Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, в якому після уточнень посилається на те, що у первісних позовах позивач, як на одну з підстав звернення до суду, посилалася на Закон України «Про запобігання корупції». Наразі, з відповіді прокуратури Київської області народному депутату України [PERSON] від 01.06.2016 № 32-187вих-16 вбачається, що за фактом надлишкового нарахування та виплат премій посадовим особами Бучанської міської поліклініки до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.06.2016 внесено відомості за № 42016111200000058 за ознаками правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України. Крім того, на думку прокурора, в діях посадових осіб Бучанської міської поліклініки відсутні ознаки правопорушення, пов'язані з корупцією. Крім цього, позивач зазначав, що оскаржувані накази є наслідком непрямої дискримінації. Позивач змінює підстави позову. Зокрема, позивач заявляє, що підставами звернення до суду з позовом про визнання наказів незаконними та їх скасування, відшкодування моральної шкоди є Закон України «Про запобігання та протидію дискримінації в Україні» та пряма дискримінація позивача. Позовні вимоги обґрунтовуються наступним. Позивач вказує, що вона працює у відповідача на посаді лікаря-терапевта дільничного з травня 1996 року. Вказує, що 31.12.2015 згідно наказу відповідача № 144/ОД позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; 11.03.2016 згідно наказу відповідача № 36/ОД позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; 25.05.2016 згідно наказу відповідача № 72/ОД позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани; 16.06.2016 згідно наказу № 86/ОД позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Позивач вважає, що вказані накази є такими, що суперечать положенням Конституції України, Кодексу законів про працю України, Законам України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», «Про засади протидії та запобігання дискримінації в Україні», нормативно-правовим актам у сфері охорони здоров'я. Стаття 40 Конституції України надає кожному право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дату обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. 04.04.2015 вона звернулася до голови Комітету Верховної Ради України з питань охорони здоров»я [PERSON] з приводу утисків позивача керівництвом відповідача через її активну позицію (звернення з приводу порушення керівництвом трудового законодавства до різних інстанцій) та бюджетного законодавства України щодо нарахування премій та надбавок. За результатами проведення Державною фінансовою інспекцією у Київській області планової фінансово-господарської перевірки відповідача за період з 01.01.2012 по 30.09.2015 було встановлено надлишкові нарахування та виплати премій посадовим особам відповідача у загальній сумі 30 054,98 грн., а саме заступнику головного лікаря [PERSON], заступнику головного лікаря [PERSON], заступнику головного лікаря [PERSON], що підтверджується листом інспекції від 18.12.2015 № 04-16/1672. Статті 14 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації» визначає, що особа, яка вважає, що стосовно неї виникла дискримінація, має право звернутися із скаргою до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та/або до суду в порядку, визначеному законом. Реалізація зазначеного права не може бути підставою для упередженого ставлення, а також не може спричиняти жодних негативних наслідків для особі, яка скористалася таким правом, та інших осіб. Поряд із цим, 31.12.2015 згідно наказу № 144/ОД позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Підставами притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, як зазначено в преамбулі цього наказу, було порушення позивачем пунктів 2.17, 2.19, 2.22, 2.28, 5.22, 5.28 посадової інструкції лікаря терапевта дільничного, затвердженої третьою особою 20.10.2010, статті 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров»я». Позивач вважає, що наказ № 144/ОД суперечить вимогам Кодексу законів про працю України, Законів України «Основи законодавства України про охорону здоров»я», «Про засади запобігання та протидії корупції», наказу МОЗ України від 06.08.2013 № 693 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги» з огляду на наступне. Так, 11.12.2015 із заявою про дозвіл на заміну дільничного лікаря-терапевта до третьої особи звернулася громадянка [PERSON] На підставі цієї заяви відповідачем 17.12.2015 було видано наказ № 129/ОД «Про створення комісії по розгляду скарги [PERSON].», яким було утворено відповідну комісію у складі [PERSON] - заступника головного лікаря медичної частини, [PERSON] - заступника головного лікаря з ЕТН, [PERSON] - завідувача терапевтичним відділенням, [PERSON] - юрисконсульта. 28.12.2015 цією комісією було складено Акт, яким встановлено порушення лікарем-терапевтом дільничним [PERSON] заповнення форми первинної облікової документації № 025/о «Медичної карти амбулаторного хворого» затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України № ПО від 14.02.2012, порушення посадової інструкції лікаря-терапевта дільничного, а саме: п. 2.17, 2.19, 2.22, 2.28, 5.22, 5.28. Стаття 14-1 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» передбачає, що систему стандартів у сфері охорони здоров'я складають державні соціальні нормативи та галузеві стандарти. Дотримання стандартів у сфері охорони здоров'я забезпечується шляхом контролю якості надання медичних послуг відповідно до Порядку контролю якості надання медичної допомоги, затвердженого наказом МОЗ України від 28.09.2012 № 752, пунктом 5 якого передбачено, що контроль якості надання медичної допомоги здійснюється керівництвом закладів охорони здоров'я та/або медичними радами закладів охорони здоров'я в межах повноважень, визначених законодавством. На момент розгляду заяви громадянки [PERSON] був чинним наказ МОЗ України від 06.08.2013 № 693 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги», яким, зокрема, було затверджено Положення про медичну раду закладу охорони здоров'я, розділ III якого передбачав, що розгляд питань та надання пропозицій керівництву 303 щодо скарг пацієнтів відноситься до функцій медичної ради. Таким чином, комісія по розгляду скарги [PERSON] не є тим органом, який відповідно до чинного законодавства України у сфері охорони здоров'я уповноважений здійснювати розгляд скарг пацієнтів, а Акт, складений зазначеною комісією не є тим документом, який приймається за результатами здійснення такого контролю. Пункт 2.17 посадової інструкції передбачає обов'язок лікаря-терапевта дільничного за час лікування в кабінеті забезпечити проходження пацієнтами цільових оглядів на туберкульоз, онкопатологїї, венеричних хвороб, педикульозу, корости. На момент звернення [PERSON] до позивача за наданням первинної медичної допомоги, останній відповідно до статті 35-1 закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» було