Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач, остаточно уточнивши свої вимоги, ставить питання про визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] 82/500 частини житлового будинку (літ. А), загальною площею 245,1 кв.м, житловою площею 130 кв.м., погребів (літ «пг» та літ «пг1»), сараю (літ. «Л»), кухні (літ «Н»), вбиральні (літ «О»), мансарди (літ. «м/с») та огорожі №1-3, а також 49/300 частини земельної ділянки загальною площею 0,0491 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 5910136300040070020, що знаходиться за адресою: м. Суми, пров. 2-й Перекопський, буд. 2. Просить поділити майно, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Визнати за нею право власності на 41/500 частину житлового будинку (літ. А), загальною площею 245,1 кв.м, житловою площею 130 кв.м., погребів (літ «пг» та літ «пг1»), сараю (літ. «Л»), кухні (літ «Н»), вбиральні (літ «О»), мансарди (літ. «м/с») та огорожі №1-3, а також 49/300 частини земельної ділянки загальною площею 0,0491 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 5910136300040070020, що знаходиться за адресою: м. Суми, пров. 2-й Перекопський, буд. 2. Стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу. Свої вимоги мотивує тим, що сторони з 29 січня 1994 року перебувають у шлюбі. Відповідно до вимог СК України обєктом спільної сумісної власності з відповідачем є 82/500 частини житлового будинку (літ. А), загальною площею 245,1 кв.м, житловою площею 130 кв.м., погребів (літ «пг» та літ «пг1»), сараю (літ. «Л»), кухні (літ «Н»), вбиральні (літ «О»), мансарди (літ. «м/с») та огорожі №1-3, а також 49/300 частини земельної ділянки загальною площею 0,0491 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, які були придбані на імя відповідача та свекрів - [PERSON], та [PERSON] 16 жовтня 2004 року за спільні кошти. В процесі слухання справи позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач позов визнав частково, заперечив в частині стягнення витрат на надання правової допомоги. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони у справі з 29 січня 1994 року перебувають у шлюбі, що підтверджуються копією свідоцтва, актовий запис №142. (а. с. 13). 16 жовтня 2004 року був укладений договір купівлі-продажу 49/100 частини будинку, розташованого за адресою: м. Суми, пров. 2-й Перекопський, буд. 2, між покупцями [PERSON], [PERSON], [PERSON] та продавцем [PERSON] (а.с.12). Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 липня 2017 року, житловий будинок №2 по провулку 2-й Перекопський в м. Суми, загальною площею 245,1 кв. м, житловою площею 130 кв. м складається з житлового будинку «А-1», погребів (літ «пг» та літ «пг1»), сараю (літ. «Л»), кухні (літ «Н»), вбиральні (літ «О»), мансарди (літ. «м/с») та огорожі №1-3. Вказаний будинок належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] в розмірі 127/500 частки будинку; [PERSON] в розмірі 82/500 частки будинку; [PERSON] 82/500 частки будинку; [PERSON] 127/500 частки будинку; [PERSON] 82/500 частки будинку. Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку, земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарський будівель та споруд за адресою: м. Суми, пров. 2-й Перекопський буд. 2 належить на праві власності [PERSON] в розмірі 153/300 частки, [PERSON] 49/300, [PERSON] 49/300, [PERSON] 49/300 (а. с. 47). Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. На підставі ч. 1 ст. 66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є обєктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Ч. 1 ст. 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Суд вважає, що в даному випадку встановлено, що спірне майно придбане в період шлюбу за спільні кошти. Враховуючи вищевикладене, та позицію відповідача щодо визнання позову в цій частині, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] 82/500 частин житлового будинку (літ. А), загальною площею 245,1 кв. м, житловою площею 130 кв. м., погребів (літ «пг» та літ «пг1»), сараю (літ. «Л»), кухні (літ «Н»), вбиральні (літ «О»), мансарди (літ. «м/с») та огорожі №1-3, а також 49/300 частини земельної ділянки загальною площею 0,0491 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 5910136300040070020, що знаходиться за адресою: м. Суми, пров. 2-й Перекопський, буд. 2 та визнання за нею права власності на 1/2 частину спільного майна подружжя. Окрім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача\~ необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 584 гривні 54 копійки. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Однак стороною позивача не надано доказів на підтвердження того, що правова допомога надавалася адвокатом чи фахівцем в галузі права, тому дана вимога не є обгрунтованою та не підлягає задоволенню. Крім цього, в рамках вказаної справи ухвалою від 30 березня 2017 року було забезпечено позов та заборонено [PERSON], [INFO], вчиняти дії по відчуженню 49/600 частин житлового будинку та 49/600 частин земельної ділянки загальною площею 0,0491 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 5910136300040070020, що знаходяться за адресою: м. Суми, пров. 2-й Перекопський, буд. 2. Відповідно до ст. 154 ЦПК України суд має право скасувати заходи забезпечення позову як за власною ініціативою, так і на підставі відповідної заяви особи, яка бере участь у справі, чи особи, яка не бере участь у справі, якщо стосовно неї вжито такі заходи без її повідомлення. Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після його постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. З огляду на вищевикладене, заходи забезпечення вказаного позову підлягають скасуванню. На підставі викладеного,

Outcome: partial