Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача, просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 30.06.2015р. № 500980428 в розмірі 36\~212,31 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 30.06.2015р. між сторонами укладено кредитний договір № 500980428, згідно якого відповідачу надано кредит на суму 28\~823,81 на строк до 01.07.2020 року зі сплатою за користування кредитними коштами 15,99 % річних. Банком виконано зобовязання за кредитним договором та надано відповідачу грошові кошти, обумовлені договором, однак останнім неналежним чином виконується обовязок по його поверненню. Станом на 01.04.2016р. заборгованість за кредитним договором становить 36\~212,31 грн., з яких 28\~771,03 грн. заборгованість за кредитом, 3066,64 грн. прострочена заборгованість за відсотками, 2974,64 грн. заборгованість по комісії, 1400 грн. штраф. Дану суму боргу просить стягнути з відповідачів в примусовому порядку. В судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заявою до суду справу просить слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Крім того, попередньо скерував до суду письмовий відгук на заперечення відповідача, в яких вказує, що кредитний договір від 30.06.2015р. укладався на умовах погашення заборгованості за попереднім кредитним договором від 10.12.2014р., укладеним між тими самими сторонами, внаслідок чого відбулось рефінансування, а не пролонгація. Укладенню кредитного договору від 30.06.2015р. передувала відповідна заява відповідача про скрутне матеріальне становище, що стало причиною виникнення заборгованості за кредитним договором від 10.12.2014р. Тим самим, спростовуються мотиви заперечення про введення відповідача в оману. Кошти за умовами кредитного договору від 30.06.2015р. надавались відповідачу шляхом безготівкового перерахунку для погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідач в останнє судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Попередньо, скерував до суду письмові заперечення проти позову, в яких вказує, що кредитний договір від 30.06.2015р. укладений ним під впливом обману, який мав місце зі сторони банку. 10.12.2014р. уклав з банком кредитний договір на суму 24\~333,38 грн., зобовязання за яким виконував. У звязку із скрутним матеріальним становищем, звернувся до позивача з пропозицією відтермінувати погашення заборгованості. Банк з такою пропозицією не погодився та запропонував укласти новий кредитний договір, на що він погодився. Реальних коштів за новим кредитним договором не отримував, а отримавши вимогу банку про досудове врегулювання спору довідався про безпідставну зміну суми заборгованості в сторону збільшення. Тому вважає, що такий договір укладено під впливом обману і в задоволенні позову просить відмовити. Враховуючи обсяг зібраних доказів, а також те, що розгляд справи неодноразово відкладався, в тому числі з метою мирного врегулювання спору, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 30.06.2015р. між сторонами укладено кредитний договір № 500980428, згідно якого відповідачу надано кредит на суму 28\~823,81 на строк до 01.07.2020 року зі сплатою за користування кредитними коштами 15,99 % річних (а.с.4-7). У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно виписки за особовим рахунком від 13.04.2016р. (а.с.20), банком належним чином виконано свої зобовязання та видано відповідачу обумовлену суму коштів, чого представник відповідача не заперечував. За умовами укладеного між сторонами договору п. 2.4, кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахунку для погашення заборгованості за кредитним договором № 500529556 від 10.12.2014р. в розмірі 28\~823,81 грн. Порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором: платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до цього договору (а.с.8-9) та його невідємною частиною п. 2.6 кредитного договору. В подальшому, 01.07.2015р. між сторонами укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору від 30.06.2015р. (а.с.11), згідно з яким п. 2.6 викладено в новій редакції та відповідно, затверджено новий графік платежів (а.с.12-14). Згідно з графіком платежів від 01.07.2015р., та умовами договору про внесення змін від 01.07.2015р., відповідач з 01.08.2015р. по 01.02.2016р. зобовязався щомісячно вносити кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 755,91 грн., з яких 384,08 грн. відсотки за користування кредитом, 371,83 грн. комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості. З 01.02.2016р. по 01.07.2020р. відповідач зобовязався здійснювати погашення кредитної заборгованості щомісячними платежами в розмірі 1123,88 грн., з яких 371,83 грн. комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості, а також основна сума боргу та відсотки, розмір яких щомісячно зменшується. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Пунктом 4 Розділу 1 кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом 1 цього договору та/або інших платежів за договором, плата яких передбачена цим договором сплатити банку штраф в розмірі 50 грн. за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від 1 до 4 календарних днів. У випадку, якщо прострочення платежу триває 5 і більше календарних днів, позичальник додатково зобовязаний сплатити штраф розмірі 150 грн. за кожний випадок допущеного прострочення платежу. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем зобовязання за кредитним договором виконуються не належним чином, 26.04.2016р. останньому направлялась вимога щодо погашення заборгованості (а.с.21), проте вона залишились проігнорованою. Згідно розрахунку заборгованості, який прийнятий судом як такий, що зроблений фахово у відповідності до умов договору (а.с.19), станом на 01.04.2016р. заборгованість за кредитним договором становить 36\~212,31 грн., з яких 28\~771,03 грн. заборгованість за кредитом, 3066,64 грн. прострочена заборгованість за відсотками, 2974,64 грн. заборгованість по комісії, 1400 грн. штраф. За положеннями статей 626 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №\~168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Отже, для стягнення комісії позивач повинен зазначити, які саме послуги за вказану комісію банком надавались позичальнику. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-1746цс16 від 16.11.2016р., яка відповідно до\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обовязковою для всіх судів України. Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Підпунктом 2.8.1 п. 2.8 Розділу 1 кредитного договору передбачено, що за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом встановлюється комісійна винагорода банку в розмірі 1,29 % від суми кредиту. Однак, всі інші умови договору не містять інформації про те, які саме послуги за вказану комісію надаються позичальнику. Так само, не вказано про ці послуги в мотивах позову та у письмових поясненнях позивача. Таким чином, оскільки матеріали справи і положення укладеного між сторонами договору не містять інформації про послуги, надання яких повинен оплачувати відповідач у виді щомісячної комісії в розмірі 1,29 % від суми кредиту, що становить 371,83 грн., суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати комісії в розмірі 2974,64 грн. В цій частині позову належить відмовити за недоведеністю. В іншій частині позов є обґрунтованим, і тому з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за кредитним договором від 30.06.2015р. в розмірі 33\~237,67 грн., з яких 28\~771,03 грн. заборгованість за кредитом, 3066,64 грн. прострочена заборгованість за відсотками, 1400 грн. штраф. Мотиви заперечення відповідача про укладення ним договору під впливом обману слід відкинути як безпідставні. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як розяснив Пленум ВСУ в п. п. 4, 19 Постанови № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом обману є оспорюваним. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Оскільки у справі яка розглядається кредитний договір у встановленому законом порядку недійсним не визнано з підстав його укладення під впливом обману, він вважається таким, що породжує юридичні наслідки та відповідальність за невиконання сторонами своїх зобовязань. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд присуджує судові витрати з відповідача.

Outcome: partial