Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

Позивач ПАТ Дельта Банк звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, в якій посилаючись на порушення відповідачем умов кредитного договору № 004-14160-070812, укладеного з ним 07.08.2012 року, просив стягнути з відповідача заборгованість по виплаті кредиту за вказаним договором в розмірі 21 802 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, направив суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності не направляв, про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Оскільки в судове засідання сторони не зявились, суд відповідно до ч.2 ст.197 КПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, приходе наступного висновку. Судом встановлено, що 07.08.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» і [PERSON] було укладено кредитний договір № 004-14160-07082012 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, за яким банк надав відповідачу кредит шляхом відкриття кредитної лінії з лімітом на суму 15 000 грн. на умовах Тарифного пакету «Нова Готівочка». Відповідно до Тарифів на обслуговування Тарифного пакету «Нова Готівочка», яка в силу вимог п. 1.2. кредитного договору є невідємною частиною цієї кредитної угоди, з якими позичальник був ознайомлений під розпис, останній зобовязався щомісяця здійснювати погашення заборгованості у вигляді обовязкового мінімального платежу, що складається з частки обовязкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит 0,0001 % річних (п. 1.4.1. Тарифу), плати за обслуговування кредиту (комісії) 3,50 % від суми кредитного ліміту (п. 1.5. Тарифу), овердрафту та процентів за овердрафт 48% річних (п. 1.4.3. Тарифу), заборгованості за попередній період, та у разі наявності підстав - штрафу за прострочену заборгованість (п. 3.1. Тарифу). Згідно вимог ст. ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, відповідач в порушення умов кредитного договору, отримавши від банку обумовлену суму кредитних коштів, не виконав свою частину зобов'язань в частині повного повернення кредиту та відсотків за його користування, в результаті чого, відповідно до розрахунку заборгованості за цим договором, станом на 29.05.2014 року, сума заборгованості склала 21 802 грн., що включає в себе заборгованість за сумою тіла кредиту у розмірі 6 752 грн. простроченого тіла кредиту 7 175 грн. та заборгованості за комісією з обслуговування кредиту у розмірі 7 875 грн. Нарахування заборгованості за тілом кредиту позивачем провадилося обґрунтовано з врахуванням раніше сплачених відповідачем платежів. За такого вимоги позивача про стягнення боргу у цій частині (13\~927 грн.) підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення комісії у розмірі 7 875 грн. суд прийшов наступного висновку. Згідно з чч. 1, 3\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до п. 17\~ст. 1 Закону України № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів»\~(далі\~Закон № 1023-ХІІ) послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно ч. 4\~ст. 11 Закону № 1023-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки,\~комісії,\~платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. З\~рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11 Закону № 1023-ХІІ, з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нарахована комісія у вигляді нарахування щомісячної плати за обслуговування кредитного ліміту, що включає в себе надання послуг інформування Держателя про зміну кредитного ліміту у вигляді надсилання виписок, яка складає за період з 03.09.2012 року по 28.05.2014 року 7\~875 грн. За таких обставин, суд вважає, що нарахування банком комісії суперечить положенням ч. 4\~ст. 11 Закону № 1023-ХІІ, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судові витрати понесені позивачем на оплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 155 грн. 60 коп.

Outcome: partial