overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів, уточнивши свої позовні вимоги, остаточно наполягала на визнанні останніх такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. Позивачка позов підтримала у повному обсязі, підтвердила обставини викладені у позовній заяві та просила суд про задоволення позову. Відповідачі у судове засідання жодного разу не з'явились, не надали цьому поважних підстав, хоча про час та місце слухання справи були повідомлені, чому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності за наявними у справі доказами. Вислухавши позивачку, дослідивши представленні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивачці на підставі договору купівлі-продажу ВАЕ № 859168 від 04 квітня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Котовського нотаріального округу Одеської області Сівун Ф.Й, зареєстрований в реєстрі за № 1090, належить квартира [ADDRESS], житлова площа 18,7 кв.м., загальною площею 34,3 кв.м.. В 2009 році між позивачкою, [PERSON], та відповідачами, [PERSON] та [PERSON], в усній формі, був укладений договір. Предметом договору було те, що позивачка дозволяє мешкання та реєстрацію відповідачам в квартирі, яка належить їй та знаходиться за адресою: [ADDRESS], а відповідачі сплачують комунальні платежі за квартиру. Однак, відповідачі за період реєстрації в вищевказаній квартирі не мешкали, комунальні платежі не сплачували. Де знаходяться відповідачі на даний час не відомо. Реєстрація відповідачів перешкоджає позивачці користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій власний розсуд. Ст. 72 Житлового Кодексу України передбачає можливість визнання громадянина особою, яка втратила право користування житловою площею, у разі відсутності його без поважних підстав понад термінів, встановлених ст. 71 Житлового Кодексу України (тобто, 6-ти місяців). Саме це і було встановлено судом при розгляді позову. Крім того ст. 391 ЦК України зазначає, що власник майна, має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні свого права власності і у разі, якщо ці перешкоди не поєднанні з позбавленням володіння.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки, в якому зазначила, що 02 серпня 2011 року вона надала відповідачці у позику грошові кошти в сумі 766 грн... Як зазначено в позові, на підтвердження вищезазначеної позики відповідачка надала позивачці розписку, в якій зобов'язалася повернути грошові кошти протягом двох місяців, тобто до 02 жовтня 2011 року. За твердженням позивачки, відповідачка своїх зобов'язань, встановлених договором позики не виконала, оскільки в обумовлений договором строк суму позичених грошових коштів не повернула. В позові також зазначено, що позивачка неодноразово телефонувала відповідачці і розмовляла з нею особисто з метою спонукання її повернути грошові кошти, але все було марним. Відповідачка тільки обіцяла позивачці з дня на день виконати свої зобов'язання за договором позики, але до теперішнього часу їх так і не виконала. В позові позивачка просить суд стягнути на її користь з відповідачки 766 грн. в рахунок погашення боргу за договором позики грошових коштів та понесені нею судові витрати в сумі 243,60 грн.. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, в адресованій суду заяві просить суд розглянути справу без її участі, позов визнає повністю, жодних заперечень проти його задоволення не має. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З урахуванням вищезазначеного суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований по [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №852835 від 15 травня 2007 року та витягом про державну реєстрацію від 18 червня 2007 року №14937245, виданим КП «Новомиколаївське госпрозрахункове архітектурно-планувальне технічно-інвентаризаційне бюро». Як зазначено в позові, 21 листопада 2006 року в будинку позивачки була зареєстрована дружина її сина - [PERSON]. За твердженням позивачки, у зв'язку з особистими стосунками її сина та відповідачки, [PERSON] більш ніж півтора року не проживає у вищезазначеному житловому будинку, вона виїхала проживати до своєї матері в с. Острівське Новомиколаївського району Запорізької області. На думку позивачки, у зв'язку з тим, що відповідачка у спірному будинку не проживає більше півтора року, не оплачує послуги за користування жилим приміщенням, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті, вона вважається такою, що втратила право користування ним. В позові позивачка просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] Відповідачка [PERSON] позов визнала повністю, жодних заперечень проти його задоволення не має. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачкою позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідачці наслідки визнання нею позову, передбачені ч. 4 ст. 174 ЦПК України, були роз'яснені головуючим у справі в ході з'ясування обставин справи і перевірки їх доказами. З урахуванням вищезазначеного суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки, в якому просить суд встановити, що житловий будинок, розташований в Одеській області, Біляївському районі с.Усатове, вул. Водопянова 2, є спадковим майном після смерті [PERSON], померлого 16 березня 2015 року; визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами: літня кухня, вбиральня, цистерна та огорожа, який розташований в Одеській області, Біляївському районі с.Усатове, вул. Водопянова 2, в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], померлого 16 березня 2015 року. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягає на задоволенні позову. Відповідачка в судовому засіданні проти позивних вимог не заперечувала. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного: 16 березня 2015 року помер чоловік позивачки [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ЖД № 404760. Згідно довідки Усатівської сільської ради №1236 від 03.08.2015 року, житловий будинок, розташований за адресою: Одеській області, Біляївському районі с.Усатове, вул. Водопянова 2, належить [PERSON], померлого 16.03.2015 року. Згідно технічного паспорту від 13.07.2015 року, № 141/2/2015 у склад житлового будинку входять наступні господарські споруди: А-житловий будинок; Б-літня кухня; В-вбиральня; 3-огорожа; І-цистерна. Згідно заяві № 423 від 22 квітня 2015р. [PERSON]І, відмовилась від спадщини за законом, що залишилася після її батька [PERSON], померлого 16.03.2015 року. Позивачка як спадкоємець першої черги за законом, звернулась з питань отримання спадщини до Біляївської державної нотаріальної контори . Згідно листу від Біляївської державної нотаріальної контори № 2727/02-14 від 26 червня 2015 року про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину, без оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки , мотивуючи свої вимоги тим , що 16 травня 2014 року відповідачка під розписку позичила у неї грошові кошти у розмірі 15244 грн. Вказана розписка містить кінцеву дату повернення боргу - 20 липня 2014 року . При цьому всі вказані кошти відповідачка зобов'язалася повернути за першою ж вимогою позивачки . 26 вересня 2014 року позивачка пред'явила відповідачці претензію згідно розписки та положень чинного цивільного законодавства України щодо повернення заборгованості , на що відповідачка відреагувала , повернувши до 15 жовтня 2014 року частину боргу у розмірі 5770 грн. Згодом відповідачкою також було повернуто позивачці частину боргу в сумі 1000 грн. Проте , по теперішній час відповідачка ухиляється від повернення іншої суми боргу , чим порушила взяті на себе зобов'язання . Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала , та просить суд задовольнити . Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала , не заперечує проти задоволення позовних вимог . Заслухавши пояснення сторін , вивчивши матеріали справи , суд прийшов до висновку , що заявлений позов підлягає задоволенню . Згідно копії розписки від 16.05.2014 року відповідачка [PERSON] позичила у позивачки [PERSON] кошти в сумі 15244 грн. , які зобов»язалася повернути до 20.07.2014 року . 26 вересня 2014 року позивачкою направлено відповідачці [PERSON] досудову претензію щодо повернення боргу , яку відповідачка отримала 04.10.2014 р., про що також свідчить копія поштового повідомлення . На даний час відповідачкою повернуто позивачці частину боргу на загальну суму 6770 грн. Залишок заборгованості за договором позики складає 8474 грн. В силу положень ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору . Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник , який просторочив виконання грошового зобов»язання , на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу . За умовами ст. 1049 ч. 1 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі , визначені родовими ознаками , у такій самій кількості , такого самого роду та такої самої якості , що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку , що встановлені договором . Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги , позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це , якщо інше не встановлено договором . Таким чином , в судовому засіданні з достовірністю встановлено , що сторони перебували між собою в договірних відносинах , позивачкою договірні умови виконані , відповідачці була надана грошова позика , але відповідачка свої зобов'язання виконала частково , суму позики в повному обсязі не повернула , тобто порушила зобов'язання за договором позики , а тому заявлений позов підлягає задоволенню . Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь позивачки підлягають понесені останнньою та документально підтверджені судові витрати по справі .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про визнання договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS], зареєстрованого на Маріупольській універсальній товарній біржі 07.10.1997 р. - дійсним, з тих підстав, що позивачка купила зазначений будинок, заплативши відповідачу обумовлену суму грошей, а відповідачка передала їй вказаний будинок, в якому вона проживає до теперішнього часу. Зазначений договір не було зареєстровано в нотаріальній конторі, тому необхідно визнати угоду дійсною, а також визнати право власності на вищевказаний будинок. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву в якій наполягала на задоволенні позовних вимог на підставах, зазначених у позові, та просила справу розглянути за її відсутністю. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Суд вважає, що причини неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не є поважними, в зв'язку з чим, зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 07.10.1997 р. між [PERSON] та [PERSON] на Маріупольській універсальній товарній біржі укладено біржовий контракт № 17426, відповідно до якого відповідачка продала позивачці належний їй будинок [ADDRESS] за 2800 грошей (а.с.6). Відповідачка одержала гроші, звільнивши будинок. У відповідності до ст.220 ЦК України угода, що підлягає нотаріальному посвідченню може бути визнана судом дійсною, якщо фактично виконана сторонами. Сторони після складення вказаного договору виконали свої обов'язки, тому суд вважає необхідним визнати угоду дійсною та визнати право власності на вищевказаний будинок за позивачкою. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про визнання договору купівлі продажу дійсним, вказуючи, що укладений 17 серпня 1998 року між нею та відповідачкою договір купівлі продажу № 1777/Б в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі не був нотаріально засвідчений, що спричиняє його недійсність, у зв'язку з чим порушуються її майнові права, що змушує позивачку звернутися до суду з зазначеним позовом. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу без застосування технічного запису судового засідання. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, відповідно до заяви з позвом згодна, просила справу розглядати за її відсутністю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 17 серпня 1998 року між позивачкою та відповідачкою [PERSON] в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі був укладений договір купівлі-продажу № 1777/Б нерухомого майна, згідно якого відповідачка [PERSON] продала, а позивачка [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 19,4 кв.м, яка в цілому складається з: 1-коридору, 2 шафи, 3- санвузла, 4- кухні, 5- житлової, 6- балкону. Згідно вищезазначеного укладеного договору позивачкою була виплачена повна вартість придбаного нею спірного нерухомого майна, тобто виконана одна з істотних умов договору. Однак даний договір був укладений у порушення ст.ст. 209, 657 ЦК України, а саме: не був нотаріально засвідчений, що стало надалі перешкодою для позивачки в оформленні її майнових прав. У відповідності зі ст. 220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і виникло повне або часткове виконання договору, однак одна зі сторін ухиляється від його нотаріального виконання, суд може визнати такий договір дійсним. Після укладення договору, позивачкою було повністю прийняте у своє володіння та розпорядження придбане нерухоме майно. Прийняття до свого володіння та розпорядження позивачем нерухомого являється складовою права власності, на яке позивач має право як субєкт права приватної власності відповідно до ст. ст. 317, 318, 325 ЦК України. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Враховуючи вищевикладене, що сторонами були виконані усі істотні умови угоди, що підтверджується письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди договору купівлі продажу дійсною та визнання права власності, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.07.2010 року, виданого на підставі рішення виконкому №1454 від 09.06.2009 року, на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Син позивачки - третя особа по справі [PERSON] з 26.08.2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON], який був розірваний рішенням суду від 20.12.2012 року. У спірній квартирі за даною адресою продовжує бути зареєстрованою [PERSON], яка була зареєстрована як член родини. На теперішній час її особисті речі в квартирі відсутні, проживає у своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. Починаючи з вересня 2012 року [PERSON] в квартирі не проживає та не сплачує за комунальні послуги, тому позивачка просила суд визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Представник позивачки у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка у судовому засіданні проти позову заперечувала. Представник третьої особи - Амур-Нижньодніпровського РВ у м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву, якою просив справу слухати у його відсутність, рішення постановити на розсуд суду відповідно до норм діючого законодавства. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.07.2010 року, виданого на підставі рішення виконкому №1454 від 09.06.2009 року, на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Син позивачки - третя особа по справі [PERSON] з 26.08.2006 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON], який був розірваний рішенням суду від 20.12.2012 року. У спірній квартирі за даною адресою продовжує бути зареєстрованою [PERSON], яка була зареєстрована як член родини. На теперішній час її особисті речі в квартирі відсутні, проживає у своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. Починаючи з серпня 2012 року [PERSON] в квартирі не проживає, не сплачує за комунальні послуги, що підтверджується актами про непроживання від 20.08.2012 року, від 17.11.2013 року та 17.11.2013 року, які підписані сусідами та завірені головою ОСББ «Теремок-1». Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки реєстрація відповідачки за вказаною адресою не дозволяє позивачці розпорядитися своєю власністю, крім того, вона змушена нести витрати по оплаті поточних платежів з урахуванням кількості зареєстрованих осіб, тому суд вважає визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про визнання недійсним договору дарування, посилаючись на те, що після смерті чоловіка вона залишилась проживати одна. Нещодавно їй виповнилось 84 роки, вона часто хворіє і потребує стороннього догляду. У м.Хімки Московської області проживає її дочка відповідачка, яка до неї періодично навідувалась. Коли в черговий раз дочка приїхала в гості влітку 2009 року і вона їй поскаржилась на стан здоров'я, хоча вона знала про те, що вона часто хворіє так як вони спілкувались по телефону, запропонувала їй послуги по забезпеченню її доглядом, харчуванням. утриманням її квартири, пообіцявши найняти людину, яка б за її кошти її доглядала, оплачувала послуги за квартиру та інше, так як вона отримує мізерну пенсію, якої їй не вистачає навіть на ліки. Взамін вона попросила відписати їй належну їй [ADDRESS]. Вона погодилась і 7 липня 2009 року уклала з відповідачкою договір умов якого не читала, оскільки безроздільно їй довіряла, але відразу після укладення договору відповідачка перестала з нею спілкуватись, цікавитись її здоров'ям, а якщо вона їй дзвонила, то вона говорила їй всілякі гадості. Вона зрозуміла, що дочка чекає її смерті, щоб забрати квартиру, але їй треба щоб її хтось доглянув, а для цього необхідно укласти договір довічного утримання. На весні-початку літа 2013 року після неодноразових спроб домовитись з дочкою про її догляд, вона почала збирати документи, необхідні для укладення договору довічного утримання і коли звернулась в бюро технічної інвентаризації м.Умані, то десь на початку літа 2013 року дізналася, що фактично між нею відповідачкою був укладений договір дарування , чого вона не бажала. Вважає, що договір дарування, укладений з метою приховати дійсний правочин про довічне утримання, є удаваним право чином. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, просив задоволити визнати договір дарування [ADDRESS], укладений 7 липня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу [PERSON] та повернути сторони в первинний стан. Відповідачка в судове засідання не з?явилась, надіславши повідомлення, згідно якого з позовом ознайомлена, при розгляді справи покладається на розсуд суду, матеріальних претензій до позивачки не має, згідна з будь-яким рішенням суду, просить справу розглянути у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що в судовому засіданні достовірно встановлено той факт, що договір дарування укладений 7 липня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладений з метою приховання договору довічно утримання, отже цей договір удаваний і є недійсним, а тому заявлений позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved