Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку по несплаченим аліментам за період із серпня 2014 року по липень 2015 року в сумі 9521 грн. 45 коп. та індексацію несплачених аліментів в сумі 183 грн. Вказувала, що згідно з рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 2 липня 2015 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання їх сина [PERSON], [INFO], у розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з 21 серпня 2014 року і до досягнення ним повноліття. Однак відповідач їх не сплачує, тому за ним утворилася заборгованість за вказаний період в загальній сумі 5661 грн. 29 коп. Посилаючись на положення ст. 196 СК України вважала, що з відповідача необхідно стягнути неустойку за несплату цих аліментів, виходячи з їх розміру - 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що складає 9521 грн. 45 коп. А також просила стягнути з нього індексацію від цих аліментів, яка склала 183 грн. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову, оскільки вважали, що його вини у несплаті аліментів немає, так як рішення суду про стягнення аліментів було прийнято тільки в липні 2015 року і з того часу він щомісячно сплачує аліменти на користь колишньої дружини на утримання їх сина, і до того ж у більшому розмірі ніж це було визначено судом, тобто погашає заборгованість і за минулий час. Суд, заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши письмові докази в справі, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2003 по 2012 рік, який був розірваний Жовтневим районним судом Миколаївської області від 6 лютого 2012 року. Під час шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір'ю. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 2 липня 2015 року стягнуто аліменти з [PERSON] на користь позивачки на утримання їх сина, у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду - 21 серпня 2014 року і до досягнення сином повноліття. Це рішення суду набрало законної сили 14 липня 2015 року. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При вирішенні підстав для стягнення неустойки за несплату аліментів надважливе значення має вина особи, яка зобов'язана їх сплачувати. В той же час, під час розгляду справи належними та допустимими доказами вини відповідач в несплаті аліментів встановлено не було. Так, позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів 21 серпня 2014 року і спочатку судом було прийнято заочне рішення від 29 вересня того ж року, але воно потім було скасовано за заявою відповідач від 29 травня 2015 року. Остаточне рішення суду про стягнення аліментів було прийнято 2 липня 2015 року, яке не оскаржувалося і набрало законної сили 12 липня цього ж року. В розумінні ст. 196 СК України право на стягнення неустойки за несплату аліментів виникає, якщо ці аліменти не сплачуються за рішенням суду, що набрало законної сили і підлягає виконанню. В той же час, що аліменти було присуджено із 21 серпня минулого року, але за рішенням суду від 2 липня 2015 року. Визначені судом аліменти відповідач почав відразу сплачувати щомісячно, в тому числі за серпень та вересень сплатив у більшому розмірі. Як він пояснив в судовому засіданні він сплачує аліменти з врахуванням часткового та поетапного погашення боргу, який нарахований із серпня 2014 року. Доказів на спростування цього позивачкою не надано. Посилання представника позивачки на те, що перераховані їй кошти не є аліментами, спростовуються квитанціями про їх перерахування, в яких чітко зазначено, що вони є аліменти, а їх отримувач - [PERSON] Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, однак під час розгляду справи не було встановлено вини відповідача в несплаті аліментів і не було встановлено, що в теперішній час порушуються права позивачки, оскільки аліменти він сплачує згідно з рішенням суду та з врахуванням погашення заборгованості по ним. Доказів того, що відповідач ухиляється від сплати аліментів з урахування їх індексаціїї також не надано. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed