Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

Позивачка звернулася з вказаним позовом до суду, у якому просила суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн. щомісяця з урахуванням індексу інфляції до досягнення дитиною повноліття або до закінчення навчання. Також позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина у розмірі 2000 грн. щомісяця з урахуванням індексу інфляції до досягнення дитиною повноліття або до закінчення навчання. Крім того, позивачка просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів за період з 01 січня 2017 року по 31 травня 2018 року в сумі 59 969 грн. В обґрунтування пред`явлених вимог позивачка посилається на те, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який був зареєстрований 26 липня 1994 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінградської райдержадміністрації м. Києва, актовий запис № 662. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року, шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу з відповідачем, син проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. У подальшому між сторонами було досягнуто домовленості про те, що після розірвання шлюбу відповідач сплачуватиме позивачці шляхом перерахування на банківську картку грошові кошти на утримання дитини в розмірі 5000 грн. У період з 01 січня 2017 року по 31 травня 2018 року відповідач сплатив кошти лише за 5 місяців, а саме: 17 січня 2018 року - 5000 грн.; 06 лютого 2017 року - 5000 грн.; 09 жовтня 2017 року - 5000 грн.; 12 березня 2018 року - 5000 грн.; та 23 квітня 2018 року - 5031 грн. Таким чином, зазначає позивачка заборгованість зі сплати аліментів за період з березня 2017 року по травень 2018 року становить 59 969 грн. Також позивачка зазначила у своєму позові, що після розірвання шлюбу сторони проживають в одній квартирі, проте спільного господарства не ведуть. Відповідач купує собі окремо продукти харчування, засоби особистої гігієни та ін., без урахування потреб дитини. Дитина дуже часто хворіє на має складні хронічні хвороби, які вона отримала внаслідок перенесеної дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим потребує значно більше коштів ніж інші діти подібного віку. Відтак розмір додаткових витрат, які просить позивачка стягувати з відповідача у зв`язку з хворобами сина, визначила у розмірі 2000 грн. Як зазначила позивачка, вона зі свого боку прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дитини, але їх не вистачає для повного забезпечення потреб сина з урахуванням вад здоров`я. У свою чергу відповідач, який є батьком дитини, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини всім необхідним для належного її розвитку та виховання. При цьому, вказує позивачка, відповідач є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має, відтак може надавати матеріальну допомогу дитині, батьком якої він є. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від батьківського обов`язку утримувати дитину та забезпечувати її матеріально з огляду на вищевикладені обставини, позивачка просить суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі. Ухвалою судді 22 серпня 2018 року судом прийнято дану позовну заяву до свого провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. В ході розгляду справи до суду надійшло клопотання відповідача із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Разом із запереченням відповідачем подано зустрічний позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування зустрічних вимог, відповідач зазначає що їх спільний з позивачкою син постійно проживає та зареєстрований за місцем реєстрації батька та перебуває на його утриманні. Саме відповідач щомісячно оплачує всі комунальні послуги за квартиру в якій зареєстрований та проживає його син (світло, газ, холодну та гарячу воду, опалення, інтернет, телефон, мобільний зв`язок.), на підтвердження чого надав квитанції про сплату відповідних витрат. Також відповідач у зустрічному позові зазначив, що саме він купляє продукти харчування, засоби особистої гігієни, побутову хімію та інші необхідні у побуті речі. Відповідач придбав сину комп`ютер, телефон, планшет купляє дороге взуття та одяг. При цьому позивачка (відповідачка за зустрічним позовом) допомоги на утримання сина не надає, тим самим не виконує обов`язку, покладеного на неї нормами Сімейного Кодексу України. З посиланням на викладені вище обставини, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн. Ухвалою судді від 01 жовтня 2018 року клопотання відповідача задоволено та здійснено заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 25 жовтня 2018 року у підготовчому судовому засіданні судом прийнято зустрічну позовну заяву для спільного її розгляду із первісним позовом. В ході розгляду справи сторони подавали заяви по суті позову, відповідно до змісту яких кожна зі сторін наполягала на обґрунтованості своїх вимог. Позивачка [PERSON] у своїй позовній заяві стверджує, що її неповнолітній син [PERSON] [INFO] , проживає разом з нею, водночас, як відповідач та позивач за зустрічним позовом - [PERSON] у своїй зустрічній позовній заяві зазначає, що їх неповнолітній син проживає разом з ним. І позивач і відповідач зазначають що проживають у одній квартирі. У свою чергу позивачка за первісним позовом вказує, що відповідач за місце проживання сина з`являється лише періодично. При цьому, сторони не заперечують, що мають усну домовленість про сплату аліментів на утримання їх спільної дитини. Батько стверджує, що оплачує всі комунальні послуги за проживання у квартирі [ADDRESS] , сплачує добровільно аліменти. З урахуванням позиції сторін та за наявності клопотання позивачки [PERSON] про допит неповнолітнього у судовому засіданні в якості свідка, судом до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Службу у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації. 11 вересня 2019 року в судовому засіданні, під час допиту судом неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в присутності представника Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, неповнолітній повідомив, що на даний час проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Батька він бачить дуже рідко і лише тоді, коли той приїжджає на кілька днів до квартири. В цей період він з ним не спілкується та зовсім не звертає на нього увагу. Зі слів дитини, він декілька разів просив у батька кошти на придбання необхідних речей, але останній повідомив, що надасть йому їх тільки в борг. Також свідок зазначив, що з моменту коли батьки розлучилися, батько сплачує кошти на його утриманні в сумі які він самостійно визначив, а саме у розмірі 5000 грн., яка витрачається виключно на нього. У судовому засіданні позивачка за первісним позовом та її представник підтримали пред`явлені ними вимоги у повному обсязі, проти задоволення зустрічних вимог заперечували. Представник відповідача проти задоволення первісного позову заперечувала та просила суд задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, направила суду пояснення по суті спору, в яких зазначила, що Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації просить суд прийняти рішення на підставі зібраних су справі доказів, в межах чинного законодавства та з урахуванням прав та інтересів неповнолітньої дитини. Заслухавши думку учасників процесу, покази свідка, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вивчивши зміст поданих сторонами заяв по суті позову, суд дійшов на ступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі, який зареєстровано 26 липня 1994 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградської райдержадміністрації м. Києва, актовий запис № 662. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 12). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 грудня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року, шлюб між сторонами було розірвано. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обґрунтованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом. В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. За змістом ст. 181 СК України, аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, неповнолітній зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 100). При цьому, в ході розгляду справи сторонами не заперечувалось, що позивачка [PERSON] також проживає за вказаною адресою. Дані обставини також підтвердив допитаний у судовому засіданні свідок - неповнолітній [PERSON] . У свою чергу, з матеріалів також вбачається, що відповідач [PERSON] також значиться зареєстрованим за адресою місця проживання його сина, а саме: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 99). Допитаний у судовому засіданні неповнолітній вказав, що після розірвання шлюбу між батьками і на даний час він проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Батька він бачить дуже рідко і лише тоді, коли той приїжджає на кілька днів до квартири, зокрема перед судовими засіданнями у даній справі. На противагу вказаним показам, представник відповідача та позивача за зустрічним позовом надала акт № 176 від 13 вересня 2019 року складений майстром технічної дільниці ЖЕК «Хрещатик» [PERSON] за результатами опитування мешканців квартир - [ADDRESS] 28 та 23 за адресою: [ADDRESS] , які зазначили, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , зареєстрований та постійно проживає за вказаною адресою з 1996 року і по даний час. Таким чином, із отриманих судом доказів на наданих сторонами пояснень встановлено, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, водночас, із показів свідка та акту наданого представником відповідача можна зробити висновок що відповідач за зустрічним позовом також проживає за вказаною адресою, однак таке проживання носить періодичний характер зумовлений складними стосунками між сторонами. Поряд з цим, судом встановлено що сторони не заперечують, що мають усну домовленість про сплату аліментів на утримання їх спільної дитини. Батько стверджує, що оплачує всі комунальні послуги за проживання у квартирі [ADDRESS] , сплачує добровільно аліменти. Вказані обставини підтверджуються надані представником відповідача доказами. Дані обставини також підтвердив у своїх показах неповнолітній [PERSON] . Відповідно до ст. 180 СК України - батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 184 СК України - суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу відповідач добровільно та систематично сплачував на користь позивачки аліменти на утримання сина, що підтверджується на явними в матеріалах справи доказами, достовірність яких неспростовна позивачкою. Зокрема, відповідно до наявних в матеріалів справи копій квитанцій, відповідач протягом 2017 - 2019 рр. перерахував позивачці кошти, згідно наступних наявних в матеріалах справи копій квитанцій: - Дата здійснення касової операції 27 лютого 2017 року; Загальна сума 5, 000, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] аліменти на сина; - Дата здійснення касової операції 07 червня 2017 року; Загальна сума 5, 000, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] ; - Дата здійснення касової операції 24 квітня 2017 року; Загальна сума 5, 000, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] ; - Дата здійснення касової операції 28 липня 2017 року; Загальна сума 5, 000, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] ; - Дата здійснення касової операції 09 жовтня 2017 року. Загальна сума 5, 000, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] аліменти; - Дата здійснення касової операції 07 листопада 2017 року; Загальна сума 5, 000, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] ; - Дата здійснення касової операції 26 грудня 2017 року; Загальна сума 5, 000, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] ; - Дата здійснення касової операції 16 січня 2018 року; Загальна сума 5, 000, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] ; - Дата здійснення касової операції 14 лютого 2018 року; Загальна сума 5, 000, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] ; - Дата здійснення касової операції 12 березня 2018 року. Загальна сума 5, 000, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] ; - Дата здійснення касової операції 23 квітня 2018 року. Загальна сума 5, 001, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] аліменти за квітень за [PERSON] ; - Дата здійснення касової операції 04 червня 2018 року; Загальна сума 5, 030, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] аліменти для [PERSON] ; - Дата здійснення касової операції 02 липня 2018 року; Загальна сума 5, 055, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] аліменти для [PERSON] ; - Дата здійснення касової операції 30 липня 2018 року; Загальна сума 5, 045, 00 грн.4 Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] аліменти для [PERSON] ; - Дата здійснення касової операції 28 серпня 2018 року; Загальна сума 5, 031, 00 грн. Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] аліменти для [PERSON] Трамбовецького; - Дата здійснення касової операції 25 вересня 2018 року; Загальна сума 5, 050, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] аліменти для [PERSON] ; - Дата здійснення касової операції 24 жовтня 2018 року; Загальна сума 5, 050, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу оплата аліментів за жовтень 2018 року на сина [PERSON] від [PERSON] ; - Дата здійснення касової операції 03 грудня 2018 року; Загальна сума 5, 052, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] аліменти [PERSON] за 03.11.18; - Дата здійснення касової операції 03 січня 2019 року; Загальна сума 5, 050, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] аліменти за грудень 2018 року для [PERSON] ; - Дата здійснення касової операції 11 березня 2019 року; Загальна сума 5, 000, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] аліменти для сина; - Дата здійснення касової операції 15 квітня 2019 року; Загальна сума 5, 050, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу аліменти для сина [PERSON] за квітень 2019 року від [PERSON] ; - Дата здійснення касової операції 27 травня 2019 року; Загальна сума 5, 050, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу аліменти від [PERSON] для [PERSON] за травень 2019 року ; - Дата здійснення касової операції 02 липня 2018 року; Загальна сума 5, 050, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] ІПН [NUMBER] , від [PERSON] аліменти на сина [PERSON] за червень 2019 року; - Дата здійснення касової операції 25 липня 2019 року; Загальна сума 5, 050, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] , фізична особа [PERSON] від [PERSON] , аліменти на сина [PERSON] за липень 2019 р.; - Дата здійснення касової операції 27 серпня 2019 року; Загальна сума 5, 000, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу аліменти для [PERSON] за серпень 2019 року ПЛ. [PERSON] ; - Дата здійснення касової операції 23 вересня 2019 року; Загальна сума 5, 055, 00 грн.; Платник: [PERSON] ; Призначення платежу зарахування на рахунок № [NUMBER] фіз. особи [PERSON] від [PERSON] (аліменти для сина [PERSON] за вересень 19р). За таких обставин твердження позивачки про абсолютне відсторонення відповідача від прийняття участі у матеріальному забезпеченні свого сина є безпідставним та таким, що спростовується вищенаведеними доказами. При цьому в ході розгляду справи судом з`ясовано що між сторонами існує спір щодо розміру аліментів на утримання дитини, виходячи обґрунтування первісного позову та пред`явлення відповідачем зустрічних вимог. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому у ч.1 та ч. 2 ст.182 СК України законодавець передбачив, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановлено, що позивачка регулярних доходів немає та законом передбачено рівний обов`язок батьків щодо утримання неповнолітніх дочки, сина, які потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання розміру аліментів враховується також потреби особи даного віку. Розглядаючи спір про стягнення аліментів, суд серед іншого керується положеннями ст. 182 СК України, згідно якої при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин справи, усної домовленості батьків щодо розміру аліментів, суд вважає обґрунтованою до стягнення на користь позивачки суму у розмірі 5000 грн. з урахуванням забезпечення гармонійного розвитку дитини та її потреб. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону а також виходячи з того, що дитина сторін проживає в основному разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд вважає необхідним присудити стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно. Разом з тим, визначаючи час з якого повинні стягуватись аліменти суд зазначає наступне. Як встановлено судом відповідач, як до подання позову в суд так, і під час розгляду справи судом добровільно сплачував відповідачці аліменти на утримання сина у розмірі 5000 грн. щомісячно, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні та доданими до матеріалів справи копіями квитанцій. Крім того, вказану обставину підтвердив у судовому засіданні малолітній [PERSON] . При цьому позивачка зі свого боку не надала будь-яких доказів на противагу наданих відповідачем доказам. Відповідно до наданих представником відповідача квитанцій, останній платіж, який відповідач здійснив на користь позивачки є 23 вересня 2019 року. Таким чином суд приходить до висновку, що стягнення аліментів слід присудити з наступного місяця, який передує останньому платежу, а саме з 23 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Також суд вважає безпідставною вимогу позивачки про стягнення аліментів з відповідача на її користь до закінчення сином навчання, оскільки позивачкою не надано доказів того, що на момент вирішення спору судом їх з відповідачем син навчається у будь-кому вищому навчальному закладі. Разом з тим вимога позивачки про стягнення аліментів за минулий час також задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Судом не встановлено, що відповідач ухилявся від обов`язку надання своєму сину матеріальної допомоги. При цьому, матеріали справи містять докази протилежного, згідно яких відповідач протягом 2017 - 2019 років періодично сплачував аліменти на утримання дитини у фіксованому розмірі, згідно домовленості сторін. Вирішуючи питання стягнення додаткових витрат на дитину суд керується наступним. Відповідно до ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як вказано у постанові Верховного Суду України від 13.09.2017 року у справі № 749/106/17, положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим, позивачкою не доведено будь-якими належними засобами доказування що нею реально понесені витрати, визначені ст. 185 СК України, і що такі витрати мають систематичний характер. Таким чином у задоволенні позову в цій частині слід відмовити у зв`язку із його недоведеністю. При цьому позивачка не позбавлена права звернення до суду з позовом про стягнення вказаних витрат у разі надання суду доказів фактичного несення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, хворобою, каліцтвом тощо) Таким чином, оскільки судом встановлено підстави для часткового задоволення первісного позову та з урахуванням ідентичності предмету спору як первісного так і зустрічного позову, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Оскільки позивачка згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial