Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач Національний університет «Запорізька політехніка» звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 26442,24 грн. та судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1762 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив наступне. Згідно з наказом про зарахування до Запорізького гуманітарного коледжу Запорізького національного технічного університету № 51 від 02.08.2017 за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб (контракт № 37-17 від 02.08.2017) була зарахована у якості студента денної форми навчання (група 17-12 спеціальність «Право») [PERSON] , яка є донькою відповідача. Протягом першого навчального семестру студентка систематично не виконувала вимоги договору про надання освітніх послуг з підготовки молодшого спеціаліста, передбаченого п. 6.1.5. Положення про організацію освітнього процесу у Запорізькому гуманітарному коледжі Запорізького національного технічного університету, тобто студенти, які одержали під час сесії більше двох незадовільних оцінок можуть бути відраховані з коледжу. Але, станом на дату наказу про відрахування та маючи академічну заборгованість (12 дисциплін за осінній семестр 2017-2018 навчального року), екс-студентка [PERSON] . не скористалась можливістю ліквідувати заборгованість, та не приступила до занять у другому семестрі, не повідомивши керівництво коледжу про причини відсутності на заняттях. На момент відрахування академічна заборгованість за 2017-2018 навчальний рік складала 16 дисциплін. Таким чином, керівництвом ЗГК ЗНТУ було прийнято рішення про відрахування [PERSON] з навчального закладу. Будучи не згодною з прийнятим рішенням, відповідачка почала звертатися з численними заявами та скаргами до органів державної влади та адміністрації коледжу відносно некомпетентності особового складу закладу освіти, який надавав її доньці освітню послугу; відсутності належної організації навчального процесу у ЗГК ЗНТУ; фактах вимагання незаконної винагороди з боку викладачів; відсутності у навчального закладу самої можливості надавати освітню послугу. Неправдиві тане підтверджені фактами відомості, які поширюються відповідачем через органи державної влади шляхом подання звернень та скарг, негативно впливають на імідж та ділову репутацію не тільки ЗГК ЗНТУ, але самого ЗНТУ в цілому. Потенційно, такого роду інформація може вплинути на авторитет навчального закладу і рівень його конкурентоздатності на ринку надання освітніх послуг; повагу з боку науково-педагогічного середовища до працівників та адміністрації закладу освіти; визначення кількості допоміжного персоналу, який задіяний у навчальному процесі; стан здоров`я викладачів та керівництва. За результатами численних скарг, які безпідставно надсилала [PERSON] до органів державної влади, які відповідають за якість освіти, до ЗГК ЗНТУ була відправлена комісія з Державної служби якості освіти України. Своїми незаконними діями, спрямованими на зниження престижу, підрив довіри до діяльності позивача, приниження його ділової репутації відповідач завдала позивачу моральної шкоди, яку позивач оцінив у 26442,24 грн. Розмір вказаного відшкодування обумовлюється міркуваннями про те, що внаслідок підривної діяльності відповідача навчальний заклад недоотримав принаймні одного бажаючого вступити до ЗГК ЗНТУ на спеціальність 081 «Право» (контрактна форма навчання). Саме стільки коштує надання освітньої послуги для вказаної спеціальності три роки, протягом яких триває освітній процес. У зв`язку з вищевказаним, позивач був змушений звернутися до суду з цим позовом для захисту своїх порушених прав. У судовому засіданні представник позивача Петрова Т.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 26442,24 грн. та судові витрати в розмірі 1762 грн. Також зазначила, що відповідач [PERSON] на протязі тривалого часу умисно поширювала недостовірну інформацію шляхом усних звернень, листів і заяв, направлених до різних установ, організацій, державних органів та місцевих органів самоврядування з недостовірною інформацією щодо неправомірного відрахування її доньки зі складу студентів денної форми навчання за спеціальністю «Право» ЗГК НУ «Запорізька політехніка», некомпетентності особового складу закладу освіти, неналежної організації навчального процесу, відсутності відповідних площ для здійснення навчання, та ліцензії на проведення освітньої діяльності, порушення трудової дисципліни педагогічним складом закладу та нібито фактах вимагання незаконної винагороди з боку викладачів коледжу. Це недостовірна інформація. В результаті здійснених перевірок Державною службою якості освіти України, Департаментом освіти і науки України Запорізької обласної державної адміністрації, прокуратурою Запорізької області достовірність вказаної відповідачем інформації підтверджена не була. Виказана відповідачем інформація є недостовірною, оскільки відрахування [PERSON] з навчального закладу було здійснено згідно наказу № 19 від 16.03.2018 у відповідності з вимогами Закону України «Про вищу освіту» за академічну заборгованість та порушення умов контракту. Внаслідок поширення недостовірної інформації відповідачем, порушені особисті немайнові права позивача. Недостовірна, неправдива інформація була поширена відповідачем листами значному колу осіб, серед яких не тільки особи, які були притягнуті до розгляду цієї інформації, але і студенти, співробітники закладу. Фактично, поширивши недостовірну інформацію, відповідач провокує недовіру суспільної думки до освітянської діяльності позивача, а це не відповідає дійсності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог та зазначила, що вона не мала на меті завдати будь-якої шкоди позивачу. Жодних анонімних звернень вона не направляла, чуток не розповсюджувала, а лише скористалась своїм правом на звернення для захисту права своєї доньки на отримання освіти. Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Тобто, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Вищезазначена оспорювана позивачем інформація не може вважатися недостовірною або відомостями, які порочать честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки в даному випадку має місце реалізація відповідачем конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сума моральної шкоди, визначена позивачем в розмірі 26442,24 грн. без наявності конкретного випадку відмови від вступу до закладу на спеціальність 081 «Право» (конкретна форма навчання) є припущенням, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, як зазначено у ч. 6 ст. 81 ЦПК України. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача та відмовляє у задоволенні позову. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed