Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Позивачки звернулися до суду з позовом до Ріпкинської селищної ради та [PERSON] , в якому просять: -визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН №033874, виданий Сиберізькою сільською радою Ріпкинського району Чернігівської області на ім`я [PERSON] ; -скасувати державну реєстрацію державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН №033874, виданий Сиберізькою сільською радою Ріпкинського району Чернігівської області на ім`я [PERSON] ; -визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON] , право на Ѕ частину земельної ділянки, площею 2,6473 га, що розташована на території Сиберізької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН №011000; -визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, [PERSON] , право на Ѕ частину земельної ділянки, площею 2,6473 га, що розташована на території Сиберізької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН №011000. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачки є спадкоємицями після смерті своєї матері, [PERSON] . До складу спадщини після смерті [PERSON] входить, зокрема, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,6473 га, розташована на території Сиберізької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН №011000 від 15.10.2001, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №62.Під час оформлення права власності на вищевказану земельну ділянку, виявилося, що на дану земельну ділянку було помилково видано державний акт серії ІІІ-ЧН №033874 на ім`я [PERSON] . Даний факт унеможливлює оформлення позивачками належним чином спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] , тому [PERSON] та [PERSON] вимушені звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16.03.2021 замінено неналежного відповідача - [PERSON] на його правонаступника - [PERSON] та неналежного відповідача - Сиберізьку територіальну громаду в особі Сиберізької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області на Ріпкинську селищну раду. Позивачки у судове засідання не з`явилися, надавши заяви у яких просять розгляд справи провести у їх відсутність. [PERSON] у судове засідання не з`явився, надавши заяву у якій заперечує проти задоволення позовних вимог та просить розгляд справи провести без його участі. Представник Ріпкинської селищної ради у судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву, в якому визнає позовні вимоги, стосовно їх задоволення покладається на розсуд суду та просив справу розглядати у його відсутність. Представники третіх осіб у підготовче судове засідання не з`явилися, надіславши заяви, у яких просять справу розглядати у їх відсутність та при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд доходить наступного висновку. Рішенням Сиберізької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області 16 сесії 23 скликання від 25.09.2001 було передано безоплатно в приватну власність земельні ділянки згідно сертифікатів на право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Частиною 1 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. З витребуваного додатку №1 вищезазначеного Рішення, [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0124023 та [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0189017, були надані земельні частки (пай), в результаті чого останнім були видані Державні акти на право приватної власності на землю серії IІІ-ЧН №033874 та серії IV-ЧН №011000 відповідно. У той же час, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Сиберізької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, [INFO] померла [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №18. Відповідно до заповіту [PERSON] , посвідчений секретарем виконавчого комітету Сиберізької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області 04.02.1995 та зареєстрований в реєстрі за №5, все майно, де б воно не було і з чого не складалося, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право померла заповідала своїм дочкам - [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії актового запису про смерть №13 від 16.12.2013, виданого виконкомом Сиберізької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . Положеннями статей 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З матеріалів справи встановлено, що позивачки прийняли спадщину після смерті [PERSON] , котра сталася [INFO] , до якої входить, зокрема, і земельна частка (пай), яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЧН №011000. Тоді як, спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син - [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи №78/2019, заведеною Ріпкинською районною державною нотаріальною конторою, яка складається, зокрема, із земельної частки (пай), яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IІІ-ЧН №033874. Однак, дослідивши вищевказані державні акти на право приватної власності на землю, судом встановлено, що вони зареєстровані в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю під одним номером - 62. Проте, з копії додатку до вищевказаного Рішення Сиберізької сільської ради Ріпкинського району Чернігівської області, в якому зазначені перелік осіб, яким в процесі розпаювання, передано у приватну власність земельні ділянки із зазначенням номеру самої земельної ділянки, відповідно до схеми розміщення земельних ділянок на території Сиберізької сільської ради, встановлено, що [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка під [ADDRESS] , а не №62. Даний факт також підтверджується відповіддю на запит, котру надав Сиберізький старостинський округ №17 від 05.08.2021 №94, з якої вбачається, що [PERSON] дійсно було передано у приватну власність земельні ділянки згідно сертифікатів на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0124022 та ЧН №0124023 під номерами 31 та 117 відповідно. Згідно ч. 2 ст. 373 ЦК України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, що пов`язані з правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. До того ж, видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушеннями вимог статей 116, 118 ЗК України, - недійсним. Це підтверджено рішеннями Верховного Суду України, прийнятими за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 237 КАС України. А саме, постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 лютого 2013 р. у справі № 6-169цс12, в якій Верховний Суд послався на норму статті 155 Земельного кодексу України, згідно з якою, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскільки оскаржувані рішення прийнято з порушенням закону, вони є незаконними і підлягають скасуванню. Відповідно до ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно зі статтею 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що державний акт на право приватної власності на землю серії IІІ-ЧН №033874, виданий на ім`я [PERSON] порушує права позивачок щодо володіння, користування чи розпорядження належною померлій [PERSON] земельною ділянкою, яку позивачки успадкували після смерті останньої, та його видано без дотримання вимог законодавства, а тому позовні вимоги в частині визнання вказаного державного акту на право приватної власності на землю недійсним та скасування його реєстрації підлягають задоволенню. Стаття14 Конституції України передбачає, що право власності громадян на землю гарантується Конституцією і це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути - визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема в порядку спадкування. Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), зокрема, є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Тому, беручи до уваги викладене, суд доходить висновку, що за позивачками необхідно визнати право на Ѕ частини земельної ділянки, яка належала померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН №011000, а відтак позовні вимоги в частині визнання права власності на спадкове майно також підлягають задоволенню.

Outcome: approved