Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач КП «Жилкомсервіс» звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкових територій за період з 01.01.2016 по 01.09.2020 в розмірі 6\~346,57 грн., за період з 01.03.2007 по 31.12.2015 в розмірі 9\~180,03 грн., а також судовий збір у розмірі 2102 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі відповідно до довідки форми «А» з 13.03.1987 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та є споживачами житлових послуг. Позивач зазначає, що належним чином виконує свої зобов`язання щодо надання послуг з утримання багатоквартирних будинків і споруд та прибудинкових територій. В свою чергу, відповідачі за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином не сплачують, внаслідок чого за адресою: [ADDRESS] утворилась заборгованість за період з 01.03.2007 по 01.09.2020 у розмірі 15\~526,60 грн. 23.11.2020 відповідач [PERSON] , яка за довіреністю є також представником відповідача [PERSON] надала до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких зазначила, що заперечує проти позовних вимог позивача з тих підстав, що позовну заяву подано на підроблених відомостях, оскільки в ній не зазначено особовий рахунок, на ім`я [PERSON] особовий рахунок не міг бути відкритим, так як були відсутні юридичні підстави. За заявою відповідача [PERSON] з 2016 року на підставі юридичних документів позивачем відмовлялось у відкритті особового рахунку. Тому позивач вважає, що відкритий на її ім`я особовий рахунок зроблений на підроблених документах, тому оплата за комунальні послуги на вказаний рахунок не здійснювалась. Також відповідач [PERSON] зазначила, що відповідно до рішення № 762 від 09.12.2015 [PERSON] є наймачем кв. [ADDRESS] балансоутримувачем вказаної будівлі є КП «Жилкомсервіс» на підставі розпорядження Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради від 28.02.2008 року № 198. За вказаною адресою відповідачі зареєстровані 29.12.2015 після надання квартири за розпорядженням ХМР № 762 від 09.12.2015 житловою площею 44,6 кв.м. Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] від 23.08.2019 свідчить, що загальна площа становить 51 кв.м. таким чином відповідач [PERSON] зазначає, що житлова площа закріплена за нею тільки 19.12.2015 року, у зв`язку з чим, відкривати за нею особовий рахунок з 01.03.2007 у позивача не було підстав. 09.12.2020 представник позивача [PERSON] надав до суду письмові пояснення відповідно до яких зазначив, що факт проживання відповідачів в кв. [ADDRESS] раніше, ніж стверджує відповідач [PERSON] підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї, письмовою заявою [PERSON] та [PERSON] за їх особистими підписами від 22.02.2008, та крім того, до заяви про збільшення позовних вимог була додана довідкаформа «А» відповідно до якою вбачається, що відповідач [PERSON] мешкає за вказаною адресою з 1987 року. Також представник позивача зазначив, що питання відкриття особового рахунку з метою визначення об`єму наданих послуг та розрахунку оплати за них є питанням внутрішнього бухгалтерського обліку підприємства. Перелік підстав та необхідних документів для відкриття особових рахунків щодо обліку житлово-комунальних послуг чинним законодавством не встановлено. Також представник позивача заначив, що твердження позивачки про те, що власником квартири вона з відповідачем [PERSON] стали лише з 08.06.2017 року, не стосується предмету позову, оскільки вимоги позивача ґрунтуються на тому, що відповідачі мешкали за вказаною адресою та повинні були сплачувати кошти за фактично отриманні послуги позивача. Щодо твердження відповідача про фальшивість доказів позивача, представник позивача зазначив, що позивачем надано до суду достовірні та належні письмові докази, які підтверджують факт наявності заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг, а також факт проживання відповідачів за вказаною адресою, в період визначений у позовній заяві, в свою чергу відповідачі не надали доказів сплати заборгованості та взагалі, не оспорюють факт наявності такої заборгованості. Додатково представник позивача повідомив суд, що буд. [ADDRESS] був виключений з числа гуртожитків рішенням XXYI сесії IV скликання Харківської міської ради від 28.10.2004 № 166/04, що вбачається з рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 04.01.2005 № 02-1. Таким чином, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 17.12.2020 відповідач [PERSON] надала до суду письмові заперечення на письмові пояснення позивача відповідно до яких вказала, що твердження представника позивача про те, що «фальшивість» доказів не встановлена чинним законодавством, не відповідає дійсності, оскільки представник позивача я к юрист повинен бути обізнаний зі ст. 364, 366, 367 КПК України. Також відповідач [PERSON] в цих запереченнях зазначила, що її родина, яка багатодітна сім`я, перебувала на квартирному обліку при АТ «Концерні «Епос». Відповідач [PERSON] та її чоловік, [PERSON] перебували у трудових відносинах з фабрикою «Червона нитка» від якої були вселені в гуртожиток по [ADDRESS] . Її чоловік, [PERSON] зареєстрований в гуртожитку з 19.12.1986 року, дочка, [PERSON] зареєстрована з 23.11.2014 по [ADDRESS] в гуртожитку, її син, [PERSON] якому в 2006 році виповнилось 16 років відмовлялось у видачі паспорту, оскільки за сім`єю [PERSON] була закріплена квартира [ADDRESS] , та тільки після двох років судових розглядів, в 2008 році йому видано паспорт з пропискою в паспорті 16.05.1990 рік, тобто з моменту народження. Також відповідач [PERSON] вказує, що вона була зареєстрована в гуртожитку [ADDRESS] з 13.03.1987 року. Також відповідач зазначила, що відповідно до відповіді Департаменту житлового господарства Харківської міської ради від 23.04.2015 також вбачається, що в квартирі [ADDRESS] відповідачі зареєстровані з 29.12.2015, після надання квартири за розпорядженням Харківської міської Ради № 762. Відповідачка також зазначає, що факт реєстрації 29.12.2015 відповідачів в квартирі [ADDRESS] , також підтверджується паспортами відповідачів. Відповідачі є спільними власниками зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право власності. Також відповідач зазначила, що вона та члени її сімї не звертались з заявою про виключення будівля [ADDRESS] з числа гуртожитків, та про те, що кімната гуртожитку № 3,4,5 об`єднанні в єдину квартиру [ADDRESS] їм стало відомо тільки з листувань. Таким чином, відповідач вказує, що особовий рахунок повинен був відкритий на [PERSON] тільки з 09.12.2015 року на підставі рішення № 762 від 09.12.2015. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з урахуванням уточнених позовних вимог та просив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.03.2007 по 31.12.2015 у розмірі 9180,03 грн. та за період з 01.01.2016 по 01.09.2020 у розмірі 6\~346,57 грн., а також стягнути сплачений судовий збір.2102 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, довірив представляти свої інтереси відповідачу [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених в її письмових запереченнях, вказувала про те, що право на відкриття особового рахунку на ім`я [PERSON] позивач мав право лише з 29.12.2015, також відповідач просила застосувати до вказаних правовідносин строк позовної давності, у зв`язку з чим, в задоволенні позову просили відмовити. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст.55), Цивільному кодексі\~України (ст. 16), Цивільному процесуальному\~кодексу України (ст. 4). Згідно зіст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 28.07.2020 (а.с. 11), а також є співвласниками вказаної квартири, що не заперечується сторонами та підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19.05.2017 року реєстраційний № 2-17-285356 виданого відділом приватизації житлового фонду Департаменту економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Виконавчого комітету Харківської міської ради, відповідно до якого відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить по Ѕ частки квартири [ADDRESS] (а.с. 126). За вказаною адресою, позивач надає послуги з утримання багатоквартирних будинків і споруд та прибудинкових територій, однак відповідачі за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином не сплачують, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.03.2007 по 01.09.2020 у розмірі 15\~526,60 грн. Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги». Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону). Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Таким чином, доводи відповідача про відсутність у позивача права вимоги стягнення боргу з відповідачів, у зв`язку з відсутністю письмового договору не відповідають дійсності, а тому відповідачі не звільненні від оплати послуг. В судовому засіданні також встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 13.03.1987 року. (а.с. 53). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.10.2004 року № 980 буд. [ADDRESS] виключено з числа гуртожитків та дозволено виконавчим органам закріпити за мешканцями будинку займану ними площу та відкриття особових рахунків (а.с. 123). Відповідно до листа Департаменту житлового фонду Виконавчого комітету Харківської міської ради від 02.10.2020 № Б-2-35503/0/1-20.08-31-9556/0/129-20 вбачається, що рішенням Харківської міської ради № 02-1 від 04.01.2005 «Про затвердження акту приймання передачі відомчого житлового будинку ВАТ «ЕПОС-Холдінг» по [ADDRESS] до комунальної власності міста» будинок [ADDRESS] переданий в комунальну власність м. Харкова. На підставі розпорядження № 836 від 20.07.2005 вищевказаний будинок зарахований на баланс КПЖРЕП-1 Київського району м. Харкова. Також з зазначеного листа вбачається, що розпорядженням Управління комунального майна та приватизації від 28.02.2007 за № 198 «Про внесення змін в договір передачі майна в господарське відання №1278 від 07.09.2006 з КП «Жилкомсервіс» , будинок [ADDRESS] вилучено з договору передачі майна в господарське віддання ВЖРЕП №1 Київського району м. Харкова та зараховано до договору передачі майна в господарське відання КП «Жилкомсервіс». (а.с. 129) Тобто, з 28.02.2007 року, вказаний будинок переданий в господарське відання КП «Жилкомсервіс» та з цього часу надає послуги з утримання багатоквартирних будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] . Таким чином встановлено, що позивач з 28.02.2007 мав обов`язок щодо надання послуги за адресою: [ADDRESS] , а відповідачі належним чином сплачувати за фактично отриманні послуги. Крім того, судовим розгляду встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Харківської області Харківської міської ради від 09.12.2015 № 762 визнано [PERSON] наймачем трикімнатної квартири [ADDRESS] зі складом сім`ї три особи: [PERSON] (наймач), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син). (а.с. 125). Однак, суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що тільки з цього часу їй стало відомо про те, що вона мешкає в квартирі [INFO] , а не в кімнаті № 3,4,5 оскілки вказане спростовується матеріалами справи, а саме: згіднолиста Комунального житлово-експлуатаційного підприємства № 5 Київського району м. Харкова від 6.11.2006 та 17.11.2006 на які відповідач посилається обгрунтовуючи свої заперечення щодо позову, вбачається, що вказані листи адресовані відповідачці [PERSON] з зазначенням адреси її проживання «по [ADDRESS] ». (а.с. 122). Також, з листа Департаменту житлового господарства від 05.04.2013 також вбачається,\~що лист адресовано [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги. Таким чином, встановлено, що відповідачі як власники квартири, та як наймачі до періоду 19.05.2017, мешкали в квартирі [ADDRESS] , в якій були отримані житлово-комунальні послуги, та мали обов`язок оплатити позивачеві їхню вартість. Питання щодо законності чи не законності відкриття особового рахунку на ім`я відповідача [PERSON] судом не вирішується, оскільки вказані обставини не мають значення для вирішення питання про стягнення заборгованості за послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкових територій та буде виходити за межі позовних вимог. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони (ст.81 ЦПК України). Відповідачами не надано доказів, що позивачем не надаються відповідачам послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, а також доказів які спростують наявну заборгованість. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що встановлено ст.625 ЦК України. Щодо клопотання відповідачки про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що передбачено ст.257 ЦК України. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно розрахунку заборгованості, згідно з яким позивач її нараховував за кожен календарний місяць надання послуг, починаючи з березня 2007 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то, перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Згідно розрахунку КП «Жилкомсервіс» який був наданий його представником з урахуванням строку позовної давності, заборгованість відповідачів за надані послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території за період з 01.01.2016 до 01.09.2020 складає 6346,57 грн. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимоги КП «Жилкомсервіс» підлягають задоволенню частково, слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території за період з 01.01.2016 до 01.09.2020 у розмірі 6346,57 грн. У відповідності зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь КП «Жилкомсервіс» слід стягнути понесені позивачем судові витрати у розмірі пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial