Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що розташований в [ADDRESS] , а також визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право на завершення приватизації та реєстрацію права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,60 га для ведення особистого підсобного господарства, які були передані у приватну власність [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі рішення Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області від 21 вересня 1993 року №14/3, як на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . \~ \~ \~ \~Мотивує свій позов тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Позивачка є його спадкоємицею за заповітом, прийняла спадщину шляхом спільного проживання, однак нотаріально оформити своїх спадкових прав не може. Інші спадкоємці відсутні. Враховуючи вищенаведене, просить поданий позов задовольнити. Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак в заяві до суду позовні вимоги підтримала повністю, просила його задовольнити, а справу слухати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав письмову заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1235 ЦК України надається право заповідачу на призначення спадкоємців. З заповіту, складеного [PERSON] 17 квітня 2012 року, який було посвідчено секретарем Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області та зареєстровано в реєстрі за №40 вбачається, що він все належне йому майно заповів своїй дочці [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер [INFO] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 4 серпня 2021 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] було відмовлено. Документами про родинні відносини стверджується, що позивачка є дочкою померлого [PERSON] . Довідкою Мар`янівської селищної ради №599 від 29 липня 2021 року стверджується, що заповіт [PERSON] , який посвідчувався 17 квітня 2012 року за №40, не змінений і не скасований. Спадкоємцями за законом після його смерті є син [PERSON] та дочка [PERSON] , а спадкоємцем за заповітом дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом спільного проживання. З спадкової справи після померлого [PERSON] вбачається, що від імені [PERSON] до нотаріальної контори надходила заява про прийняття спадщини. Інший спадкоємець [PERSON] від успадкування майна відмовилася згідно з поданою заявою. Відповідно до заяви [PERSON] , останній спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] не прийняв та на спадкове майно не претендує. Відповідно до запису в погосподарській книзі №3 за 2013 рік, житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , належить [PERSON] . Судом встановлено, що позивачка є спадкоємицею за заповітом після померлого батька [PERSON] , прийняла спадщину. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Поряд з\~цим,\~відповідно до\~ст.1225\~ЦК України\~право власності\~на земельну\~ділянку переходить\~до спадкоємців\~на загальних\~підставах,\~із збереженням\~її цільового\~призначення. До\~спадкоємців житлового\~будинку,\~інших будівель\~та споруд\~переходить право\~власності або\~право користування\~земельною ділянкою,\~на якій\~вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з рішенням Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області №14/3 від 21 вересня 1993 року, [PERSON] було безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,60 га. Перехідними положеннями Земельного кодексу України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті свого батька. Успадкувавши спадкове майно, вона успадкувала право на завершення приватизації, яке мав за життя спадкодавець, але в установленому порядку не може завершити процедуру приватизації та зареєструвати своє право на спадкове майно. Згідно з роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у п.3.5 визначено, що правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право. За таких обставин, суд вважає, що позивач, прийнявши спадщину після смерті спадкодавця, набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали останньому, включно із правом на завершення приватизації земельних ділянок. За змістом ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України у випадку визнання відповідчем позову, суд ухвалює рішення в порядку встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин, враховуючи те, що представлені позивачкою докази на підтвердження своїх позовних вимог щодо визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними та допустимими, визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити повністю. Суд звертає увагу позивачки на дотримання вимог ст.ст.162, 164, 167, 174 Податкового кодексу України.

Outcome: approved