Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстрований 30.06.1995 року Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Донецькій області, актовий запис № 546, посилаючись на припинення шлюбних відносин з відповідачем через несумісність характерів та різних поглядів на життя. Оскільки вважає збереження сімї не можливе, просила суд розірвати шлюб. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась. Надала суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні та просила справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, місце і час розгляду справи, що дає суду право розглянути справу у його відсутність на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення по справі. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у заочному порядку, в порядку ст. 197 ЦПК України на підставі наявних у справі доказах у відсутність не зявившихся сторін. Ознайомившись з позовною заявою, розглянувши письмову заяву позивачки, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.06.1995 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби у Донецькій області, актовий запис № 546. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересом одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до розяснень, наданих у пленумі Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно, у звязку з чим подальше сумісне проживання подружжя та збереження сімї стали неможливими і буде суперечити інтересам подружжя. Проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], крім того, неявка відповідача до судового засідання, не надання ним заперечень до позову свідчить про його байдужість щодо збереження шлюбу, тому суд вважає, що його розірвання не буде суперечить закону та не порушить законних прав та свобод осіб. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено, з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею при зверненні до суду судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved