Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Позовні вимоги мотивує тим, що 10.10.1992 відділом РАЦС Орлівської сільської ради Приморського району Запорізької області між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, актовий запис №10. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. З 10.09.2018 між нею та відповідачем сімейно-шлюбні відносини припинені. Причиною розірвання шлюбу є непорозуміння між ними та несумісність характерів. Проживають окремо. Відновити шлюб неможливо, так як між ними відсутня любов взаємна довіра і повага. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем, відповідач буде приймати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Спір про розподіл майна відсутній. Шлюб у неї та відповідача перший. Просить розірвати між ними шлюб, зареєстрований 10.10.1992 відділом РАЦС Орлівської сільської ради Приморського району Запорізької області, актовий запис №10. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] (а.с.2). Позивачка, повідомлена в установленому порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася, подала заяву, у якій вказала, що позовні вимоги підтримує повністю, шлюб просила розірвати, так як сімю врятувати неможливо. Строк на примирення не потрібний. Спору про поділ майна та виховання дитини немає. Спільно не проживають з 10.09.2018. Просила справу розглядати у її відсутність. (а.с.17) Відповідач, повідомлений в установленому порядку про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, до суду подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає повністю, так як сімю врятувати неможливо. Строк на примирення не потрібний. Спору про поділ майна та виховання дитини немає. Спільно не проживають з 10.09.2018. Просив справу розглядати у його відсутність (а.с.18). В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, сторони просять справу розглянути у їх відсутність, відповідач позовні вимоги визнав. Тому суд ухвалив на підставі ч.3 ст.200 ЦПК України, ст.223 ЦПК України розглянути справу без участі сторін, і на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювати фіксацію судового процесу звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу сторони 10 жовтня 1992 року зареєстрували шлюб у Орлівській сільській раді Приморського району Запорізької області, актовий запис № 10 (а.с.6). Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно з довідкою виконавчого комітету Орлівської сільської ради Приморського району Запорізької області про проживання (реєстрацію) та склад сімї від 26.02.2019 до складу сімї [PERSON], яка постійно проживає за адресою: [INFO] входять: [PERSON], [INFO], свекруха; [PERSON], [INFO], чоловік; [PERSON], [INFO], дочка (а.с.8). Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені з 10.09.2018 року. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного Кодексу України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.111 Сімейного Кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи зазначені позивачкою причини розірвання шлюбу, характер відносин сторін, наполягання позивачки на розірванні шлюбу, твердження, що збереження сімї неможливо, що позивачка просить шлюб розірвати, відповідач позовні вимоги визнав повністю, суд вважає, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є непорозуміння між ними та несумісність характерів, сім'я розпалася та існує формально, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставляння відмітки в актовому записі про шлюб. Тому копію рішення для виконання необхідно направити до Приморського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. При подачі позовної заяви позивачкою сплачено судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., що відповідно до ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» підтверджено квитанцією (а.с.1). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір». Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з нього слід стягнути на користь позивачки 50 відсотків судового збору, сплаченого останнім при подачі позову в розмірі 384,20 грн., а інші 50 відсотків судового збору в сумі 384,20 грн. слід повернути позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved