Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , проте спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними та різних поглядів на життя. Вказує, що на сьогоднішній день їхні стосунки фактично припинені, а відповідач участі у вихованні їхньої неповнолітньої дитини не бере, коштів на її утримання не надає, фактично дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. На основі зазначеного, просить, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), щомісячно, з дня подання позовної заяви і до досягнення дитини повноліття. В судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, проте в матеріалах справи наявне клопотання від представника позивачки про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги позивачки визнав. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON] , [INFO] , батьками якого в свідоцтві про народження (серії [NUMBER] від 26.12.2005 року) записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Стаття 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України). Виходячи з наведених позивачкою доводів, визнання відповідачем позову, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.ст. 84, 141, 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved