Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті 31 січня 2015 року її бабусі [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та на земельну ділянку, площею 0,15 га, виділену для його будівництва та обслуговування, розташовані по по вул. Матросова, 45, в с. Полігон Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті бабусі залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку, оскільки не представила нотаріусу належним чином оформлені правовстановлюючі документи: отримавши будинок в спадщину після смерті свого чоловіка бабуся не зареєструвала його належним чином, а в державному акті маються неточності. Посилаючись на те, що вона прийняла спадщину, оскільки в передбачений законом шестимісячний термін звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча наданими свідоцтвами підтверджується отримання бабусею будинку у власність в порядку спадкування, а невірний запис державному акті про його видачу не спростовує його дійсність, тому просила винести рішення про визнання за нею права власності на дане спадкове майно. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивачки на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без її участі, а позов задовольнити. Від представника відповідача до суду надійшла аналогічна заява, в якій також було зазначено про визнання позову. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 31 січня 2015 року в селі Полігон Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області померла громадянка [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді будинку за адресою: Миколаївська область, Жовтневий (Вітовський) район, с. Полігон, вул. Матросова, 45, та земельної ділянки, розташованої за цією ж адресою, площею 0, 15 га, яка виділена для будівництва та обслуговування житлового будинку. Будинок вона отримала в порядку спадкування після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 8 лютого 1981 року, про що їй п'ятою державною нотаріальною конторою м. Миколаєва було видано 27 січня 1982 року свідоцтво про право на спадщину за законом, а також в той же день їй було видано свідоцтво про право власності на будинок. Свідоцтва вона зареєструвала в місцевій сільській раді 6 липня 1982 року. Земельна ділянка ж належала їй на підставі державного акту серії МК № 02679, виданого Полігонівською сільською радою Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги спадкування за законом відносяться діти та батьки спадкодавця. Крім того відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Позивачка [PERSON], яка до одруження в 1993 році мала прізвище [PERSON], була дочкою [PERSON], померлого 27 червня 2012 року, який був сином спадкодавиці [PERSON] (а.с. 9-12). Таким чином позивачка, в зв'язку зі смертю свого батька до смерті її бабусі, відноситься до спадкоємців першої черги після її смерті за правом представлення. Вона прийняла спадщину, оскільки в передбачений законом шестимісячний термін подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців цієї ж черги, які прийняли спадщину, судом не встановлено. Далі, під час оформлення спадщини на будинок та на земельну ділянку після смерті бабусі позивачка отримала розяснення від нотаріуса про неможливість її оформлення в такому порядку, оскільки не представила належним чином оформлені оригінали правовстановлюючих документів на дану нерухомість. За пунктом 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивачки до суду із даним позовом. Так, було зясовано, що після прийняття бабусею спадщини після смерті свого чоловіка та отримання нею свідоцтв про право на спадщину та про право власності не будинок, вона їх не зареєструвала в місцевому органі реєстрації бюро технічної інвентаризації. А в державному акті зазначено, що він був виданий 10 березня 1994 року, хоча в ньому ж записано, що видача відбулася відповідно до прийнятого 17 березня 1994 року рішення № 34 Полігонівської сільської ради. В той же час, це не скасовує належність померлій на праві власності будинку № 45 по вул. Матросова в с. Полігон Вітовського (Жовтневого) району, оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Свідоцтва про право на спадщину на будинок та про право власності на будинок не скасовані і є діючими, вони підтверджують, що [PERSON] отримала у власність будинок після смерті свого чоловіка [PERSON] До того ж в 1992 році ці свідоцтва були зареєстровані в Полігонівській сільській раді. Наявність описки в державному акті також не скасовує його дійсність та належність померлій земельної ділянки на праві приватної власності. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. В позасудовому порядку вирішити це питання позивачка не взмозі через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно та неналежне оформлення правовстановлюючих документів. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved