Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до СТОВ «Світоч» в особі Костовського Володимира Борисовича, про визнання договору оренди землі недійсним, в якому просить визнати недійсним, договір оренди земельних ділянки, належної їй на праві приватної власності, відповідно до державного акту встановленого зразка серії КР № 202222 від 27.10.1999 року, укладений між нею та відповідачем у 2005 році, зареєстрований у Кіровоградському відділі ДП «Кіровоградська регіональна філія Центра державного земельного кадастру при Держкомземі України 30.01.2006 за № 84, як такий, що укладений з порушенням вимог чинного законодавства України. Свої вимоги мотивувала тим, що договір, укладений із відповідачем, не відповідає вимогам, встановленим ст.15 та ч.2 ст.19 (на момент укладення договору) Закону України «Про оренду землі», оскільки вимоги щодо змісту договору оренди землі не розкриті належним чином, а умова збереження стану об'єкта оренди не включена до нього взагалі, а тому просить суд визнати договір оренди недійсним. Представники позивачки в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, надали пояснення по суті справи. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, заперечив проти задоволення позову, надав пояснення по суті справи. Зазначив, що спірний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства, відповідає типовому договору оренди землі, зареєстрований належним чином. Крім того, тривале виконання обома сторонами умов договору свідчить про те, що умови договору були прийнятними для сторін як на момент укладення договору так і протягом майже всього часу дії договору. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши доводи сторін в їх сукупності, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 5,82 га. ріллі, яка розташована на території Крупської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії КР № 202222 від 17.10.1999 року, виданий позивачці Крупською сільською радою народних депутатів Кіровоградського району Кіровоградської області, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Кіровоградської районної ради народних депутатів за № 2222. Відповідно до договору оренди укладеного в 2005 році між позивачкою та СТОВ «Світоч», позивачка надала СТОВ «Світоч» земельну ділянку загальною площею 5,82 га в строкове платне користування, строком на десять років. 30.01.2006 вказаний договір разом із додатками зареєстрований у Кіровоградському районному відділі КРФ ДП ЦДЗК при Держкомземі України за № 84. Відповідно до видаткових касових ордерів за 2006-2013 рр. та відомостей щодо отримання орендної плати за 2006-2013 рр., СТОВ «Світоч» виплачував плату за користування земельними ділянками [PERSON], в свою чергу, приймала орендну плату протягом вказаного періоду та не заявляла жодних претензій як щодо змісту договору так і щодо виконання чи невиконання умов договору. Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, за допомогою належних та допустимих доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У ч.1 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.2 ст.637 ЦК України у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції від 20.12.2005, яка діяла на момент укладання договору) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Частиною другою цієї статті визначено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для визнання договору недійсним відповідно до закону. Позивачка посилається на те, що у п.17 оспорюваного договору не зазначені умови збереження стану об'єкта оренди, що є істотною умовою договору оренди землі, відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», також не розкриті належним чином інші істотні умови договору. Суд вважає, що з таким висновком позивачки не можна погодитись, оскільки зі змісту укладеного між сторонами договору оренди землі вбачається, що він відповідає Типовому договору оренди землі, затвердженому постановою КМУ від 03.03.2004 року №220. Крім того, оспорюваним договором, а саме п.п. 21-25 Договору фактично передбачено умови збереження стану землі. Також суд враховує, що Договір укладено сторонами в 2005 році і протягом строку дії договору жодна з сторін не висувала жодних претензій ні щодо змісту договору ні щодо фактичного виконання чи невиконання, обсягу виконання умов договору, що на думку суду свідчить про наявність та підтвердження волевиявлення позивачки, яке знайшло своє відображення в оспорюваному договорі. Крім того, частиною 1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що «умови використання земельної ділянки» і «умови збереження стану об'єкта оренди» є окремими істотними умовами договору оренди, але в типовому договорі оренди землі, затвердженому постановою КМУ від 03.03.2004 року №220, пункт 17 «Умови збереження стану об'єкта оренди» знаходиться у розділі, який має назву «Умови використання земельної ділянки» і який містить три пункти: п.15 «Земельна ділянка передається в оренду для (мета використання)», п.16 «Цільове призначення земельної ділянки», п.17 «Умови збереження стану об'єкта оренди», а тому , типовий договір не містить окремої істотної умови договору оренди землі, як умови використання земельної ділянки. Умови використання земельної ділянки у ньому розкриваються шляхом узгодження сторонами договору мети використання земельної ділянки, її цільового призначення та умов збереження стану об'єкта оренди. Суд також не погоджується з тим, що відсутність істотної умови договору оренди землі як збереження стану об'єкта оренди, в пункті 17 договору умови збереження стану об'єкта оренди є порушенням, оскільки наведене свідчить, про те що сторони дійшли згоди, щодо умов збереження об'єкту оренди, які визначені оспорюваним Договором та чинним законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, суд відмовляє позивачці у стягненні судових витрат із відповідача. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 203, 205, 215, 627, 637, 638, 792 ЦК України, ст.ст. 14, 15 Закону України «Про оренду землі», постанови КМУ №220 від 03.03.2004,

Outcome: dismissed