Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивачка у жовтні 2013 року звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись, що є власником 177/300 частин домоволодіння [ADDRESS]. Власником інших 123/300 вказаного домоволодіння є [PERSON] Вищевказане домоволодіння було реально розділене між сторонами та визначений порядок користування земельною ділянкою. Згодом [PERSON] приватизувала свою частину земельної ділянки, а позивачка є користувачем своєї частини земельної ділянки. Також сторони у відповідних частках (відповідачі [PERSON] - 5/7; [PERSON] - 1/7; [PERSON] - 1/21; [PERSON] - 1/21; позивачка - [PERSON] -1/21) є співвласниками суміжного домоволодіння [ADDRESS]. В глибині земельної ділянки [ADDRESS] яка перебуває у користуванні позивачки розташований гараж яким остання не може користуватися оскільки у неї відсутній проїзд до її земельної ділянки. Після приватизації своєї частини земельної ділянки за вищевказаною адресою відповідачкою [PERSON] єдиним способом проїхати до належної позивачці земельної ділянки є проїзд який історично склався на території земельної ділянки [ADDRESS]. Також на території вказаного проїзду розташовані вигрібна яма позивачки та частина її мережі газопостачання. В зв'язку з неможливістю задоволення потреб позивачки у доступі до земельної ділянки користувачем якої вона є та обслуговуванні каналізації, газопроводу та електромережі іншим шляхом, позивачка просила встановити безоплатний та безстроковий земельний сервітут для проходу та проїзду транспортним засобом до земельної ділянки площею 0,0348 га. що знаходиться в її користуванні [ADDRESS], облаштування каналізаційної системи через частину земельної ділянки [ADDRESS], яка перебуває у користуванні відповідачів, а також для обслуговування мереж газового та електропостачання. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позові. Пояснили, що іншим чином задовольнити потреби позивачки можливості немає, що підтверджено висновком судової будівельно-технічної експертизи. Відповідачі перешкоджають їй у доступі до її земельної ділянки шляхом проїзду через територію земельної ділянки [ADDRESS]. Просили встановити безоплатний та безстроковий сервітут згідно експертного висновку. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, заявою позовні вимоги визнала. Відповідачка [PERSON] також в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Представник відповідачки [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що оскільки позивачка не оформила право власності чи користування своєю земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] вона не має права звертатися до суду з вказаними позовними вимогами. Жодних перешкод у проїзді до її земельної ділянки відповідачі їй не чинять. Крім того, позивачкою та її представником не надано суду доказів того, що вказані потреби не можуть бути задоволені іншим шляхом, зокрема, за рахунок земельної ділянки [ADDRESS]. При цьому звернув увагу суду на той факт, що позивачка також є користувачем земельної [ADDRESS]. Вважає, що таким чином позивачка намагається захопити частину сусідньої земельної ділянки. Просив у задоволенні позову відмовити. Відповідачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов не визнали. Підтримали доводи представника [PERSON] Також зазначили, що жодних перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою відповідачі позивачці не чинять. Обслуговування мереж газо- та електропостачання, а також вигрібної ями здійснюється відповідними організаціями, а не позивачкою і не потребує встановлення безстрокового сервітуту. Також просили у задоволенні позову відмовити. Представник Скадовської міської ради Херсонської області в судовому засіданні пояснив, що позивачка [PERSON] є користувачем частини земельної ділянки [ADDRESS]. Крім того, сторони у відповідних частках також є користувачами земельної ділянки [ADDRESS] (документи на право власності на вказану земельну ділянку не оформлені). Історично частина земельної ділянки [NUMBER] використовувалася, як проїзд до земельної ділянки [ADDRESS], що було позначено у відповідних технічних документах. Але рішенням суду вона була визнана частиною земельної ділянки [ADDRESS]. Не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, суд приходить до наступних висновків. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.2003 року посвідченого державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори Херсонської області Куліш Л.Г., реєстровий №1266 позивачка [PERSON] є власником 118/300 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.12.2011 року посвідченого державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори Херсонської області Сисак Д.П., реєстровий №1-1093 позивачка [PERSON] є власником 59/300 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] Таким чином всього частка позивачки у вищевказаній домобудівлі складає 177/300 частин. Право власності на вищевказане спадкове майно зареєстроване в ХДБТІ. Власником інших 123/300 частин вищевказаної домобудівні є [PERSON], що підтверджується Договором дарування від 17.10.2001 року посвідченим приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу [PERSON], реєстровий №2919 та ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 19.10.1995 року. Право власності останньої також зареєстроване у ХДБТІ. З рішення виконкому Скадовської районної ради депутатів трудящих Херсонської області від 18.02.1956 року №102 протокол №4 та матеріалів інвентарної справи вбачається, що за домобудівлею по [ADDRESS] закріплено земельну ділянку площею 600 кв.м. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 15.11.2012 року також встановлено, що за домоволодіннями [ADDRESS] та [ADDRESS] закріплені земельні ділянки площею 600 кв.м. та 910 кв.м. відповідно. Також, вказаним судовим рішенням визнано проїзд загального користування площею 83,5 кв.м. частиною земельної ділянки [ADDRESS]. Виходячи з викладеного, суд не приймає до уваги посилання представника відповідачки [PERSON] про те, що позивачка не має права на звернення до суду з позовом про захист своїх прав як землекористувача. При цьому суд враховує рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 11.07.2007 року яким було визнано недійсним рішення Скадовської міської ради №371 від 01.02.2005 року та виданий на його підставі Державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] на ім'я [PERSON] та [PERSON] Крім того, рішенням Скадовської міської ради №239 від 02.03.2004 року (п. 2) дано згоду на надання 13 кв.м. співвласникам домоволодіння [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] для облаштування проїзду з західної (протилежної) сторони садиби за рахунок земель запасу Скадовської міської ради. Сторонами визнавалося, що [PERSON] приватизувала свою частину земельної ділянки за адресою [ADDRESS]. Також вказане частково підтверджується рішенням виконкому Скадовської міської ради №53 від 25.03.1998 року. В тому числі останньою був приватизований і вищевказаний проїзд до її частини домобудівні. Співвласниками домоволодіння [ADDRESS] є на підставі рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 17.06.2011 року в порядку спадкування після смерті [PERSON] у 1991 році [PERSON] 1/21 частина, [PERSON] 1/21 частина, [PERSON] 1/21 частина. [PERSON] на підставі Договору дарування від 16.08.2002 року посвідченого державним нотаріусом Скадовської державної нотаріальної контори Херсонської області Куліш Л.Г., реєстровий №2332, Договору дарування від 16.12.1996 року посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу [PERSON] реєстровий №3296 та Договору дарування від 16.12.1996 року посвідченого приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу [PERSON] реєстровий №3294 є власником 5/7 частин вказаного домоволодіння. [PERSON] на підставі рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 02.08.1994 року є власником 1/7 частини вищевказаного домоволодіння. З рішення виконкому Скадовської районної ради депутатів трудящих Херсонської області від 18.02.1956 року №102 протокол №4 та матеріалів інвентарної справи вбачається, що за домобудівлею по [ADDRESS] закріплено земельну ділянку площею 910 кв.м. Після цього рішенням виконкому Скадовської міської ради №182 від 12.08.1998 року (п. 1.2) закріплено за домоволодінням [ADDRESS] де мешкає [PERSON] земельну ділянку площею 259 кв.м. Крім того, рішенням виконкому Скадовської міської ради №226 від 15.10.1998 року передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлових будинків та господарських будівель [PERSON] площею 259 кв.м. та [PERSON] площею 259 кв.м. за адресою [ADDRESS] Враховуючи відсутність у будь-кого з співвласників домоволодіння [ADDRESS] правовстановлюючих документів на земельну ділянку суд виходить з того, що позивачка та відповідачі в теперішній час є землекористувачами вказаної земельної ділянки, що сторонами визнавалося і на чому наголошував представник Скадовської міської ради. Зокрема, позивачка набула право власності на 1/21 частину домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO] Відповідно до ст. 30 ЗК України (в ред. 1990 року), який був чинним на час відкриття спадщини, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Відповідно до ч. 1-2 ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Частина земельної ділянки, яку позивачка просить обтяжити земельним сервітутом, не є для неї чужою в розумінні закону і [PERSON] є користувачем вказаної земельної ділянки. Порядок землекористування земельною ділянкою [ADDRESS] не визначений, що сторонами визнавалося, а отже фактично позивачка просить надати їй право користування майном користувачем якого вона вже являється, що суперечить самій суті сервітуту. На підставі викладеного суд не вбачає передбачених законом підстав для задоволення позову і обтяження сервітутом, частини земельної ділянки користувачем якої позивачка вже являється. При цьому суд також враховує, що позивачкою в порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів того, що з боку відповідачів чи інших осіб їй чиняться перешкоди у проїзді до належної їй земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна, а також перешкоди у обслуговуванні мереж електро-, газопостачання чи каналізації. Висновки судової будівельно-технічної експертизи №77/13 від 17.12.2013 року вищевказаного висновку суду не спростовують. Також суд враховує, що за змістом ч. 1 ст. 401 ЦК України, сервітут може бути встановлений для задоволення потреб які не можуть бути задоволені іншим способом. Разом з тим питання про визначення порядку користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] між співвласниками не вирішувалося, а отже суд не виключає можливості облаштування проїзду до земельної ділянки позивачки шляхом виділення у її користування відповідної частини вказаної земельної ділянки. На підставі вищевикладеного суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed