Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивачка у березні 2015 р. звернулася до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до рішення № 1090 Київської міської ради народних депутатів «Про вирішення окремих житлових питань по ЖБК» від 07.12.1989 р. позивачці з родиною з дев`яти осіб надано право користування трикімнатною квартирою [ADDRESS]. Проте, звернувшись 02.02.2015 р. до Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві з заявою про проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру, позивачці стало відомо, що в Державному реєстрі наявні відомості про арешт вказаної вище квартири, при цьому, власником вказаної квартири зазначено іншу особу. Позивачка зазначає, що відповідно до відомостей з Державного реєстру, арешт на спірну квартиру накладено 04.11.2004 р. Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н від 12.03.2000 р. ВДВС Ленінградського (нині Святошинського) РУЮ у м. Києва. Позивачка зазначає, що звернулась до ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві та отримала відповідь, відповідно до якої державним виконавцем помилково накладено арешт на кватиру [ADDRESS], у зв'язку з чим позивачка просить суд зняти арешт з зазначеної вище квартири. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином (а.с. 16), а тому суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, заслухавши пояснення позивачки та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що відповідно до витягу з Рішення № 1090 Київської міської ради народних депутатів «Про вирішення окремих житлових питань по ЖБК» від 07.12.1989 р. позивачці з родиною дев'ять осіб надано право користування трикімнатною квартирою [ADDRESS] (а.с. 5). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] 02.02.2015 р. звернулась до Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві з заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], проте, отримала відмову від 16.02.2015 р. у зв'язку з тим, що у Державному реєстрі наявні відомості про арешт нерухомого майна, а саме: квартири[ADDRESS], за № 1438652 зареєстрований 04.11.2004 р., при цьому, власником об'єкту зазначена інша фізична особа (а.с. 6). Встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 20.02.2015 р. на підставі постанови б/н від 12.03.2000 р. ВДВС Ленінградського (нині Святошинського) РУЮ у м. Києва Першою київською державною нотаріальною конторою 04.11.2004 р. зареєстровано арешт на квартиру [ADDRESS] (а.с. 7). В судовому засіданні встановлено, що відповідно до листа № В/19 від 19.03.2015 р. ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, для вирішення питання про скасування постанови б/н від 12.03.2000 р. виданої ВДВС у Ленінградському р-ні м. Києва, якою помилково накладено арешт на квартиру [ADDRESS], позивачці [PERSON] рекомендовано звернутися до суду (а.с. 10). Також, суд оглянувши в судовому засіданні паспорт позивачки [PERSON] встановив, що остання зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 8). Крім того, відповідно до Довідки № 22 від 24.02.2015 р. ЖБК «Арматурщик» позивачка [PERSON] дійсно являється власником квартири [ADDRESS], в якій зареєстрована з 18.12.1981 р. та постійно проживає з 1970 р., однак, в даній довідці зазанчено, що громадянин [PERSON] проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 11, 12). Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що державним виконавцем помилково накладено арешт на квартиру [ADDRESS], користувачем якої є позивачка [PERSON], при цьому, остання має намір зареєструвати своє право власності на вказану вище квартиру, суд приходить до висновку про необхідність зняття арешту з вищезазначеного житлового приміщення. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», вимоги осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, які відповідно до ст. 60 ЦПК України, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження та обґрунтування, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 321, 328 ЦК України та

Outcome: approved