Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтувала його тим, що згідно рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 31.01.2005 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку),\~ щомісячно, починаючи з 20.01.2005 року та до повноліття дітей. Проте, з урахуванням збільшених позовних вимог, у звязку з несплатою відповідачем аліментів утворилась неустойка за прострочення сплати аліментів за період з липня 2013 року по 01.09.2016 року у розмірі 89669,46 грн., згідно наданого розрахунку, яку просить стягнути з відповідача. Позивачка та її представник у судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягали у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях. Представник третьої особи Центральний відділ державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного управління юстиції у Донецькій області надав заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних обставин. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального \~та сімейного стану платника\~аліментів, а за передбачених\~ст.\~197 СК\~( 2947-14 ) умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької від 31 січня 2005 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача щомісячно з 20.01.2005 року та до повноліття дитини (а.с. 7). Також судом встановлено, що виконавчий лист №2-786 від 31.01.2005 року, виданий Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької області, був предявлений до виконання до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції. За змістом ст.196 СК України за прострочення сплати аліментів встановлена спеціальна форма відповідальності платника, яка спрямована на певну компенсацію одержувачу аліментів його витрат і має необхідний стимулюючий, превентивний вплив на особу, що порушила свої аліментні обовязки, крім того, стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення майнових прав дитини. У звязку з нерегулярною сплатою аліментів з боку відповідача, відповідно до довідки - розрахунку головного державного виконавця Жовтневого відділу ДВС міста Маріуполя № В-12 від 26.09.2016 року, заборгованість [PERSON] перед [PERSON]\~ за виконавчим листом №2-786, виданим 31.01.2015 року, по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] за період з 01.07.2013 року по 31.08.2016 року становить 37160 грн., з них сплачено 8750 грн., загальна заборгованість становить 28 410 грн. (а.с. 26). Суд бере за основу саме цю довідку державного виконавця, оскільки в них відображена заборгованість за аліментами з урахуванням отриманих в ході розгляду справи доказів часткового погашення аліментів відповідачем, які зафіксовані у чеках наданих представником відповідача, а також суд враховує надану довідку Центру поштового звязку №5 Донецької дирекції УДП ПЗ «Укрпочта» від 27.10.2016 року № 16/10-2-408 та представником відповідача копію чека №0043 від 28.07.2016 року на підтвердження переказу грошей в сумі 4000 грн. (а.с.27), які не відображені в довідці державного виконавця, у звязку з чим остаточна заборгованість по сплаті аліментів за період 01.07.2013 року по 31.08.2016 року, з урахуванням сплачених 4000 грн., що також не заперечується позивачем та його представником, становить 24410 грн. Відповідно до ст.179 ч.1 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, на аліментні грошові зобовязання, що виникли з рішення суду, в силу ч.5 ст.11 ЦК України поширюються загальні положення про зобовязання, встановлені розділом першим книги пятої Цивільного кодексу України. Так, згідно ст.ст.526, 530, 610, 612 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до рішення суду. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений строк. За таких обставин суд дійшов висновку, що у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, нерегулярна сплата аліментів і не в повному обсязі суми, що призначена судовим рішенням, наявна вина відповідача. Розраховуючи розмір неустойки (пені) відповідно до вимог ст.196 СК України, суд виходить з того, що розрахунок проводиться відповідно до формули: розмір неустойки = сума несплачених за місяць аліментів х 1% х кількість днів прострочки. Розрахунок суми пені, проведений позивачкою в уточненій позовній заяві (а.с.32-35, 42-44), представником відповідача не спростовано. Відповідно до даного розрахунку неустойка складає 89669,46 грн., перевіривши правильність його обчислення, суд погоджується з наданим позивачкою розрахунком. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. На думку суду істотними є ті обставини, що відповідач частково сплачує аліменти, що підтверджується копіями чеків наданими представником відповідача № 0016 від 17.01.2017 року на суму 1200 грн., від №0230 від 19.02.2017 року на суму 1200 грн., № 0013 від 01.03.2017 року на суму 2500 грн. При цьому суд також бере до уваги те, що сума пені значно перевищує суму заборгованості за аліментами та вважає можливим зменшити розмір пені пропорційно до суми заборгованості. Отже, розглянувши цивільну справу на підставі поданих сторонами доказів та в межах заявлених позивачкою вимог, оцінивши подані та досліджені докази у їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідач частково сплачує аліменти, та той факт, що розмір неустойки значно перевищує розмір заборгованості по аліментах, суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення позовних вимог та зменшення розміру неустойки до 30 000 грн. Відповідно до ч.1\~ст.88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві\~пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі\~ 906,35 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 30\~000 грн. *100% : 89669,46 грн. ціни позову = 33,46%), тобто 33,46 % від ціни позову (33,46 % *906,35 грн. :100%), що складає 303 грн. 26 коп.

Outcome: partial