Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки, в якому просила стягнути з відповідачки у відшкодування завданої матеріальної шкоди 15 000.00 грн. та моральної шкоди 3 000.00 грн. Мотивуючи вимоги, позивачка вказала, що вона є власницею земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . 09.08.2017 року нею було виявлено, що на земельній ділянці, яка належить їй на праві власності спалено трав`яний настил разом з трьохрічними молодими деревами у кількості 49 штук. З метою з`ясування того, що сталося, вона звернулася до сусідки - відповідачки у справі [PERSON] , яка є власницею земельної ділянки по сусідству. Відповідачка у справі зізналася, що після того, як покосили її земельну ділянку вона вирішила спалити сухий настил на своїй ділянці, підпаливши трав`яний настил, після чого вогонь став не керованим і відповідачка покликала на допомогу сусіда. Проте, в цей час вогонь уже перекинувся на її ділянку і через потужний вітер спалив трав`яний настил у розмірі 12 соток та 49 молодих дерев. 11.08.2017 року на місце пожежі прибула комісія у складі Макарівського РГГУ ДСНС України у Київській області, якими було опитано відповідачку та свідків та в подальшому складено акт про те, що причиною пожежі стало необережне поводження відповідачки з вогнем. У приватній розмові відповідачка пообіцяла відшкодувати шкоду, а потім відмовилася, тому позивачка вимушена була звернутися з даною позовною заявою до суду, просить стягнути вказану вище суму матеріальної та моральної шкоди з відповідачки у примусовому порядку. Ухвалою судді Макарівського районного суду Київської області від 22.02.2018 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Макарівського районного суду Київської області від 16.04.2018 року цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М. від 16.10.2018 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 31.10.2018 року прийнято вказану цивільну справу до розгляду Деснянським районним судом м. Києва, призначено підготовчий її розгляд. 14.01.2019 року відповідачкою у справі подано до суду письмовий відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 15.01.2019 року витребувано докази у справі. 22.03.2019 року позивачкою у справі до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 22.03.2019 року закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті. 13.05.2019 року до суду подані письмові заперечення на відповідь на відзив. В судовому засіданні 04.10.2019 року судом було зобов`язано відповідачку у справі з`явитися до суду особисто для дачі пояснень. В судових засідання позивачка та її представник повністю підтримували свої позовні вимоги та просили суд про їх задоволення. В останнє судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, надали до суду письмову заяву в якій просили проводити розгляд справи без їх участі, проти заочного рішення не заперечували. Відповідачка у справі на неодноразові виклики суду не з`явилася, в матеріалах справи є відповідна заява в якій вона просить проводити судовий розгляд без її участі та відмовити в задоволенні позову з підстав, що викладені у письмовому відзиві на позовну заяву. Допитані в якості свідків зі сторони позивача [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні пояснили про те, що десь у березні 2015 року позивачка та її син купили саджанці дерев, а саме яблука, груші, горіх, сливи та посадили їх у себе на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] особисто допомагав висаджувати молоді деревця. Після цього, згодом він приїздив до свого товариша - сина позивачки у справі, бачив, що дерева прийнялися і почали стрімко рости. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дослідивши матеріали справи дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивачка у справі [PERSON] є власницею земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Право власності відповідачки на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] підтверджується відповіддю сільського голови Цисаренко В.І. (а.с. 104). Як зазначила в судовому засіданні позивачка у справі, 09.08.2017 року нею було виявлено, що на земельній ділянці, яка належить їй на праві власності спалено трав`яний настил разом з трьохрічними молодими деревами у кількості 49 штук. З метою з`ясування того, що сталося, вона звернулася до сусідки - відповідачки у справі [PERSON] , яка є власницею земельної ділянки по сусідству. Відповідачка у справі зізналася, що після того, як покосили її земельну ділянку вона вирішила спалити сухий настил на своїй ділянці, підпаливши трав`яний настил вогонь став не керованим і відповідачка покликала на допомогу сусіда. Проте, в цей час вогонь уже перекинувся на її ділянку і через потужний вітер спалив трав`яний настил у розмірі 12 соток та 49 молодих дерев. 11.08.2017 року на місце пожежі прибула комісія у складі Макарівського РГГУ ДСНС України у Київській області, якими було опитано відповідачку та свідків та в подальшому складено акт про те, що причиною пожежі стало необережне поводження з вогнем відповідачкою [PERSON] (а.с. 10). Крім того, даним актом встановлено, що 49 саджанців дерев було знищено пожежею. Відповідно до листа начальника відділення поліції Ірпінського ВП ГУНП в Київській області за результатами проведеної перевірки працівниками поліції встановлено, що підстав для внесення відомостей до ЄРДР не має, оскільки в діях відповідачки відсутні ознаки кримінального правопорушення, позивачці рекомендовано звернутися до суду з цивільним позовом (а.с. 12). Крім того, висновком про результати розгляду повідомлення від [PERSON] , що затверджений начальником Макарівського відділення поліції Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 20.11.2017 року було встановлено, що відповідачка [PERSON] дійсно палила траву на своєму городі та не змогла впоратися з вогнем внаслідок чого полум`я перекинулося на ділянку сусідів і пошкодило дерева в саду. Щоб компенсувати завдані збитки, відповідачка пропонувала позивачці 5 000.00 грн., проте вона не погодилася (а.с. 11). Таким чином протиправними діями відповідачки позивачці заподіяно матеріальної шкоди. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлені ст. 1166 ЦК України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-183цс14 від 03.12.2014, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини і якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Оскільки під час розгляду справи судом встановлено, що протиправними винними діями відповідачки [PERSON] позивачці [PERSON] заподіяно матеріальної шкоди в розмірі вартості кількості загиблих дерев на земельній ділянці помножених на їх вартісну ціну та вартість робіт на їх посадку, що підтверджується копією прайс - листа на саджанці плодових культур виданим позивачці садовим товариством та відповідними бірками з дерев (а.с. 33-34, 121-124), позовні вимоги про стягнення з відповідачки в примусовому порядку 15 000.00 грн. підлягають задоволенню. Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, відповідно до положень п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з послідуючими змінами: «... у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується». Згідно п. 9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Позивачка в судовому засіданні зазначала про те, що завдана діями відповідачки їй моральна шкода полягає в порушенні її права власності та значних переживань та страждань з приводу того, що відповідачка пошкодила її майно та не виконала свої зобов`язання по відшкодуванню завданих їй збитків. Протягом року до подання позову до суду і після цього тривалий час відповідачка не має на меті добровільно відшкодувати заподіяні збитки або ж провести відновлення заподіяних пошкоджень, хоча спочатку не відмовлялася від відшкодування тим самим «годувала» обіцянками, тобто відповідачка уникає можливості урегулювання порушеного питання. Хвилювання та думки про відновлення саду тримають її у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сім`ї. Суд бере до уваги зазначені обставини . Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Враховуючи вищезазначене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, рекомендаційний характер висновків соціально-психологічних досліджень та судову практику, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, повністю підтвердилися в ході судового розгляду справи по суті. Враховуючи дану обставину,

Outcome: approved