надано первинну медичну допомогу. Позивачем було направлено громадянку [PERSON] на консультацію до лікаря-отоларинголога, який діагностував у останньої гайморит, що вбачається з відповідного запису у медичній картці [PERSON] та службової записки позивача на ім'я відповідача. Пунктом 2.19 посадової інструкції передбачається обов'язок лікаря-терапевта дільничного забезпечувати чітке та правильне ведення медичної документації, а пункт 5.22 - зобов'язує позивача знати правила оформлення медичної документації. Основні вимоги, які ставляться до ведення такої документації, позивачем виконано було. Пункти 2.22 та 5.28 посадової інструкції зобов'язують лікаря-терапевта дільничного у своїй діяльності додержуватися принципів медичної етики та деонтології, а також знати правила медичної деонтології. Поняття медичної етики та деонтології на законодавчому рівні наразі не визначеної Єдиний документ, який дає визначення цим поняттям є Етичний кодекс лікаря України, затверджений на X з'їзді Всеукраїнського лікарського об'єднання, який відбувся у м. Євпаторії АРК Крим 24-27 вересня 2009 року. Наразі, дія Етичного кодексу лікаря України не поширюється на відповідача, оскільки останній у встановленому порядку не приєднався до цього Кодексу. З передбаченими пунктом 5.28 посадової інструкції правилами позивача ознайомлено в установленому порядку не було, чим порушено вимоги статті 57 Конституції України, яка гарантує право кожного знати свої права і обов'язки. Пункт 2.28 передбачає, що лікар-терапевт дільничний зобов'язаний працювати в медичному одязі. Позивачем під час огляду громадянки [PERSON] було виконано ці вимоги. Стаття 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» визначає право пацієнта вимагати зміни лікаря. Цим правом скористалася пацієнтка, оскільки відмовлялася від медичних приписів позивача. Стаття 34 Закону передбачає, що лікар не несе відповідальності за здоров'я хворого в разі відмови останнього від медичних приписів або порушення пацієнтом встановленого для нього режиму. Стаття 58 Конституції України передбачає, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. У преамбулі наказу № 144/ОД зазначено, що останній видано на підставі, зокрема, статті 148 Кодексу законів про працю України, згідно якої дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку. Виявлення проступку, як вбачається з преамбули наказу № 144/ОД, оформлено висновком комісії. Натомість, у пункті 3 наказу № 144/ОД, як підставу для застосування до позивача дисциплінарного стягнення вказано висновок засідання комісії. Поряд з цим, позивача було ознайомлено тільки з актом комісії від 28.12.2015. З висновками комісії або з висновками засідання комісії позивача ознайомлено не було. Пункт 6 статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації» визначає, що пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об'єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними. Під час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності виникло три ситуації, за яких позивача було піддано прямій дискримінації. Позивача, на відміну від членів комісії, не було повідомлено про час та місце засідання комісії. Пояснення позивача з приводу заяви громадянки [PERSON] не розглядалися комісією. З акту комісії від 28.12.2015 вбачається, що комісія у зазначеному вище складі, розглядала скаргу хворої [PERSON] та аналізувала записи в амбулаторній картці останньої. Лікаря-терапевта дільничного [PERSON] не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за не проведення онкопрофогляду (пальпації молочних залоз та периферичних лімфатичних вузлів) хворої [PERSON] Як вбачається із записів амбулаторної картки [PERSON], 11.12.2016 остання оглядалася лікарем - терапевтом дільничним [PERSON], якою також не було проведено при цьому, лікаря-терапевта дільничного [PERSON] не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за таке порушення. Викладене переконливо свідчить, що у обумовлених ситуаціях з позивачем повелися менш прихильно, ніж з іншими особами. Відповідно до пункту 5-1 статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації» пособництво у дискримінації - будь-яка свідома допомога у вчиненні дій або бездіяльності, спрямованих на виникнення дискримінації. Таким чином, [PERSON], [PERSON] (особи, які отримали неправомірну вигоду), [PERSON], [PERSON] є пособниками у дискримінації позивача. 11.03.2016 відповідачем було видано наказ № 36/ОД, згідно з яким позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Підставами притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, як зазначено у преамбулі оскаржуваного наказу, було порушення позивачем розділу 5 пункту 5.1.4, 5.1.5, 5.1.11, 5.1.16 наказу МОЗ України від 09.04.2008 № 189 «Положення про експертизу тимчасової непрацездатності», пунктів 2.12, 2.19, 2.27, 2.34, 2.51 посадової інструкції лікаря- терапевта дільничного, а також акт засідання комісії. Обумовлені вище порушення були встановлені комісією на підставі доповідної завідувача терапевтичним відділенням [PERSON], про що було складено 10.03.2016 відповідний акт. До складу вказаної комісії увійшло 5 осіб: голова комісії - заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності - [PERSON] та члени комісії [PERSON] - заступник головного лікаря, [PERSON] - завідувач педіатричним відділенням, голова ЛКК педіатричного відділення, [PERSON] - завідувач стоматологічним відділенням, [PERSON] - завідувач терапевтичним відділенням. Позивач вважає, що наказ є таким, що порушує статтю 34 Конституції України, статтю 149 Кодексу законів про працю України, статтю 4 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», статті 6, 14 Закону України «Про засади протидії та запобігання дискримінації в Україні», нормативно-правові акти МОЗ України з огляду на наступне. В силу приписів статей 14і, 69 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затверджене наказом МОЗ України від 09.04.2008 № 198 є галузевим стандартом, який регулює діяльність у сфері охорони здоров'я. Дотримання стандартів у сфері охорони здоров'я забезпечується шляхом контролю якості надання медичних послуг згідно з Порядком контролю якості надання медичної допомоги, затвердженого наказом МОЗ України від 28.09.2012 № 752. Дія цього Порядку відповідно до його пункту 1 та наказу Департаменту охорони здоров'я Київської обласної державної адміністрації від 05.08.2013 № 82 «Про забезпечення контролю якості медичної допомоги в Київській області» поширюється на відповідача. Пунктом 5 Порядку встановлено, що внутрішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється керівництвом закладів охорони здоров'я та/або медичними радами закладів охорони здоров'я в межах повноважень, визначених законодавством. Наказом МОЗ України від 24.02.2016 № 69 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування» затверджено, зокрема, Положення про медичну раду закладу охорони здоров'я, розділ І якого передбачає, що внутрішній контроль якості надання медичної допомоги здійснюється Медичною радою закладу охорони здоров'я, яка створюється закладом охорони здоров'я, а її склад затверджується наказом керівника закладу охорони здоров'я. Пункт 6 Положення визначає, що за результатами здійснення внутрішнього контролю якості надання медичних послуг приймається рішення. На момент видачі оскаржуваного наказу Медична рада відповідачем створена не була, а третьою особою не було затверджено її склад. Таким чином, комісія відповідача не є тим органом, який чинним законодавством України уповноважений здійснювати внутрішній контроль якості надання медичних послуг, а акт комісії відповідача не є тим документом, який приймається за результатами проведення такого контролю. Наведене свідчить, що оскаржуваний наказ суперечить статті 4 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», яка серед іншого до основних принципів охорони здоров'я в Україні відносить дотримання прав і свобод людини і громадянина в сфері охорони здоров'я та забезпечення пов'язаних з ними державних гарантій. При цьому, оскаржуваний наказ суперечить Порядку контролю якості надання медичної допомоги, затвердженого наказом МОЗ України від 28.09.2012 № 752, Положенню про медичну раду закладу охорони здоров'я, затвердженого наказом МОЗ України від 24.02.2016 № 69 в частині здійснення повноважень з внутрішнього контролю якості надання медичних послуг не уповноваженим органом та складання останнім документа, не передбаченого зазначеними нормативно-правовими актами. В порушення вимог статті 149 цього Кодексу відповідач відмовився отримувати у позивача пояснення, про що свідчить відповідний запис на оскаржуваному наказі. Поряд з цим, під час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, виникло три ситуації, у яких позивача було піддано прямій дискримінації. Позивача не було повідомлено про час та місце засідання комісії. Пояснення позивача не розглядалися на засіданні комісії, про що свідчить акт комісії від 10.03.2016. Завідувача терапевтичним відділенням [PERSON] не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог розділу 5 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом МОЗ України від 09.04.2016 № 189. Як вбачається з акту комісії від 10.03.2016, остання розглядала доповідну записку завідувача терапевтичним відділенням [PERSON] про те, що ним виявлено порушення позивачем Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, яке полягало у неправильному заповненні амбулаторної картки. Втім, пункт 5.2.11 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом МОЗ від 09.04.2008 № 189 передбачає, що завідувач терапевтичним відділенням має право порушити питання про притягнення лікаря до дисциплінарної відповідальності лише у разі неправильно встановленого діагнозу. Таким чином, у обумовлених ситуаціях з позивачем повелися менш прихильно, ніж з іншими особами, а посадові особи відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є пособниками у дискримінації. У квітні 2016 року позивач повторно звернулася до народного депутата України [PERSON] з приводу виникнення стосовно позивача дискримінації. 22.04.2016 року народним депутатом України [PERSON] на ім'я Бучанського міського голови [PERSON] було скеровано депутатське звернення № 195 щодо вжиття позитивних дій, спрямованих на усунення дискримінації позивача у трудових відносинах. Звернення позивача до народного депутата України з приводу виникнення стосовно позивача дискримінації всупереч чистині другій статті 14 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації» спричинило для останньої негативні наслідки у вигляді притягнення до дисциплінарної відповідальності. 25.04.2016 відповідачем було видано наказ № 72/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON].». Підставами притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, як зазначено у преамбулі оскаржуваного наказу, було порушення позивачем пунктів 2.12, 2.15, 2.27, 2.35 посадової інструкції лікаря - терапевта дільничного, наказу МОЗ України від 03.07.2006 № 433 «Протокол надання медичної допомоги хворим на госпітальну пневмонію», підпункту 5.1.4 пункту 5.1 розділу 5 наказу МОЗ України від 18.04.2008 № 198. Зазначені вище порушення буди встановлені службовим розслідуванням, проведеним 24.05.2016 Медичною радою Бучанської міської поліклініки згідно з протоколом її засідання на підставі скарги громадянки [PERSON] від 26.04.2016. Позивач вважає, що оскаржуваний наказ є таким, що суперечить статті 58 Конституції України, статтям 6, 14 Закону України «Про засади протидії та запобігання дискримінації в Україні», нормативно-правовим актам МОЗ України з огляду на наступне. 19 травня 2016 року відповідачем згідно наказу № 66/ОД було створено Медичну раду, затверджено склад та положення про неї. Як вбачається з преамбули наказу, останній видано на підставі, зокрема, наказу Міністерства охорони здоров'я від 06.08.2013 № 693 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги», підпунктом 3 пункту 1 якого затверджено Положення про медичну раду закладу охорони здоров'я. Відповідно до пункту 5 наказу МОЗ України від 05.02.2016 № 69 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування» наказ МОЗ України від 06 серпня 2013 року № 693 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості медичної допомоги», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2013 року за№ 1717/24249 (із змінами) визнано таким, що втратив чинність. Стаття 58 Конституції України у частині першій закріплює принцип незворотності дії у часі законів та інших нормативно-правових актів. Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 № 1-99/рп у справі про зворотну дію у часі законів та інших нормативно-правових актів зробив висновок про те, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання ним чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Отже, наказ від 19.05.2016 № 66/ОД не міг застосовуватися до факту звернення громадянки [PERSON], оскільки цей факт мав місце 26.04.2016. Також на цьому засіданні розглядалися доповідні заступника головного лікаря [PERSON] та лікаря акушера-гінеколога [PERSON] від 19.05.2016 щодо ненадання позивачем медичної допомоги пацієнту та результати розгляду яких стали підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 11.06.2016 № 86/ОД. Як вбачається з протоколу засідання Медичної ради від 24.05.2016, на її засіданні розглядалося 2 питання, за результатами розгляду яких Медична рада, враховуючи усі порушення позивача, прийняла одне рішення про винесення позивачу догани. Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, наказ від 16.06.2016 № 86/ОД суперечить статті 61 Конституції України. Крім цього, під час притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності в обох випадках виникли ситуації, за яких позивача було піддано прямій дискримінації. Позивача не було повідомлено про час і місце засідання Медичної ради. Пояснення позивача щодо скарги громадянки [PERSON] не засіданні Медичної ради не розглядалося. Заступника головного лікаря [PERSON] та лікаря-акушера [PERSON] не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за ненадання пацієнту медичної допомоги. Наказом МОЗ України від 15.01.2014 № 34 «Про затвердження та впровадження медико- технологічних документів зі стандартизації екстреної медичної допомоги» затверджено уніфікований клінічних протокол екстреної медичної допомоги «Носова кровотеча» (пункт 1.10 наказу). Відповідно до пункту 3 розділу III протоколу медична допомога на догоспітальному етапі повинна бути надана пацієнтам з носовою кровотечею у перші хвилини від початку розвитку ознак прояву захворювання. Як вбачається з доповідної записки [PERSON], лікар-гінеколог [PERSON] в порушення вимог зазначеного протоколу в перші хвилини носової кровотечі у пацієнтки не надала їй відповідну допомогу, залишила хвору та звернулася до позивача з вимогою надати допомогу. Після чого [PERSON] звернулася до [PERSON], яка також не надала пацієнтці відповідну допомогу, а відвела її на огляд до лікарів [PERSON] та [PERSON] Викладене свідчить, що позивача систематично піддають прямій дискримінації через реалізацію останньою свої прав, передбачених статтями 34, 40 Конституції України. Закон України «Про запобігання та протидію дискримінації в Україні» у статті 1 передбачає, що дискримінація виникає внаслідок підбурювання до дискримінації та пособництва у дискримінації. Обставини видачі оскаржуваних наказів свідчать, що пособниками у дискримінації позивача є: [PERSON] - заступник головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності, особа, яка отримала неправомірну вигоду, голова комісії, якою було складено акт від 10.03.2016, на підставі якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 11.03.2016 № 36/ОД, член комісії, якою було складено акт від 28.12.2015, на підставі якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 31.12.2015 № 144/ОД, голова Медичної ради відповідача, згідно рішення якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 25.05.2016 № 72/ОД та від 16.06.2016 №86/ОД. [PERSON] - завідувач терапевтичним відділенням, особа, яка отримала неправомірну вигоду; член комісії, якою було складено акт від 28.12.2015, на підставі якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 31.12.2015 № 144/ОД; особа, на підставі доповідної записки якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 11.03.2016 № 36/ОД; член комісії, якою було складено акт від 10.03.2016, на підставі якого позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 11.03.2016 № 36/ОД; член Медичної ради відповідача; [PERSON] - заступник головного лікаря, член комісій, згідно актів яких позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності відповідно наказів від 31.12.2015 № 144/ОД, від 11.03.2016 № 36/ОД; особа, на підставі доповідної якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 16.06.2016 № 86/ОД; [PERSON] - завідувач терапевтичним відділенням; член комісії, на підставі акту якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності від 11.03.2016 № 36/ОД; член Медичної ради, на підстави висновків якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказів від 25.05.2016 № 72/ОД, від 16.06.2016 № 86/ОД; [PERSON] - голова профспілкового комітету, завідувач стоматологічним відділенням; член комісії, на підставі акту якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 11.03.2016 № 36/ОД; член Медичної ради, на підстави висновків якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказів від 25.05.2016 № 72/ОД, від 16.06.2016 № 86/ОД; [PERSON] - лікар - терапевт дільничний; член Медичної ради, на підстави висновків якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказів від 25.05.2016 № 72/ОД, від 16.06.2016 № 86/ОД; [PERSON] - лікар - уролог; член Медичної ради, на підстави висновків якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказів від 25.05.2016 № 72/ОД, від 16.06.2016 № 86/ОД; особа, яка звинуватила позивача у халатному відношенні до своїх обов'язків та грубій поведінці з пацієнтами; [PERSON] - лікар - гінеколог; особа, на підставі доповідної якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказу від 16.06.2016 № 86/ОД; [PERSON] - головна медична сестра; секретар Медичної ради, член Медичної ради, на підстави висновків якої позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказів від 25.05.2016 № 72/ОД, від 16.06.2016 № 86/ОД. Стаття 15 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації» передбачає, що особа має право на відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданих їй унаслідок дискримінації. Стаття 237і Кодексу законів про працю України передбачає право позивача вимагати у відповідача моральної шкоди, оскільки незаконні дії відповідача призвели до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, які позивач оцінює у 10 000 гривень за кожен незаконний наказ, а разом 40 000 грн. В зв'язку із викладеними обставинами позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» від 31.12.2015 № 144/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON].»; визнати незаконним та скасувати наказ комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» від 11.03.2016 № 36/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON].»; визнати незаконним та скасувати наказ комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» від 25.05.2016 № 72/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON].»; визнати незаконним та скасувати наказ комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» від 16.06.2016 № 86/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON].»; стягнути з комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000,0 гривень, сплачений судовий збір в розмірі 2 202,80 гривень, а всього 42 202,80 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] позов підтримали, підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача та третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що всі негативні наслідки пов'язані не з дискримінацією позивача та корупцією, а з не зовсім професійною поведінкою позивача, вважав, що відсутні підстави для задоволення позову та просив у позові відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працює в Бучанській міській поліклініці з 23.05.1996 року по даний час на посаді лікаря-терапевта дільничного. 20 жовтня 2010 року головним лікарем [PERSON] затверджено Посадову Інструкцію лікаря-терапевта дільничного, з якою позивач ознайомлена, про що свідчить її підпис на посадовій інструкці. Наказом головного лікаря Бучанської міської поліклініки [PERSON] № 144/ОД від 31.12.2015 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON].» [PERSON] - лікарю-терапевту дільничному оголошено догану, у зв»язку з тим, що 08 грудня 2015 року лікар-терапевт дільничний [PERSON] своїми професійними діями порушила пункти 2.17, 2.19, 2.22, 2.28, 5.22, 5.28 посадової інструкції лікаря-терапевта дільничного та ст. 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров»я». Підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності зазначено скарга [PERSON], письмове пояснення [PERSON], висновок засідання комісії. Встановлено, що 11.12.2015 року до головного лікаря Бучанської міської поліклініки звернулася із заявою [PERSON], яка у даній заяві зазначала, що у вівторок 8.12.15 вона звернулася до дальничного терапевта [PERSON] зі скаргою на самопочуття, з суботи 5.12.15 р. у неї температура 37,4. Кожну її скаргу лікарка [PERSON] переводила в порівняння з собою - мені теж погано, я теж кашляю і приймаю людей. На її скаргу, що всі мокра, слібкість - лікарка: не потрібно було одівати пухове пальто. На її скаргу, що турбує кашель, лікарка сплюнула свою слюну на листочок паперу і показує їй зі словами: в мене теж кашель, ну й що. Послухавши її лікарка сказала, що в неї все чисто, що кашель її із-за нежитю. За лікарняний лист - не бачу потреби і відправила до ЛОРа, де вже почалося її лікування з відкриттям лікарняного листа. Але 11.12.15 вона вирішила ще раз звернутися до терапевта, бо кашель не полишав її. Лікарка [PERSON] була дуже здивована, що [PERSON] їй нічого не призначила і взагалі у мед.картці майже пустий запис (ні про що). Не було даже виписані направлення на аналізи. [PERSON] призначила їй екстренне лікування, щоб полегшити дихання, за що вона їй дуже вдячна. Також вказала, що лікарка була без халата, що найбільше здивувало, важала, що це неповага до пацієнтів. Просила дозволу про зміну участкового лікаря-терапевта. Наказом головного лікаря Бучанської міської поліклініки [PERSON] № 129/ОД від 17.12.2015 року «Про створення комісії по розгляду скарги [PERSON].» для з»ясування обставин, викладених в скарзі [PERSON] від 11.12.2015 року створити комісію в складі голова комісії - [PERSON] - заступник головного лікаря; члени комісії - [PERSON] - завідувач терапевтичним відділенням, [PERSON] - заступник головного лікаря з ЕТН, [PERSON] - юрисконсульт, комісії розглянути обставини викладені в скарзі та надати висновок до 29.12.2015 року. Лікар-терапевт дільничний [PERSON] 28.12.2015 року звернулася до головного лікаря Бучанської міської поліклініки [PERSON] із службовою запискою, в якій на заяву [PERSON] від 11.12.15 р. повідомила наступне: 8.12.15 р біля 11.00-11.30 на амбулаторний прийом звернулася [PERSON], [INFO], а/к 8-412. На момент огляду пацієнтки виміряла температуру 36,9, А/Т 95/65; оглянувши її, слизову оболонку, вислухавши легені, серце і т.п. сказала пацієнтці, що її потрібно оглянути комісійно разом з ЛОР-лікарем для визначення тактики лікування, обстеження, працездатності. [PERSON] не давши їй зробити запис в амбулаторній карточці забрала її зі столу з словами роздратування, що піде до ЛОР-лікаря. В цей день вона знов побачила її в коридорі і [PERSON] сказала, що в неї гайморит, буде лікуватися в ЛОР-лікаря. В амбулаторну картку пацієнтки вона не могла зробити свій запис, бо а/к 8-142 була в каб. № 3, а потім її з собою носила пацієнтка, - а тепер не буде. Всі інші доводи пацієнтки [PERSON] не мають підгрунтя. Згідно Акту від 28.12.2015 року комісія у складі [PERSON] - заступника головного лікаря з медичної частини, [PERSON]- заступника головного лікаря з ЕТН, [PERSON] - завідувача терапевтичним відділенням, [PERSON] - юрисконсульта вивчила скаргу [PERSON], амбулатрна картка № 09-412 враховуючи скаргу хворої, проаналізувавши запис в амбулаторній картці, взявши пояснення лікаря-терапевта [PERSON] дійшла висновку, що мали місце ряд порушень, а саме: порушений п. 16 інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 025/О «Медична картка амбулаторного хворого» затвердженої наказом МОЗ України № 110 від 14.02.2012 року: не деталізовані скарги хворої, не зібраний анамнез захворювання, не зібраний анамнез життя, відсутні дані об»єктивного обстеження, огляд хворого, пальпація, перкусія, не проведений онкопрофогляд (пальпація молочних залоз та переферичних лимфатичних вузлів, відсутній попередній діагноз, відсутні рекомендації; порушені п. 2.17, 2.19, 2.22, 2.28, 5.22,5.28 «Посадової інструкції лікаря-терапевта дільничного», затвердженої головним лікарем поліклініки, з якою лікар-терапевт дільничний [PERSON] ознайомлена 10.03.2011 року та виходячи із вищенаведеного комісією прийнято рішення звернутися до головного лікаря поліклініки з пропозицією за допущені лікарем помилки винести лікарю-терапевту дільничному [PERSON] догану. Згідно Акту від 05.01.2016 року завідувач терапевтичним відділенням [PERSON], головна м/с [PERSON], інспектор з кадрів [PERSON] склали даний акт про те, що лікар-терапевт дільничний [PERSON] відмовилась ознайомитись з наказом № 144/ОД від 31.12.2015 року про її дисциплінарне стягнення. Встановлено, що 18.12.2015 Державна фінансова інспекція України направила [PERSON] листа за № 04-16/1672 «Про розгляд звернення», в якому зазначено, що Державна фінансова інспекція України в межах компетенції розглянула її звернення від 08.04.2015, яке надійшло через Комітет Верховної Ради України з питань охорони здоров»я листом від 24.04.2015 № 04-25/15-474 щодо можливих порушень законодавства з питань оплати праці адміністрацією Бучанської міської поліклініки Київської області та на доповнення до листа від 14.05.2015 № 04-16/633 повідомила, що з метою перевірки фактів, викладених у її зверненні Державна фінансова інспекція в Київській області провела планову ревізію фінансово-господарської діяльності Бучанської міської поліклініки за період з 01.10.2012 по 30.09.2015. У даному листі серед іншого зазначено, що перевірку правильності нарахування та виплати заробітної плати працівникам закладу, зазначеним у скарзі, проведено суцільним методом за 2014 рік та 9 місяців 2015 року. Установлено, що в штатному розписі та тарифікаційних списках при призначенні на посаду завідувача терапевтичного відділення з 27.08.2013 лікаря-терапевта дільничного [PERSON] встановлено посадовий оклад з підвищенням на 25%. Проте кваліфікаційну категорію за спеціальністю «Терапія» [PERSON] присвоєно лише 19.09.2013, як наслідок, з 27.08.2013 по 18.09.2013 при відсутності кваліфікаційної категорії за спеціальністю «Терапія» [PERSON] зайво виплачено заробітної плати на суму 564,98 грн. та зайво перераховано до державних цільових фондів на суму 205,09 гривні. Перевіркою правильності нарахування та виплати премій працівникам поліклініки встановлено, що на порушення вимог п. 1.6 та п. 5.11 Наказу № 308/519 преміювання заступників головного лікаря за результатами роботи за рік і квартал проводилося без відповідного рішення Бучанської міської ради, що призвело до зайвого нарахування та виплати премій заступнику головного лікаря [PERSON] на суму 27 690,0 грн та заступнику головного лікаря [PERSON] на суму 1 800,0 грн. та, відповідно, зайво сплачено внесків до державних цільових фондів на суму 10 704,87 грн. Інших порушень законодаства з оплати праці працівникам закладу, зазначеним у скарзі, не встановлено. В судовому засіданні встановлено, що наказом головного лікаря Бучанської міської поліклініки [PERSON] від 11.03.2016 року № 36/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON].» [PERSON] - лікарю-терапевту дільничному оголошено догану у зв»язку з тим, що згідно акту комісії від 10.03.2016 року були встановлені порушення у веденні медичної документації лікування та діагностиці хворої [PERSON] лікарем - терапевтом дільничним [PERSON], а саме порушення розділу 5 пункту 5.1.4; 5.1.5; 5.1.11; 5.1.16 наказу МОЗ України від 09.04.2008 року № 189 «Положення про експертизу тимчасової непрацездатності»; порушення п. 2.12 ; 2.19; 2.27; 2.34; 2.51 «Посадової інструкції лікаря-терапевта дільничного» . Підставою притягнення до дисциплінарної відповідальності зазначено акт засідання комісії. Встановлено, що наказом головного лікаря Бучанської міської поліклініки [PERSON] від 14.03.2016 року № 38/ОД «Про відміну наказу від 11.03.2016 р. № 36/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON].» для додаткового з»ясування обставин порушень трудової дисципліни та для усунення недоліків при ознайомленні лікаря-терапевта дільничного [PERSON] з актом комісії скасовано наказ від 11.03.2016 року № 36/ОД. Встановлено, що наказом головного лікаря Бучанської міської поліклініки [PERSON] від 19.05.2016 року № 66/ОД «Про організацію роботи Медичної ради Бучанської міської поліклініки» утворено Медичну раду Бучанської міської поліклініки та затверджено її склад, затверджено положення про Медичну раду. В судовому засіданні встановлено, що наказом головного лікаря Бучанської міської поліклініки [PERSON] від 25.05.2016 року № 72/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON].» за неналежне виконання своїх посадових обов»язків та численні порушення діючого законодавства України при виконанні своїх посадових обов»язків лікарю-терапевту дільничному [PERSON] оголошено догану у зв»язку з тим, що службовим розслідуванням, проведеним у зв»язку з надходженням скарги [PERSON] на дії лікаря-терапевта дільничного [PERSON] встановлено, що при виконанні своїх посадових обов»язків по наданню 25.04.2016 року медичної допомоги хворій [PERSON] лікар-терапевт дільничний [PERSON] порушила вимоги п. 2.12, п. 2.15, 2.27, 2.35 Посадової інструкції лікаря-терапевта дільничного, наказу Міністерства охорони здоров»я України від 03.07.2006 року № 433 «Протокол надання медичної допомоги хворим на не госпітальну пневмонію», п.п. 5.1.4, п.5.1 розділу 5 наказу Міністерства охорони здоров»я України від 18.04.2008 року № 189. Встановлено, що 26.04.2016 року до головного лікаря Бучанської міської поліклініки [PERSON] звернулася жителька м. Буча [PERSON] із скаргою, в якій зазначала, що 25.04.2016 вона викликала лікаря до її доньки [PERSON], у якої була температура 37,6 і сильний кашель сухий, на виклик прийшла лікар [PERSON] Прослухавши дитину, вона сказала, що за хрипами не може прослухати чи є запалення легенів, сказала, якщо буде гірше, то прийти, а якщо ні - то в п»ятницю забрати лікарняний; також виписала ліки і направлення на аналіз крові. Зранку її дитині стало гірше і вона почала задихатися, вони звернулися в поліклініку до [PERSON], при цьому вона сказала, що направлення вона дала на флюорографію (це не правда), нагрубила їм і відправила до головного лікаря. Просила розглянути її скаргу і прийняти міри вдповідно до чинного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що наказом головного лікаря Бучанської міської поліклініки [PERSON] від 16.06.2016 року № 86/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON].» за неналежне виконання своїх посадових обов»язків та численні порушення діючого законодавства України при виконанні своїх посадових обов»язків лікарю-терапевту дільничному [PERSON] оголошено догану у зв»язку з тим, що службовим розслідуванням, проведеним у зв»язку з надходженням доповідної записки заступника головного лікаря Бучанської міської поліклініки [PERSON] встановлено, що при виконанні своїх посадових обов»язків лікар-терапевт дільничний [PERSON] 19.05.2016 року відмовилася від надання медичної допомоги хворій [PERSON], чим лікар-терапевт дільничний [PERSON] порушила вимоги п. 2.1, п. 2.9 Посадової інструкції лікаря-терапевта дільничного; ст. 34, ст. 35, ст. 52, ст. 78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров»я». Встановлено, що 19.05.2016 року до головного лікаря Бучанської міської поліклініки [PERSON] звернулася із доповідною запискою заступник головного лікаря [PERSON], в якій зазначала, що 19.05.2016 року о 14.25 лікар акушер-гінеколог [PERSON] повідомила їй, що лікар-терапевт дільничний [PERSON] відмовила в прийомі та наданні медичної допомоги в екстренному порядку вагітній пацієнтці [PERSON], [INFO] (амбулаторна картка № 9.1299). Вказала, що нею та лікарем акушер-гінекологом [PERSON] було надано невідкладну медичну допомогу вагітній пацієнтці [PERSON], а сааме забезпечено терміновий огляд лікарем-отоларингологом [PERSON] та в.о. зав. терапевтичого відділення [PERSON].; надавши невідкладну медичну допомогу вагітній пацієнтці [PERSON], остання була скерована на стаціонарне лікування до Ворзельського пологового будинку з діагнозом загроза переривання вагітності. Нею перевірено факт звернення лікаря акушер-гінеколога [PERSON] до лікаря-терапевта дільничного [PERSON] щодо ненадання медичної допомоги в екстренному порядку вагітній пацієнтці [PERSON] та отримано усне підтвердження від [PERSON] факту звернення лікаря акушер-гінеколога [PERSON] щодо надання медичної допомоги в екстренному порядку вагітній пацієнтці [PERSON] На її вимогу, в присутності медичної сестри дільничної [PERSON], лікар-терапевт [PERSON] відмовилась надавати письмові пояснення за фактом не надання медичної допомоги в екстренному порядку вагітній пацієнтці [PERSON] Лікар-терапевт [PERSON] надала лише усне пояснення, що хвора не з її дільниці, без а/картки, її дільничний лікар зараз на прийомі в іншому кабінету. Враховуючи, що такі факти підлягають розгляду, пропонувала винести дане питання на заслуховування на Медичній раді. Встановлено, що згідно протоколу засідання медичної ради Бучанської міської поліклініки від 24.05.2016 року слухали голову медичної ради [PERSON] по слідуючих питаннях: 1. Скарга жительки м. Буча [PERSON] від 24.04.2016 року на роботу лікаря-терапевта дільничного [PERSON] 2. Доповідна заступника головного лікаря [PERSON] від 19.05.2016 року щодо надання медичної допомоги лікарем [PERSON] вагітній [PERSON] та результатами розгляду даних питань медична рада пропонувала за виявлені порушення виконання посадових функціональних обов»язків лікарю-терапевту дільничному [PERSON] винести догану. Встановлено, що [PERSON] зверталася із зверненнями до народного депутата України [PERSON]. з приводу фактів порушення посадовими особами Бучанської міської поліклініки принципів недискримінації, передбачених статтею 2 Закону України «Про запобігання та протидію дискримінації в Україні», які були скеровані до різних установ та організації та даними установами їй були надані відповіді. Наведені обставини підтверджуються поясненнями позивача [PERSON] та її представників [PERSON] та [PERSON], представника відповідача та третьої особи [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], матеріалами справи. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її дочка [PERSON] в квітні 2016 року захворіла, у неї була висока температура та сильний сухий кашель. Вони викликали лікаря додому, прийшла лікар [PERSON] Пояснила, що вона при цьому присутня не була, зі слів дочки лікар виписала ліки, не давши направлення на рентгенологічне дослідження щоб встановити правильний діагноз при підозрі на пневмонію, виписала ліки і сказала прийти в п»ятницю за лікарняним і якщо буде погано, то приходити. Дочці було 19 років, на ранок її стан суттєво погіршився, вона почала задихатися і була дуже бліда. Вони пішли до поліклініки до [PERSON], вона сказала, що вона дала направлення на рентген та почала щось швидко писати в карточці та сказала йти до головного лікаря, якщо їм щось не подобається. Вони пішли до головного лікаря поліклініки [PERSON], він їх направив до зав. терапевтичним відділенням Бучанської поліклініки, він дочку послухав і відправив на рентген. Повернулись вони до нього з результатом рентгену, підтвердився діагноз пневмонія. Після цього він їх направив до стаціонару на лікування. Після того вона поклала дитину в лікарню та їй призначили лікування. Вона повернулася до головного лікаря поліклініки і написала скаргу на [PERSON] з приводу того, що не був поставлений правильний діагноз і неправильно було призначено лікування та взагалі з приводу її відношення до пацієнтів, оскільки це був не перший випадок такого відношення, раніше вона так відносилася до її матері. Пояснила, що вона незадоволена її роботою, лікар має обов»язок досконало оглянути пацієнта. В карточці лікарем не було записано що це була пневмонія і треба було призначати правильне лікування. Те, що діагноз був встановлений не правильно, вона дізналася в стаціонарі і стан її дочки покращився в лікарні. Лікар [PERSON] не просила показати результати рентгену, ніякого направлення на флюорографію вона в момент огляду не надавала, було направлення на аналіз крові. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в квітні 2016 року вона захворіла, у неї була висока температура, вона викликала лікаря, прийшла [PERSON], послухала її і сказала, що за її бронхітом не чутно чи є запалення легень чи немає і дала направлення на аналіз крові та виписала ліки. Це був понеділок і сказала, що якщо все буде нормально - прийти в п'ятницю. К вечеру у неї погіршився стан і вранці мати побачила, що їй погано і вирішили піти в поліклініку. Мати почала нервувати. Вони прийшли на прийом до [PERSON], мати її запитала чому вона не дала направлення на рентген, [PERSON] сказала, що давала направлення. Між ними виник конфлікт. Після цього вони пішли до головного лікаря, який направив її до іншого лікаря, який її послухав і дав направлення на флюорографію; вона її зробила та підтвердилася пневмонія і вона лягла в лікарню, де пролежала 2 тижні. Пояснила, що вона сказала [PERSON], що їздила в інше місто і була легко одягнута і захворіла, [PERSON] результатами рентгену не інтересувалася. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює завідуючим терапевтичним відділенням Бучанської міської поліклініки. 08.12.2015 року до лікаря [PERSON] звернулася [PERSON], 1974 р. н. на амбулаторний прийом зі скаргою на слабкість. 15.12.2015 року він був членом комісії, яка розглядала скаргу [PERSON], засідання почалося ближче до обіду, точний час він не пам'ятає. Про засідання комісії йому повідомила адміністрація - головний лікар [PERSON], чи була запрошена [PERSON] йому не відомо. Пояснення [PERSON] вивчав на комісії. [PERSON] звернулася із заявою про заміну лікаря. [PERSON] допустила ряд порушень. В акті від 28.12.15 складеного комісією вказано, що відсутні дані про пальпацію, а винесено догану [PERSON], а не [PERSON] тому що на [PERSON] написано було скаргу, [PERSON] не було притягнуто до відповідальності. 10.03.2016 він написав доповідну і було притягнуто [PERSON] до дисциплінарної відповідальності з приводу хворої [PERSON]. 10.03.16 де проходило засідання комісії він не пригадує, в КП «Міжлікарняна аптека», коли почалося і закінчилося засідання комісії він не пам'ятає. Порушення Положення про експертизу тимчасової непрацездатності передбачає дисциплінарну відповідальність за порушення, які вказані в акті від 10.03.16. Пояснив, що він є членом Медичної ради. До [PERSON] у нього негативного ставлення не має, вона є дипломованим фахівцем. Також пояснив, що на колективному зверненні його підпис, він долучається до цього, [PERSON] ходить по поліклініці, розказує, що вона наведе порчу мед. сестрам та таке інше, він бачив, що вона будоражить колектив своєю поведінкою, про чорну магію вона говорить працівникам і вони йому про це розповідають, документально він це підтвердити не може. Доповідну по факту заяви [PERSON] він писав на ім'я головного лікаря, він спілкувався з нею особисто, вона підтвердила викладене в заяві, акт по заяві [PERSON] ним написаний і підписаний, він правомірно просив оголосити [PERSON] догану. Був факт, що [PERSON] відмовилася надавати пояснення і ознайомлена з наказом № 144/ОД від 31.12.15. По наказу № 36 від 11.03.16 він писав доповідну на ім'я керівника Бучанської поліклініки і вважає, що все правомочно, що він вказав в цьому акті по [PERSON]. Він підписував акт від 06.04.16 і брав участь в комісії по розгляду мед документації [PERSON]. По [PERSON] особисто участі в розгляді її скарги не брав. Колективне звернення було предметом розгляду на Мед. раді в 2016 році, коли не пам'ятає, яке рішення було прийнято не знає, протоколів він не веде, чи була присутня [PERSON] не пам'ятає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що нею була написана заява-скарга на лікаря [PERSON] 11 грудня 2015 року, т. я. вона 08.12.15 звернулася до лікаря [PERSON] з температурою 37,4, слабкість, кашель нежить, лікарка послухавши її сказала, що вона теж погано себе почуває, на листок паперу сплюнула своє «харкотіння» і показала їй, на прийомі була в неохайному вигляді, без халата, попиваючи чай, запропонувала їй звертатися до лор-лікаря; їй вона відмовилася відкривати лікарняний, сказала, що може у неї щось знайде лор-лікар. В мед картці амбулаторного хворого зробила запис, що вона хворіє з суботи, звернулася з температурою 37,4 і все, ніяких призначень не зробила. Вона звернулася в той же день до лор-лікаря, яка призначила лікування і відкрила лікарняний. Пояснила, що у неї було серйозне захворювання, загострився гайморит, призначено антибіотик, який кололи два рази в день внутрішньовенне. 11.12.2015 на четвертий день вона прийшла в поліклініку на черговий укол, їй дуже стало важко дихати. Вона звернулася до реєстратури і її направили до лікаря-терапевта [PERSON], яка була дуже здивована, що лікарем [PERSON] не призначено лікування. [PERSON] їй призначила екстрене лікування, вона купила 3 ампули ліків і їй в поліклініці в маніпуляційному кабінеті зробили 3 уколи в/в, після чого їй стало легко дихати. Вона дуже обурилась поведінкою лікарки [PERSON], вона часто зверталася до неї, але вона завжди як лікар проблемна особа, ніколи не бачить підстав для лікарняного, відноситься предвзято. Пояснила, що їй був поставлений діагноз лор-лікарем 08.12.15 року гострий гайморит, а 11.12.15 лікарем [PERSON] поставлений діагноз гострий бронхіт. [PERSON] її не направляла на рентгенологічне дослідження, направляла на аналіз крові, прослуховувала її, пальпації молочних залоз не проводила, оскільки це не мало відношення до її захворювання, на консультацію до лікаря-пульманолога [PERSON] її не направляла. До цього вона обов'язково проходила оглядовий кабінет, завжди під час огляду там проводилася пальпація молочних залоз. 08.12.15 коли вона була на прийомі у [PERSON] там була присутня медсестра, лікар під час прийому була без медичного халату. 08.12.15 коли вона була у [PERSON] після неї вона пішла до лор-лікаря, який направив її на рентген гайморових пазух, рекомендувала їй госпіталізацію в Бучанську лікарню, від якої вона відмовилася, оскільки бажала лікуватися в госпіталі Державної служби в м. Києві, вул. Ягідна, 56. 08.12.15 вона не перешкоджала [PERSON] роботи записи в амбулаторній картці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює лор-лікарем в Бучанській міській поліклініці; згідно амбулаторної картки до неї на прийом звернулася [PERSON] зі скаргами, проведено її огляд, призначено обстеження та призначено лікування, відкритий лікарняний лист. Вона казала, що до неї вона прийшла на прийом до лікаря-терапевта [PERSON], яка її направила на прийом до лор-лікаря і вона прийшла до неї на прийом. Вона не пам'ятає що [PERSON] скаржилася на лікаря. По факту, пов'язаного з [PERSON] проводилась в поліклініці перевірка, вона бачила її скаргу на лікаря [PERSON] і ця скарга розглядалася адміністрацією поліклініки. Лікар [PERSON] направила [PERSON] до лор-лікаря на консультацію, захворювання [PERSON] на той час не було встановлено, після її обстеження вона встановила діагноз. Пояснення щодо скарги [PERSON] від неї адміністрація поліклініки не брала, з якою метою їй показували її скаргу - не пам'ятає. Пояснила, що вона підписала колективну заяву щодо дій [PERSON], вона не розуміє її дій, на медичній нараді вона розглядалась. Також пояснила, що у неї з [PERSON] були особисті конфлікти, чорною магією вона її не залякувала, що вона пише анонімні звернення вона не знає та не знає чи ставить вона підписи за інших людей, її права та свободи як працівника поліклініки вона не порушувала. У відповідності до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Закон України «Про засади запобігання та протидії дискримінації» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина. У відповідності до ст. 14 закону особа, яка вважає, що стосовно неї виникла дискримінація, має право звернутися із скаргою до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та/або до суду в порядку, визначеному законом. Реалізація зазначеного права не може бути підставою для упередженого ставлення, а також не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи, яка скористалася таким правом, та інших осіб. У відповідності до п. 5-1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації» пособництво у дискримінації - будь-яка свідома допомога у вчиненні дій або бездіяльності, спрямованих на виникнення дискримінації. У відповідності до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. У відповідності до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивачка, звертаючись до суду із даним позовом просила визнати незаконним та скасувати наказ комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» від 31.12.2015 № 144/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON].»; визнати незаконним та скасувати наказ комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» від 11.03.2016 № 36/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON].»; визнати незаконним та скасувати наказ комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» від 25.05.2016 № 72/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON].»; визнати незаконним та скасувати наказ комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» від 16.06.2016 № 86/ОД «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON].», посилаючись на порушення відповідачем Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров»я», Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації». В судовому засіданні не знайшли свого беззаперечного підтвердження доводи позивача про порушення відповідачем трудового законодавства по відношенню до неї під час винесення оспорюваних наказів . Посилання позивача на ті обставини, що відповідач, притягуючи її до дисциплінарної відповідальності поводиться із нею менш прихильно, ніж з іншими особами та/або групою осіб в аналогічній ситуації та не притягнув до дисциплінарної відповідальності лікаря-терапевта [PERSON], завідуючого терапевтичним відділенням [PERSON], заступника головного лікаря [PERSON] та лікаря-акушера [PERSON], що на думку позивача свідчить про те, що її систематично піддають прямій дискримінації через реалізацію останньою своїх прав, передбачених статтями 34, 40 Конституції України та цим порушив права позивача, є необґрунтованими та не підтверджуються належними та допустимими доказами. За таких обставин суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування оспорюваних наказів та для задоволення даних позовних вимог. У зв'язку із цим також не підлягають задоволенню і інші вимоги позивача про стягнення з комунального закладу охорони здоров»я «Бучанська міська поліклініка» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000,0 гривень. В зв'язку із вищевикладеним, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та оцінюючі надані докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України в судовому засіданні не було беззаперечно доведені заявлені нею позовні вимоги, у зв'язку із чим суд відмовляє позивачу у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог. При цьому, суд вважає, що доводи позивача з приводу обставин позову не спростовують заперечень відповідача. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування позовних вимог суду надано не було. На підставі ст. ст. 148, 148-1, 149, 150, 151, 221, 232, 233, 237, 237-1 КЗпП України,

Outcome: dismissed