Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач - комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго»),звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 350649,89 грн, 21 389,64 грн інфляційні втрати та 14006, 78 грн як три відсотки річних та 5790,69 грн судового збору; стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиту теплову енергію в розмірі 207863,69 грн, пеню в розмірі 16265,98 грн, 4404,39 грн інфляційних втрат та 4011,95 як три проценти річних та 3488,19 грн судового збору. В обґрунтування позову, позивач вказує, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги №601-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01 травня 2018 року теплової енергії. 14 березня 2017 року між ПАТ «Київенерго» та [PERSON] укладено договір № 330383-01 на постачання теплової енергії у приміщення [ADDRESS] . Договір набуває чинності з 30 жовтня 2015 року і діє до 15 квітня 2018 року. В порушення умов зазначеного договору [PERSON] не внесла оплату за отриману теплову енергію, в результаті чого за період з листопада 2017 року до жовтня 2018 року утворилась заборгованість, яка станом на дату укладення договору відступлення права вимоги становила 350649,89 грн. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання має сплатити інфляційні втрати та три проценті річних. Таким чином, сума заборгованості відповідача з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних становить 386 046,31 грн. 25 листопада 2019 року між КП «Київтеплоенерго» та [PERSON] укладено договір №330383-01 на постачання теплової енергії в приміщення [ADDRESS] . Договір набуває чинності 01 травня 2018 року і діє до 15 квітня 2020 року. У порушення умов договору відповідач своєчасно не вносив плату за спожиту теплову енергію, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на дату подання позову становить 207863,69 грн. Відповідно до ст. ст. 1,3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують за прострочку платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені за статтею першою цього закону обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ України. Початком нарахування пені за прострочення зобов`язання є наступний день коли воно мало бути виконано за умовами договору. Тобто з першого числа кожного місяця наступного за розрахунковим, протягом одного року і складає 16265,98 грн. Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України з відповідача підлягає стягненню 4011,95 грн як три проценти річних та 4404,39 грн інфляційні втрати, а всього 232546,01 грн. Отже з обох відповідачів позивач просив стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 618592,32 грн. Ухвалою судді від 30 квітня 2020 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відзиву, заяв або клопотань від відповідачів не надходило. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подали. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Судом установлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги №601-18, відповідно до якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до фізичних осіб щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитої до 01 травня 2018 року теплової енергії. 14 березня 2017 року між ПАТ «Київенерго» та [PERSON] укладено договір № 330383-01 на постачання теплової енергії у приміщення [ADDRESS] . Договір набуває чинності з 30 жовтня 2015 року і діє до 15 квітня 2018 року. 25 листопада 2019 року між КП «Київтеплоенерго» та [PERSON] укладено договір №330383-01 на постачання теплової енергії в приміщення [ADDRESS] . Договір набуває чинності 01 травня 2018 року і діє до 15 квітня 2020 року. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»передбачено право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону, а також ч. 1 ст. 68 Житлового кодексу Української РСР та підп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2006 року № 630, обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із наведеними нормами чинного законодавства споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно з розрахунком, наданим позивачем [PERSON] за період з вересня 2017 року до жовтня 2018 року за послуги за спожиту теплову енергію належним чином не сплачувала, у зв`язку з чим за адресою: [ADDRESS] , утворилась заборгованість в сумі 350649,89 грн. Згідно із розрахунком наданим позивачем [PERSON] за період з жовтня 2018 року до лютого 2020 року за послуги за спожиту теплову енергію належним чином не сплачувала, у зв`язку з чим за адресою: [ADDRESS] , утворилась заборгованість в сумі 207863, 69 грн. Згідно зі ст.ст. 526, 530, 611 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 цієї статті). Правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Передбачена п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875- IV норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2 ст. 625 ЦК України, зазначений висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 20 червня 2012 року в справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 року № 6-2023цс15. Таким чином, у зв`язку із простроченням оплати за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, вимоги позивача про застосування статті 625 ЦК України та стягнення з відповідача інфляційних втрат та трьох відсотків річних є обґрунтованими. Що стосується пені, то слід зазначити наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (чч. 1, 2 статті 551 ЦК України). Відповідно до статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 1. \Дію частини першої статті 26 зупинено до 1 липня 2020 року згідно із Законом № 533-IX від 17.03.2020\ У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Звертаючись до суду із позовною вимогою до [PERSON] про стягнення пені, КП «Київтеплоенерго» посилалося на Закон України від 22 листопада 1996 року N 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань». Згідно з преамбулою цього Закону він регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Ураховуючи те, що у договорі від 25 листопада 2019 року, укладеного КП «Київтеплоенерго» та [PERSON] не передбачено сплату пені за несвоєчасне внесення оплати за житлово-комунальні послуги, що надає позивач, і у договорі не зазначено що [PERSON] є фізичною особою - суб`єктом підприємницької діяльності, тому на зазначені правовідносини дія Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» не поширюється, а тому й відсутні підстави для задоволення вимог КП «Київтеплоенерго» про стягнення з [PERSON] пені в сумі 16 265,98 грн. Ураховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, інфляційних втрат та трьох процентів річних є обґрунтованими, доведеними, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. Згідно положень ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідачів судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (п.35). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну (п.36). У зв`язку із частковим задоволенням позову, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 9278,88 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідачів пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial