Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

позивач ПАТ «Брокбізнесбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] за участю третьої особи [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову покликається на те, що 19.02.2008 року між АТ «Брокбізнесбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк»), в особі Львівської філії та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого було надано кредит в сумі 79 200,00 доларів США зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення 18.02.2018 року. 19.02.2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та фінансовим поручителем [PERSON] укладено договір поруки № 20/Ц/08/Ф. 19.02.2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та іпотекодавцем - майновим поручителем [PERSON] був укладений договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 919, та ним же накладена заборона відчуження № 920 предмету іпотеки до моменту виконання зобов'язань за кредитним договором та заборона відчуження № 921 предмету іпотеки. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав та надав [PERSON], згідно умов кредитного договору № 20/Ц/08/Ф 79 200,00 доларів США. Оскільки позичальник систематично не виконував зобов'язання по кредитному договору, позивач неодноразово звертався до позичальника, майнового та фінансового поручителя з претензійними листами (вимогами). 13.03.2013 року позичальнику, фінансовому поручителю та майновому поручителю було направлено лист-вимогу № 21923сл/050, згідно якої боржникам було надано термін 30 днів на погашення простроченої заборгованості, а у випадку невиконання даної вимоги на 31-ий календарний день термін повернення кредиту буде вважатись таким, що настав. Оскільки [PERSON] своїх договірних зобов'язань за кредитним договором не виконала, у неї перед позивачем виникла заборгованість. Уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 20/ц/08/ф від 19.02.2008 року на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» у розмірі 109 441,22 доларів США, яка станом на 25.04.2013 року по курсу НБУ становить 874 763,67 грн. та 108 733,54 грн. в тому числі: 77 860,00 дол. США (622 334,98 грн.) - прострочений кредит, 31 581,22 дол. СІ1ІА (252 428,69 грн.) - прострочені відсотки за користування кредитом, та 108 733,54 грн. - пені за порушення строків виконання зобов'язання, стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» судові витрати у розмірі 3 441,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, дав пояснення аналогічні мотивам позову. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. В обґрунтування пояснив, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку основного зобовязання не предявив вимоги до поручителя. У задоволенні позову просить відмовити. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, клопотання про відкладення розгляду справи не подала, про причини своєї неявки суд не повідомила. Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обовязки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши інші матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. В судовому засіданні встановлено, що 19.02.2008 року між АБ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк», в особі Львівської філії та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого банком позичальнику було надано кредит в сумі 79 200,00 доларів США зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення 18.02.2018 року. 19.02.2008 року між банком та фінансовим поручителем [PERSON] укладено договір поруки № 20/Ц/08/Ф, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. 19.02.2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] укладений договір іпотеки посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 919 та ним же накладена заборона відчуження № 920 предмету іпотеки до моменту виконання зобов'язань за кредитним договором та заборона відчуження № 921 предмету іпотеки. Згідно п.3.1 договору кредиту, банк має право: здійснювати перевірки цільового використання кредиту та фінансового стану позичальника; ініціювати зміну розміру процентної ставки за користування кредитом в порядку, передбаченому договором; вимагати від позичальника дострокового повернення заборгованості за цим договором у наступних випадках: прострочення сплати чергового платежу по кредиту або процентів за користування кредитом строком над 2 місяці; незгоди позичальника з пропозицією банка про зміну процентної ставки за користування кредитом або не підписання ним відповідної додаткової угоди згідно умов цього договору; виникнення обставин, які за обгрунтованим висновком банку призведуть до того, що позичальник не конає свої зобов'язання по цьому договору; неподання позичальником, на вимогу банку, даних, що стосуються його фінансового стану, або дання позичальником недостовірної інформації. Для реалізації цього права банк надсилає письмове повідомлення позичальнику із відповідною вимогою еля спливу 30 календарних днів та за умови, що порушення не усунуте, на 31 календарний день після отримання позичальником такої вимоги термін повернення кредиту вважається таким, що настав і позичальник зобов'язаний сплатити наявну заборгованість за кредитом в повному обсязі. Якщо таке погашення не здійснене протягом 5 банківських днів, банк має право вжити заходи по стягненню наявної заборгованості за цим договором. 13.03.2013 року банком на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON] скеровано лист вимогу із пропозицією протягом 30 календарних днів погасити прострочену заборгованість за основною сумою кредиту, за процентами та по нарахованій пені. У випадку невиконання вимоги, на 31 день після отримання листа вимоги термін повернення кредиту буде вважатись таким, що настав. Згідно листа вимоги та умов договору строк основного зобовязання настав 13.04.2012 року. Згідно вхідного номеру поступлення позову до Галицького районного суду м.Львова, банк звернувся з позовом 01.07.2013року. Згідно з п. 6.1 Договору поруки від 19.02.2008 року, договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 251 ЦК України, терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно з ч. 1 ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Відповідно до ч. 2 ст. 252 ЦК України, термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч.4 ст. 559\~ЦК України,\~порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Крім того, згідно постанови Верховного суду України від 18.07.2012 року у справі №6-78цс12, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судами касаційної інстанції вказаних норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить із такого. Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч.1 ст. 251 та ч.1 ст.252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Таким чином, викладена правова позиція ВСУ є обов'язковою для застосування усіма суб'єктами владних повноважень, і судами загальною юрисдикції, зокрема. В договорі поруки сторонами цього договору не встановлено його строк. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України, у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Як встановлено в судовому засіданні, банк звернувся з вимогою до позичальника про дострокове повернення кредиту 13.03.2012 року, то строк виконання зобов'язань за кредитним договором згідно з 3.1.3. кредитного договору, настав 13.04.2012 року, а порука припинилася 13.10.2012 року, тому банк саме у строк до цієї дати мав право звернутися із позовною заявою до поручителя, проте зробив це 01.07.2013 року. Отже, наявні всі підстави для припинення правовідносин поруки внаслідок пропуску строку звернення з позовною заявою до поручителя, так як порука припинена 13.10.2012 року, через шість місяців з дня настання строку основного зобов'язання. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки як убачається з матеріалів справи позивач звернувся до позивача із вимогою про стягнення заборгованості лише 01.07.2013 року, тобто вже після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку.

Outcome: dismissed