенським ВДВС міста Харкова ГТУЮ у Харківській області від 24.03.2017 року № 96/В-5/23-30, [PERSON] не отримувала аліменти через Фрунзенськимй ВДВС міста Харкова, з гр. [PERSON] у період з 15.09.2015 року по 24.03.2017 року згідно вимог виконавчого листа № 645/8135/15-ц від 09.08.2016 року Фрунзенського районного суду м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини доходу з урахуванням матеріального стану сім'ї, у якій виховується дитина, починаючи з 15.09.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Обставини щодо несплати [PERSON] аліментів, також підтверджені довідкою в.о. начальника Поштамту - ЦПЗ № 1 Капустіною К.В. за № 09-07-912 від 28.07.2017 року, відповідно до якою, візуальною перевіркою бази даних відділення поштового зв'язку Харків, 176, встановлено, що на ім'я [PERSON] за адресою: [ADDRESS], за період з 01.02.2017 року по 28.07.2017 року поштові перекази від [PERSON] в виплаті не значаться. Матеріалами справи підтверджено, що малолітня [PERSON] має ряд захворювань та потребує постійного лікування, що підтверджується наданими до матеріалів справи виписками із історії хвороби. Згідно з Довідкою КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 7», адміністрація КЗОЗ повідомила, що [PERSON], [INFO], знаходиться під наглядом поліклініки з народження. За час нагляду супроводжувала дитину до поліклініки при звернення за медичної допомогою, а також знаходилась вдома під час викликів дільничного лікаря - мати [PERSON] Крім того, відповідно до довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 428» Харківської міської ради № 77/01-35 від 28.07.2017 року, адміністрація закладу, повідомила, що батько дитини [PERSON] - [PERSON], дошкільний заклад не відвідував, не з'являвся на зборах батьків, на дитячих святах, не цікавився успіхами доньки, не супроводжував доньку до дитячого садка, а також не проявляв інші дії батьківської опіки щодо своєї доньки під час відвідування нею дитячого садка. Від Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Виконавчого комітету Харківської міської ради до матеріалів справи наданий висновок № 647 від 13.11.2017 року, відповідно до якого батько малолітньої дитини [PERSON] - [PERSON], запрошувався до Управління служб у справах дітей на співбесіду, однак не з'явився, жодних пояснень чи документів не надав, що підтверджує його байдуже ставлення до дитини, з приводу встановлення порядку у часті у вихованні малолітньої дочки та щодо усунення перешкод у спілкуванні з нею з боку матері, [PERSON] до Управління служб у справах дітей не звертався. Крім того, вказаним висновком встановлено, що батько не відвідував навчальний заклад, який відвідує малолітня дитина, не з'являвся на дитячих зборах, дитячих святах, не цікавився успіхами, не супроводжував дитину до дитсадка, не супроводжував та не відвідував дитину в лікарні, не сплачує стягнуті судом аліменти. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно малолітньої [PERSON], [INFO], додатково було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. У зв'язку із наведеним, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Виконавчого комітету Харківської міської ради, як представника органу опіки та піклування в інтересах дитини, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки, [PERSON], [INFO]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який є батьком позивачки, пояснив суду, що [PERSON] повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, за останні три роки жодним чином не приймав участі у вихованні дитини, не допомагає матеріально та взагалі не цікавиться життям дитини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є подругою позивачки, пояснила суду, що останній раз бачила відповідача, коли позивачка ще була вагітна, відповідач ніколи не цікавиться своєю донькою, не сплачує аліменти, не телефонує, не приїжджає, ухилився від виконання батьківських обов'язків. У відповідності до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані приймати участь у вихованні дитини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 в постанові від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх обов'язків з незалежних від неї причин. Проте жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує. Як вже було зазначено, відповідач не проявляв до доньки батьківської турботи, не цікавиться та не відвідує її, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на її утримання та виховання. Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі був зобов'язаний довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як заперечення проти позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, не надав доказів, що спростовують вимоги позивача, не надав заперечень, що свідчать про його небажання займатися донькою, відстоювати свої інтереси й інтереси дитини. За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у зв'язку з такою поведінкою відповідача, свідомим нехтуванням ним своїми обов'язками, байдужого ставлення до своєї дитини, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд вважає необхідним позов задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав. Одночасно відповідачу роз'яснюється, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved