Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач КС «Перше Кредитне Товариство» звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] банк уклав два кредитних договори № БО-1/4850/07/464 від 31.10.2007 року та № БО-1/6086/07/1510 від 29.12.2007 року. Банк надав йому кредити на суму відповідно 4\~000 гривен та 4\~000 гривен строком на 12 місяців кожний, зі сплатою відсотків за узгодженим графіком платежів. За прострочення повернення кредитних коштів була встановлена відповідальність у вигляді пені у розмірі 1 відсотка від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежів. В останній раз відповідач сплатив за кредитним договором № БО-1/6086/07/1510 тіло кредиту 05.03.2008 року та з того часу більш не сплачувалось, а за кредитним договором № БО-1/4850/07/464 не було здійснено жодних виплат з погашення суми позики. Останній раз відповідач сплатив гроші за кредитним договором № БО-1/4850/07/464 29.12.2009 року у сумі 3\~000 гривен, які були зараховані на погашення відсотків за даним кредитним договором. За кредитним договором № БО-1/6086/07/1510 останній раз відповідач сплатив гроші 08.05.2009 року у сумі 5\~000 гривен, що були зараховані на погашення пені даного кредитного договору. В звязку з чим у відповідача перед позивачем станом на 25.05.2016 року виникла заборгованість: -за кредитним договором № БО-1/4850/07/464 у розмірі 90\~629.77 гривен; -за кредитним договором № БО-1/6086/07/1510 у розмірі 55\~614.78 гривен. Загальна сума боргу, яку позивач просить стягнути з відповідача, становить 146\~244.55 гривен. Крім того, позивач просить стягнути на його користь сплачений ним судовий збір в сумі 2193.68 гривен. Представник позивача до суду не прибув, повідомлений належним чином про час та місце проведення судового засідання (а.с.75), надав заяву, якою підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні та просив справу розглядати у його відсутність (а.с.75). \~ \~ \~ \~Відповідач позовні вимоги визнав частково. Не заперечував факту укладання ним кредитних договорів з КС «Перше кредитне товариство» № БО-1/4850/07/464 від 31.10.2007 року та № БО-1/6086/07/1510 від 29.12.2007 року та отримання ним кредитних коштів на загальну суму 8 000 гривен. Пояснив, що частково сплачував заборгованість по кредитним договорам. Так, 05 травня 2016 року він сплатив 3\~000.00 гривен на погашення заборгованості по кредитним договором № БО-1/4850/07/464, та 05 та 08 травня 2009 року він сплатив 9\~000 гривен на погашення заборгованості за кредитним договором № БО-1/6086/07/1510. І був упевнений, що сплатив повністю заборгованість. Однак, як зясувалось потім, що є заборгованість. Просив врахувати, його важке фінансове і матеріальне становище, відсутність постійної роботи. Те, що його батько важко хворів, внаслідок чого помер, потім померла бабуся, на його утриманні знаходиться мати пенсіонерка, яка має важке захворювання серця. Крім того, в цей період народився у нього син, дружина не працює, так як піклується про дітей і його матір. Відповідач заявив клопотання про зменшення розміру пені до максимально можливого мінімуму, та запевнив суд, що розуміє наслідки ухилення від сплати заборгованості. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог за наступних підстав. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.\~\~ Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобовязаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки\~ (ч.1 ст.1054 ЦК України). Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені). При дослідженні копій кредитних справ, які долучені до матеріалів цивільної справи за кожним кредитним договором окремо (а.с.25-44) судом встановлено, що: 31 жовтня 2007 року відповідач [PERSON] звернувся з заявою до КС «Перше кредитне товариство»\~ про видачу кредиту на суму 4 000 гривен з метою покупки мопеда (а.с.28), та анкетою позичальника (а.с.27). Також окремою заявою підтвердив, що його дружина не заперечує щодо отримання ним\~ такого розміру кредитних коштів (а.с.29). Також заявою просив провести оплату у розмірі 4\~000 гривен до магазину «Вело-Мото» за рахунок наданих йому кредитних коштів згідно кредитного договору № БО-1/4850/07/464 від 31.10.2007 року (а.с.30). В той же день, 31 жовтня 2007 року між КС «Перше кредитне товариство» та відповідачем було укладеного кредитний договір № БО-1/4850/07/464, відповідно до якого кредитодавець зобовязався надати позичальнику кредит у сумі 4\~000 гривен на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності, та забезпечення, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором (а.с.4). Згідно п.1.2 кредитного договору сума кредиту використовується на цілі: покупка мопеда. Кредит надано строком на 12 фактичних місяців від дати надання кредиту з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредитом визначеної відповідно до п.3.1 цього договору\~ (п.2.1). Сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься у розмірі та в строки згідно додатку № 1 (графіку) до цього договору (п.3.3). Пунктом 12.7 договору визначено, що до правовідносин, повязаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю 10 років. Позивач, виконав зобовязання за цим договором, та видав відповідачу суму кредитних коштів в розмірі 4\~000 гривен, що підтверджується видатковим касовим ордером від 31.10.2007 року (а.с.34), повідомленням КС «Перше кредитне товариство» на імя магазину Вело-Мото» від 31.10.2007 року про видачу члену КС [PERSON] суми коштів 4\~000 гривен на підставі укладеного кредитного договору для придбання мопеду марки «Viper Wind 50 TXM» (а.с.31). Крім того, 29 грудня 2007 року відповідач [PERSON] ще раз звернувся з заявою до КС «Перше кредитне товариство»\~ про видачу грошових коштів в такій же сумі 4\~000 гривен також з метою покупки мопеда (а.с.38), анкетою позичальника (а.с.41), з заявою, що його дружина не заперечує щодо отримання ним\~ такого розміру кредитних коштів (а.с.39), та заявою про проведення сплати у розмірі 4\~000 гривен до магазину «Вело-Мото» для придбання мопеду за рахунок наданих йому кредитних коштів згідно кредитного договору (а.с.40). Тоді ж, 29 грудня 2007 року між КС «Перше кредитне товариство» та [PERSON] було укладено кредитний договір № БО-1/6086/07/1510 (а.с.5). Відповідно до укладеного договору № БО-1/6086/07/1510 від 29.12.2007 року, відповідач [PERSON] отримав кредит на суму 4\~000 гривен та зобовязався повертати кредити на протязі 12 фактичних місяців з моменту отримання та сплачувати відсотки за узгодженим графіком платежів (додаток № 1 до кредитних договорів). Даний договір за змістом є аналогічним попередньому договору від 31.10.2007 року\~ (а.с.4, 5). Згідно видаткового касового ордеру від 29.12.2007 року КС видала відповідачу кошти в сумі 4\~000 гривен, тобто виконала повністю взяті на себе зобовязання за названим кредитним договором (а.с.44), та надіслала повідомлення до магазину, про видачу зазначеної суми коштів відповідачу на придбання мопеда марки «Vaiper» 50QT (а.с.42). При цьому в кредитних договорах повністю зазначено реквізити сторін по справі, в тому числі розрахунковий рахунок КС (а.с.4,5). Відповідачу також надано графіки платежів за кожним кредитним договором, додатки № 1, що є невідємною частиною договорів. В\~ графіках було розяснено, що під час погашення кредиту через банк, призначення платежу повинне бути наступним: «Проплата згідно кредитного договору № БО-1/4850/07/464 від 31 жовтня 2007 р. та № БО-1/6086/07/1510 від 29 грудня 2007 р. [PERSON]. Без ПДВ» (а.с.6, 7). У порушення зазначених норм закону та умов кредитного договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. З часу укладення кредитних договорів, та отримання кредитних коштів, відповідач здійснив часткову проплату заборгованості, що особисто підтвердив в судовому засіданні, а також надав оригінали квитанцій, копії яких долучені до справи (а.с.17). Втім, відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитними договорами станом на 25.05.2016 року відповідач має загальну заборгованість 146\~244.55 гривен, яка складається з наступного: \~ \~ \~ \~ За кредитним договором № БО-1/4850/07/464 сума боргу складає 90\~629.77 гривен: - 4 000.00 гривен - залишок боргу за тілом кредиту(основне зобов'язання); - 22\~053.18 гривен - заборгованість\~ за відсотками за користування кредитом; - 64\~576.59 гривен заборгованість\~ по пені за прострочення платежів. \~ \~ \~ \~ За кредитним договором № БО-1/6086/07/1510 сума боргу складає 55\~614.78 гривен: - 3\~489.10 гривен - залишок боргу за тілом кредиту(основне зобов'язання); - 13\~778.97 гривен - заборгованість\~ за відсотками за користування кредитом; - 38\~346.71 гривен заборгованість\~ по пені за прострочення платежів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем надано розрахунки заборгованості по кожному кредитному договору окремо, які детально були досліджені в судовому засіданні (а.с.8,9). Відповідач ці розрахунки не оскаржував, повністю погодився, та в своїх поясненнях підтвердив, що отримані кредитні кошти ним були використані за цільовим призначенням, а саме на придбання двох мопедів. Таким чином, відповідачем порушені умови договору, що призвело до виникнення вище вказаної заборгованості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Вимогам ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України \~\~ у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики. Умовами обох договорів передбачено, що позичальник зобовязаний використати суму кредиту на вказані в договорі цілі (п.4.1); вчасно повернути кредитодавцю суму кредиту у розмірі та в строки згідно додатку № 1 до цього договору (п.4.2); згідно додатку № 1 вчасно сплачувати проценти, нараховані за користування кредитом і частини кредиту, у національній валюті України; - здійснювати плату нарахованих процентів і погашення частин кредиту 30 числа кожного місяця сумами, згідно додатку № 1 та з урахування п.3.4 цих договорів (п.4.4); - при простроченні сплати частини або всієї суми кредиту, позичальник зобовязаний сплатити нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного залишку і строку користування кредитом, включаючи день погашення (п.4.5). Заперечення відповідача, що він\~ є неплатоспроможнім,\~ не\~ приймаються до уваги, так як ст. 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею. За таких обставин, позов в частині стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту), відсотків по кожному договору підлягає задоволенню як доведений, обґрунтований та оскільки він базується на підставах, визначених діючим законодавством. Однак, вимога, щодо стягнення пені, на думку суду, підлягає задоволенню частково. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. В силу ч. 3 ст. 551 вказаного Кодексу, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Крім того, згідно п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов'язання санкція у вигляді неустойки (пені) спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов'язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. У відповідності до п.3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013р. № 7-рп/2013 «У справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», з приводу значного перевищення розміру неустойки над розміром основного боргу за кредитом, було зазначене наступне: Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті З, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп 2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов'язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов'язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов'язань позичальниками - фізичними особами. Проаналізувавши складові розрахунків заборгованості за кредитними договорами № БО-1/4850/07/464 від 31.10.2007 року та № БО-1/6086/07/1510 від 29.12.2007 року, та враховуючи ті обставини, що позивачем нарахована пеня у розмірі: - 64\~576.59 гривен за першим кредитним договором, що значно перевищує розмір збитків, а саме суму кредиту, яка становить всього 4\~000.00 гривен, - 38\~346.71 гривен за другим кредитним договором, тоді як тіло кредиту складає всього лише 3\~489.10 гривен. Суд, враховує те, що на даний час відповідач є неплатоспроможним, що на його утриманні перебуває мати пенсійного віку з важким станом здоровя, двоє малолітніх дітей, дружина яка не працює, здійснює догляд за дітьми та матірю позивача (а.с.45, 54), за період з часу укладення кредитних договорів, позивач втратив двох рідних для нього людей: батька та бабусю, які померли (а.с.46, 47), матеріальне становище є вкрай важким, але позивач не відмовляється від взятих на себе зобов'язань по даним кредитним договорам, повністю визнає залишок боргу за тілом кредиту, тому у відповідності до ч.3 ст.551 ЦК України та виходячи із засад справедливості та розумності, суд вважає за необхідне зменшити розмір неустойки до розміру збитків, тобто за першим кредитним договором до 4\~000.00 гривен, за другим кредитним договором до 3 490.000 гривен. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Разом з цим, статтею 4 ч.2 п.1 п.п.1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору встановлюється в розмірі 1.5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 1 378.00 гривен. Втім, суд приймає до уваги розяснення, що викладені в п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 17.10.2014, № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. З огляду на викладене розяснення, яким суд керується при вирішенні питання про стягнення судового збору в даній справі, та відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у розмірі 2\~193.68 гривен судового збору (а.с.1).. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial