Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

Позивачка, з урахуванням уточнених позовних вимог від 05 грудня 2016 року, звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини - доньки [PERSON], [INFO]. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що починаючи з 2012 року проживала однією сім'єю з відповідачем по [ADDRESS] а потім тимчасово у його батьків по [ADDRESS] 15 березня 2013 року вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №28. В період спільного проживання у них народилася спільна дитина - донька [PERSON], [INFO]. Відповідач не приймає участі в утриманні та вихованні доньки, яка знаходиться на утриманні позивачки, ухиляється від свого обов'язку утримувати дитину, тому вона змушена звернутися за стягнення аліментів до суду. Позивач, з посиланням на ст.184 СК України, просить суд визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 677 гривень 50 копійок щомісяця та вважає, що з відповідача мають стягуватися аліменти саме у такій сумі, оскільки прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з 01 грудня 2016 року на одну дитину віком до 6 років складає 1355 гривень 00 копійок, тобто для нормальної життєдіяльності кожної людини такого віку щомісяця необхідно витратити не менше вказаної суми, а права і обов'язки кожного з батьків є рівними за законом. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання 05 грудня 2016 року не з'явилась, надавши суду письмову заяву (а.с.16), за якою просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON], який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.15), в судове засідання 05 грудня 2016 року не з'явився, заявою просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав у повному обсязі (а.с.19-20). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно ст.ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO] є сторони по справі (а.с.7), які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 березня 2013 року (а.с.6). Згідно акту обстеження помешкання від 10 листопада 2016 року та довідки виконавчого комітету Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 10 листопада 2016 року №4903 (а.с.9,10), дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини позивачці не надає, хоча зобов'язаний це робити, при цьому будь-якої домовленості щодо утримання спільної дитини між сторонами не досягнуто, у зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків щодо утримання дітей є рівними за законом. Суд при визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів, який не надав до суду доказів отримання щомісячного доходу, як стан здоров'я відповідача, так і стан здоров'я дитини, її вік та потреби і вважає необхідним відповідно до ст.184 СК України стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 677 гривень 50 копійок щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд зазначає, що права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей, а тому позивач також зобов'язана матеріально утримувати дитину, а з 01 грудня 2016 року прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на дитину віком до 6 років становить 1355 гривень 00 копійок. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідачем не надано до суду будь-яких доказів, які б надавали суду право визначити розмір аліментів у мінімальному розмірі та які передбачені ч. 1 ст. 182 СК України. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров'я як відносно дитини, так і відносно відповідача, сторонами не надано, а відповідачем не надано суду доказів щодо наявності у нього інших утриманців, зазначених в п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України або існування інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру стягуваних судом аліментів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved