Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстрації, вказавши в ньому, що вона, [PERSON] , та її донька [PERSON] є співвласниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок належить їм на праві приватної спільної часткової власності, розмір частки кожного складає - 1/2. 14.08.2014 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці шлюб між нею, [PERSON] та відповідачем [PERSON] був розірваний. Згідно довідки, виданої КЖРЕП-5 від 11.07.2019 року відповідач зареєстрований, як проживаючий у належному їм с донькою на праві спільної часткової власності будинку за адресою: [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу відповідач перестав проживати у вищевказаному будинку. На їх неодноразові прохання про добровільне зняття з реєстрації останній не реагує. Факт не проживання відповідача підтверджується актом КЖРЕП-5 за №175 від 11.07.2019 року. У зв*язку з тим, що відповідач добровільно відмовляється знятися з реєстрації, порушуються їх права на користування та розпорядження власністю. Просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] та зняти [PERSON] з реєстрації за вказаною адресою. Ухвалою судді Шевченківського райсуду м. Чернівці від 02 вересня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з*явилися. [PERSON] , як позивачка та представник позивачки [PERSON] відповідно до довіреності від 11 січня 2017 року скерувала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з*явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позов не подав. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247, ст. 280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та за письмовою згодою позивача у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на свій розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Норма ст.321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по Ѕ частці житлового будинку [ADDRESS] Відповідно до довідки КЖРЕП-5 від 11 липня 2019 року в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (співвласник), [PERSON] (співвласник), [PERSON] (колишній чоловік), [PERSON] (син). Згідно акту КЖРЕП-5 №175 від 11 липня 2019 року [PERSON] у будинку [ADDRESS] з 2015 року не проживає. Відповідач, продовжуючи бути зареєстрованим в будинку [ADDRESS] , перешкоджає позивачам використовувати належним чином право власності на даний будинок. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач більше року без поважних причин не проживає в будинку [ADDRESS] , а тому його слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням, задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Щодо позовних вимог у частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, то суд дійшов висновку, що ці вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно з ч. 1 Закону України, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. З 04 квітня 2016 року в Україні набув чинності закон №888-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 10 грудня 2015 року. З 04 квітня 2016 року Державна міграційна служба України втратила функції реєстрації місця проживання громадян. Дана робота покладена на органи місцевого самоврядування. Пунктом 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02 березня 2016 р. № 207 встановлено перелік підстав зняття з реєстрації місця проживання особи, серед яких є рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, дає підстави уповноваженому державному реєстраційному органу здійснити функції щодо зняття цієї особи з реєстрації. Тому, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial