Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з своїм вищезгаданим позовом. В позові вказує, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивача. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини, у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу до повноліття дитини. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. В судовому засіданні позивач наполягла на позові за вищевикладеними підставами, а відповідач позов визнав частково, вказуючи на завеликий розмір аліментів, про які просить позивач, через що, посилаючись на своє скрутне матеріальне становище, просить визначити аліменти в розмірі 1/4 частини від його заробітку. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. За вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі мають спільну неповнолітню дитину, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO]. За поясненнями сторін дитина сторін перебуває на утриманні позивача, що узгоджується із наданим позивачем актом від 01.11.2016 року. При цьому, за узгодженими поясненнями сторін, ні вони, ні дитина не є інвалідами, і позивач, і відповідач працездатні, а останній при цьому має постійне місце роботи, інших осіб, аніж спільна дитина, на утриманні сторін немає. Власне, щодо вказаних обставин у сторін спору не виникло, відповідач погодився із ними, як такими, що мають місце. За поясненнями відповідача, що спростовані не були, він отримує щомісячно заробітну плату у розмірі 6000-7000 грн. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище, стан здоровя сторін та їх дитини і вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, зважаючи на рівний обовязок батьків щодо їх участі у утриманні дитини, на достатність, на думку суду, вказаного розміру та й на те, що загальний розмір стягуваних аліментів не буде становити чи перевищувати й половини заробітку (доходу) відповідача. При цьому суд враховує, що сторона позивача, заявляючи свої вимоги у вищевказаному розмірі не надала суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження позовних вимог про стягнення аліментів саме у визначеному позивачем розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: partial