Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просить суд розірвати договір довічного утримання, укладений 10.10.2008 року між нею та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. за реєстровим № 3567 та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач не виконує умови укладеного договору, не цікавиться станом її здоров'я, в період знаходження на стаціонарному лікуванні в лікарні [PERSON] жодного разу не відвідував її у медичному закладі, не забезпечував лікувальними засобами, хоча ці зобов'язання безпосередньо передбачені умовами договору довічного утримання. Також вказує на те, що з вересня 2013 року відповідач взагалі припинив надання будь-якої допомоги. Вказані обставини й стали причиною для звернення до суду з позовом. Позивачка та її представник - адвокат [PERSON] в судове засідання надали заяви з проханням розглядати справу за ї відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення у справі не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Надав суду письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що умови договору довічного утримання він виконував у повному обсязі, щомісячно надавав грошові кошти [PERSON] з моменту укладення договору й до жовтня 2013 року, також провідував її у лікарні, періодично забезпечував продуктами харчування, робив косметичний ремонт у квартирі. У жовтні 2013 року позивачка стала вимагати придбання їй лікувального поясу вартістю 4980 грн., а після його відмови перестала впускати до квартири. З цього часу вони не спілкуються, жодної матеріальної допомоги він позивачці не надає, умови договору не виконує. Також в заяві просив суд розірвати справу без його участі, в зв'язку із перебуванням за межами м. Харкова. Представник третьої особи - Четвертої Харківської державної контори в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладався на розсуд суду. Приймаючи до уваги викладене, що позивачка та її представник не заперечують проти заочного розгляду справи, то в відповідності до ст.224 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 10.10.2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка розташована на другому поверсі п'ятиповерхового будинку, житловою площею - 19,7 м.кв., загальною - 27,4 м.кв. [PERSON], в свою чергу, зобов'язався довічно утримувати [PERSON], забезпечувати харчуванням, придатним ля носіння одягом та взуттям, доглядом, необхідною допомогою та необхідною медичною допомогою (лікувальними засобами, виклик лікаря, при необхідності відвідування в лікарнях), наданням побутових послуг (прання, прибирання квартири один раз на тиждень, якщо в тому буде потреба проводити косметичний ремонт квартири) та залишити в довічному користуванні та безоплатному по життєвому проживанні [PERSON] спірну квартиру, а у разі смерті - поховати з ритуальними послугами. Вартість матеріального забезпечення визначена у 250 грн. щомісячно. Згідно ч.1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. З матеріалів справи вбачається, що з жовтня 2013 року позивачка утримує себе самостійно, відповідач не надає грошових коштів [PERSON] на придбання продуктів харчування та ліків, вона за особисті грошові кошти сплачує комунальні послуги, самостійно прибирає в квартирі та пере. Усе наведене свідчить про невиконання [PERSON] умов договору довічного утримання. Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За правилами ч.1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором, а тому договір довічного утримання повинен бути розірваний. При цьому, суд визнає за позивачкою право власності на квартиру [ADDRESS]. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивачка є інвалідом ІІ групи, внаслідок чого звільнена від сплати судового збору, то суд стягує з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved