Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 07.03.2013 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 20/2013, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 152 370,00 грн. з процентною ставкою за користування кредитом 17 % річних, а за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 22 % річних, зі строком повернення коштів до 06.03.2020 року. Банк виконав свої договірні зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується випискою з позичкового рахунку відповідача. Відповідач не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений кредитним договором строк, що станом на 21.11.2018 року становить 169 114,80 грн. Крім того, в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 1 від 07.03.2013 року, за умовами пункту 1.1 якого [PERSON] зобов`язалась в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі позичальником зобов`язань по кредитному договору. Банк свої зобов`язання виконав, грошові кошти надав, але відповідачі свої зобов`язання щодо їх повернення належним чином не виконують, грошові кошти в повному обсязі не сплачують. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом, просить стягнути солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 169 114,80 та судові витрати по справі. 04 лютого 2019 року ухвалою Київського апеляційного суду визначено підсудність даної справи Деснянському районному суду м. Києва. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 06.03.2019 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. В судовому засіданні представник позивача свої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, повідомлялися шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади України. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідачів, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.03.2013 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 20/2013, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 152 370,00 грн. з процентною ставкою за користування кредитом 17 % річних, а за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 22 % річних, зі строком повернення коштів до 06.03.2020 року. Банк виконав свої договірні зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується випискою з позичкового рахунку відповідача. В той же час, відповідач не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором та не повернув кредитні кошти у визначений кредитним договором строк, в зв`язку з чим станом на 21.11.2018 року має заборгованість в розмірі 169 114,80 грн., яка складається з: нараховані та несплачені проценти за користування кредитом в розмірі 28 330,76 грн.; заборгованість за кредитом в розмірі 140 784,04 грн. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов`язання за Договором в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Банк свої зобов`язання за вищевказаним Договором виконав в повному обсязі, але відповідач свої зобов`язання щодо сплати коштів в повному обсязі не виконує, тим самим порушуючи умови Договору. Також, судом встановлено, що в якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 1 від 07.03.2013 року, за умовами пункту 1.1 якого [PERSON] зобов`язалась в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання у повному обсязі позичальником зобов`язань по кредитному договору. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч.1, 2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, у разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідачі умови укладеного Договору не виконують, кредит та відсотки за користування кредитом не сплачують, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку підлягають задоволенню в повному обсязі та з відповідачів на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за Договором на загальну суму 169 114,80 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню солідарно витрати по сплаті судового збору в сумі 2536,72 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved