Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання за нею право власності на квартиру [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі Донецької області, загальною площею 57,9 кв.м., житловою площею 30,3 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка - [PERSON], померлого 18 листопада 2000 року. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що її чоловік - [PERSON] був членом Житлово-будівельного кооперативу «Жовтневий 142» та за життя у 1993 році він повністю сплатив пайовий внесок у розмірі 6618,29 рублів і набув право власності на квартиру [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі Донецької області. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді вказаного обєкту нерухомості. При зверненні позивачки до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки державна реєстрація права власності щодо вказаної квартири не була проведена, а тому [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на обєкт нерухомості в порядку спадкування за законом. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, наполягала на їх задоволенні. Від представника відповідача [PERSON] ЖБК «Жовтневий 142» на адресу суду надійшла заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Третя особа у письмовій заяві, наданій суду, позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила провести судове засідання без її участі. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Ознайомившись із матеріалами справи та наданими сторонами доказами суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до паспорту громадянина України серії ВК №321670, виданого Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 14 жовтня 2006 року, [PERSON] народилася 11 лютого 1949 року у селі Тракторне Михайлівського району Запорізької області. Вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 15 серпня 1970 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-АБ №205282. Від спільного шлюбу у них народилася донька [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] (відповідачка), [INFO]. Відомості підтверджені: свідоцтвом про народження [PERSON], серії І-АІІ №404458, актовий запис №1092 від 02 грудня 1974 року; свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON], серії І-НО №015458, актовий запис №191 від 25 квітня 1998 року; свідоцтвом про розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON], серії І-НО №360398, актовий запис №709 від 19 грудня 2003 року; свідоцтвом про шлюб [PERSON]В з [PERSON], серії І-НО №038550, актовий запис №304 від 12 травня 2006 року Судом встановлено, що [PERSON] помер 18 листопада 2000 року у місті Маріуполі Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] 1-НО №481563 від 20 листопада 2000 року, актовий запис №2222 від 20 листопада 2000 року, зареєстрований Жовтневим відділом РАГС міста Маріуполя Донецької області. Відповідно до ордеру №002921, виданого 25 серпня 1986 року на підставі рішення виконкому Жданівської міської ради народних депутатів №32 від 06 серпня 1986 року, [PERSON] було надано право заняття двокімнатної квартири [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі Донецької області, житловою площею 30,3 кв.м., яка розташована в будинку ЖБК «Жовтневий 142». Із довідки ЖБК «Жовтневий 142» від 08 грудня 2014 року вбачається, що [PERSON] було повністю виплачено пайовий внесок у розмірі 6618,29 рублів 01 січня 1993 року. Згідно особового рахунку №053/3312, [PERSON] проживав у [INFO] (Артема) у місті Маріуполі Донецької області з 29 серпня 1986 року до моменту смерті, дата вибуття 19 грудня 2000 року. Також, у вищевказаній квартирі проживають: [PERSON] (дружина) з 29 серпня 1986 року, [PERSON] (дочка) з 29 серпня 1986 року, [PERSON] (онука) з 18 жовтня 2000 року, а також [PERSON] (онук) з 10 жовтня 2006 року. Судом встановлено, що за життя [PERSON] не вжив заходів для оформлення права власності на зазначений обєкт нерухомості. Так, згідно довідки МКП «Маріупольського БТІ» за вих3-№1903 від 16 червня 2016 року право власності на квартиру [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі Донецької області не було зареєстроване. Згідно технічної інвентаризації, проведеної 22 червня 2016 року встановлено, що зазначена квартира має загальну площу 57,9 кв.м., а житлову - 30,3 кв.м. Листом завідувача Першої Маріупольської державної нотаріальної контори за вих.№1987/02-17 від 28 вересня 2016 року позивачці було розяснено те, що немає майна (нерухомого чи рухомого), що належало померлому [PERSON] на праві власності, та яке можливо було б вважати спадщиною. Так, ордер на квартиру не має статусу документа, який підтверджує право власності на квартиру. У звязку із чим рекомендовано звернутися до суду. За даними Першої Маріупольської державної нотаріальної контори спадкова справа відносно майна померлого 18 листопада 2000 року [PERSON] відсутня. Відповідно до ст.328 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.19-1 Закону України «Про кооперацію» у разі викупу квартири член житлово-будівельного стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Згідно із положеннями п.5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» № 9 від 18.09.1987 року член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд продавати, заповідати, обмінювати, і вчиняти відносно неї інші угоди, не заборонені законом. Згідно зі ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частина 1 статті 3 цього Закону визначає, що державна реєстрація гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ч.3 ст.3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Тобто такі права мають підтверджуватися відповідними правовстановлюючими документами, а право власності бути зареєстрованим належним чином, відповідно до закону, оскільки такою реєстрацією держава визнає наявність цих прав і гарантує їх достовірність. Вирішуючи справу, суд бере до уваги, що спадкодавець у встановленому законом порядку набув право власності на квартиру [ADDRESS] (Артема) у місті Маріуполі Донецької області , оскільки ним у повному обсязі сплачено пайовий внесок за вказану квартиру. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи той факт, що на теперішній час позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом через те, що державна реєстрація права власності щодо вказаної квартири не була проведена, суд вважає необхідним захистити її права та визнати за нею в судовому порядку право власності на вказану квартиру. Визнання відповідачкою предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі Цивільного кодексу України,

Outcome: approved