Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з проханням визнати відповідачку та її малолітню дитину [PERSON] [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] посилаючись на те, що відповідачка та її малолітня дитина за вказаною адресою фактично не проживала жодного дня та постійно знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позивачка в судовому засіданні уточнила позовні вимоги, просила усунути перешкоди у користуванні будинком, шляхом зняття відповідачки та її малолітньої доньки з реєстрації, надала пояснення аналогічні обставинам, викладеним в позові, додавши, що відповідачку не знала, її син попросив зареєструвати [PERSON] та її малолітню доньку [PERSON] в своєму будинку для того, щоб відповідачка мала можливість отримувати соціальну допомогу на дитину. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслала, про причину неявки суд не повідомила, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Свідок, [PERSON], у судовому засіданні пояснила, що по сусідству з позивачкою проживає уже багато років, про те, що відповідачка прописана в будинку [PERSON] узнала ще минулого року, пояснила, що за цей період відповідачка жодного дня не проживала в будинку її сусідки. Заслухавши пояснення позивача, свідка, оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачка мешкає та зареєстрована у [ADDRESS] та є власницею даного домоволодіння, що підтверджується копією договору дарування від 17 грудня 1991 року. Разом з позивачкою у вказаному будинку зареєстровані син позивачки [PERSON] та з 28.05.2013 року відповідачка [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] З моменту реєстрації відповідачка та її малолітня донька, за вказаною адресою не проживають, не є членами сім'ї позивачки, тобто спірне житло не є їх місцем проживання, жодних правових підстав для користування власністю позивача не мають, навпаки, реєстрація відповідачки та її малолітньої дитини перешкоджає позивачці вільно користуватися належною їй власністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним Відповідно до ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.3, 6 Тимчасового порядку реєстрації громадян за місцем проживання, затвердженого постановою КМУ №35 від 16.01.03. місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством України; громадяни повинні у 10-ти денний строк після прибуття на нове місце проживання надати в орган реєстрації необхідні документи для реєстрації за цим місцем проживання. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка не є членом сім'ї позивачів, не мешкає у будинку з самого дня реєстрації, тобто спірне житло не є її місцем проживання, жодних правових підстав для користування власністю позивача не надав, а тому у даній справі між сторонами склалися не житлові правовідносини, а відносини стосовно захисту права власності. Навпаки, реєстрація відповідача перешкоджає позивачу вільно користуватися належною йому власністю, оскільки тягне за собою додаткові витрати на її утримання. Також у вказаній квартирі не мешкає та не користується цим житлом малолітня дитина відповідачки. На підставі викладеного, ст. ст. 317,319,386 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

Outcome: approved