Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просить стягувати на її користь аліменти на її утримання як дружини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO] трьох років; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти за минулий час, тобто з 01.07.2015 р. до 31.05.2016 р. у розмірі 27500 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 31.05.2014 р. вона уклала шлюб із відповідачем [PERSON] У шлюбі народився син [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Вони з відповідачем разом не проживають з липня 2015 року. З цього часу відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання та на утримання дитини. Вона не має можливості працювати, оскільки доглядає за малолітньою дитиною. Відповідач працездатний, а тому має можливість працювати на утримувати її до досягнення дитиною трирічного віку. У зв'язку із наведеним, просить суд позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним, додатково пояснивши, що шлюб між нею та відповідачем був розірваний 07.03.2017 року, на даний час відповідач працює лікарем-гінекологом в ДУ «Краснолучанський територіальний центр», що підтверджується записом в його трудовій книжці, копію якої вона отримала від працівників зазначеної медичної установи, а відтак відповідач отримує дохід, і має можливість сплачувати аліменти на її користь. Крім того, перша дружина відповідача [PERSON], в якої від нього є двоє малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], виїхала до Німеччини, і скорше за все діти виїхали з нею, і тому відповідач не несе ніяких витрат на їх утримання, просить суд позов задовольнити. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, доказів про поважність причин своєї неявки суду не надав, і тому суд не бере до уваги його клопотання про відкладення розгляду справи, і розцінює таке, як спрямоване на затягування розгляду справи. Крім того, відповідач подав до суду письмові заперечення /а.с.82-86/, в яких проти позову заперечив, з підстав того, що він не має змоги сплачувати аліменти на утримання колишньої дружини, оскільки він не працює, що підтверджується записом у трудовій книжці, крім того, в нього є обов'язок по утриманню двох дітей від першого шлюбу [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено: сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.05.2014 року, який був розірваний рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 07.03.2017 року /а.с.4,95/, від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с.5,/. Малолітній син проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] без реєстрації /а.с.14/. З пояснень позивачки, відповідач з липня 2015 року не надає їй коштів на її утримання. Згідно із ч. 2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З аналізу вищевказаної норми СК України слідує, що право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років не є абсолютним. Частина 1 статті 61 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд критично ставиться до твердження відповідача, що він ніде не працює, і тому не може надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки він не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження свого вказаного твердження. Разом з тим, як убачається з копії трудової книжки відповідача, він з 05.01.2016 року працює на посаді лікаря акушера-гінеколога консультативно-діагностичного відділення ДУ «Краснолучанський територіальний центр» /а.с.87-93/. Таким чином, у судовому засіданні достовірно з'ясовано, що відповідач працює, а відтак отримує дохід, що свідчить про те, що він може надавати позивачці матеріальну допомогу. Крім того, відповідач сам у своїх письмових запереченнях зазначає, що його щомісячний дохід складає 2000-2500 грн. Оскільки відповідач не надає матеріального утримання на колишню дружину добровільно, то це слід робити у судовому порядку, як цього вимагає позивач. Щодо розміру аліментів, які повинні стягуватись з відповідача на користь позивачки, то суд прийшов до наступних висновків. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09.08.2016 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання їх сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно /а.с.22,23/. Крім сина [PERSON] у відповідача є ще двоє дітей від іншої жінки [PERSON], а саме: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей /а.с./. Відповідач у своїх письмових запереченнях нічого не вказує, що він приймає участь в утриманні вказаних дітей, він лише зазначає, що він має обов'язок щодо утримання інших дітей. Разом з тим, відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу, який б свідчив про те, що він реально приймає участь в утриманні двох інших його дітей. Таким чином, в суду є наявні докази лише того, що відповідач реально приймає участь в утриманні однієї своєї дитини [PERSON] відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 09.08.2016 року, доказів про те, що відповідач утримає інших дітей або інших осіб суду не надані. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, вважає, що стягнення аліментів з відповідача на утримання колишньої дружини з якою проживає дитина до трьохрічного віку у розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку, відповідатиме, як інтересам сторін, так і принципам розумності та справедливості, а також, не буде надмірним тягарем для відповідача. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина за минулий час, а саме з 01.07.2015 р. до 31.05.2016 р., суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Оскільки позивачка ні в позові, ні у судовому засіданні не надала викладу обставин, якими обґрунтовує цю позовну вимогу, а також не надала належних та допустимих доказів того, що вона вживала будь-яких заходів щодо одержання з відповідача аліментів на своє утримання, однак не змогла їх одержати у зв'язку із ухиленням від їх сплати, у цій позовній вимозі слід відмовити. Крім стягнення аліментів, з відповідача слід стягнути відповідний розмір судового збору.

Outcome: partial