Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер батько її чоловіка - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS] . Спадкоємицею за законом після смерті останнього, крім її чоловіка, [PERSON] , є також дочка померлого - відповідачка по справі. Оскільки [PERSON] був громадянином Російської Федерації та вони разом проживали на території Російської Федерації, останній подав заяву до відповідної нотаріальної контори про прийняття спадщини, вказавши дату смерті спадкодавця - [INFO] , яку йому повідомили близькі родичі. Указана заява була направлена до Черкаської районної державної нотаріальної контори. Після подачі заяви про прийняття спадщини [PERSON] помер [INFO] . Як виявилося пізніше, витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі та свідоцтво про смерть [PERSON] містять розбіжності у даті його смерті та в написанні по-батькові останнього українською мовою, а саме по-батькові зазначено « [PERSON] », що є перешкодою в оформленні нею спадщини після смерті чоловіка [PERSON] . З метою отримання свідоцтва про право на спадщину на частину відповідного майна спадкодавця її представником було направлено до зазначеної нотаріальної контори відповідну заяву. У видачі свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори було відмовлено, у зв`язку з відсутністю у нотаріуса правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки наявні розбіжності в свідоцтві про смерть [PERSON] та у витязі, а саме відрізняються по-батькові померлого та дата його смерті. Крім того, наголошує, що нотаріусом в усній формі повідомлено, що на спадкове майно померлого [PERSON] , а саме на домоволодіння оформлено та отримано спадщину його дочкою - відповідачкою по справі. Вважає, що відповідачкою усупереч вимогам чинного законодавства та у зв`язку з неправомірними діями державного нотаріуса успадковано частку нерухомого майна позивачки, у зв`язку з чим просить встановити факт того, що особа [PERSON] , померлий [INFO] та [PERSON] , «по-батькові» якого було перекладено нотаріусом з російської мови « [PERSON] » на українську мову, як « [PERSON] », та дата смерті якого помилково зазначена спадкоємцем - [INFO], являються однією і тією ж особою; скасувати свідоцтво про право на спадщину, видане та оформлене державним нотаріусом Зайцевою О.А. на ім`я відповідачки; визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] . Від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що [INFO] помер батько відповідачки та чоловіка позивачки - [PERSON] . [INFO] відповідачка, яка здійснювала догляд за батьком і поховала його за власний рахунок, повідомила про смерть батька свого брата [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS] . Відповідачка в межах встановленого законом шестимісячного строку звернулася до Черкаської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого [INFO] її батька, на підставі чого 21 листопада 2017 року було заведено спадкову справу № 647/2017 та 01 червня 2018 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на указане домоволодіння. Разом з тим, отримавши копію позовної заяви і ознайомившись з її змістом, відповідачці стало відомо про звернення 08 липня 2017 року її брата [PERSON] до нотаріальної контори за місцем свого проживання в м. Гатчина , Ленінградської області, Російської Федерації, із заявою про прийняття спадщини після померлого батька. 01 серпня 2017 року указана заява [PERSON] була отримана Черкаською державною нотаріальною конторою за вхідним № 963/02-14. У тексті заяви було вказано, що спадкодавцем є [PERSON] , а дата смерті була зазначена, як [INFO] . На підставі заяви, відповідно до її змісту, 01 серпня 2017 року було заведено спадкову справу № 423/2017. [INFO] [PERSON] - помер. Звертає увагу, що указана спадкова справа за заявою [PERSON] була заведена Черкаською державною нотаріальною конторою вже після смерті останнього. Наголошує, що до 21 листопада 2018 року до Черкаської державної нотаріальної контори ніяких інших документів, заяв, скарг тощо, не надходило. Зазначає, що відповідно до п. 2.2, 2.5 п. 2 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, після проведення перевірки про наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту за даними Спадкового реєстру у нотаріуса не було підстав для долучення заяви [PERSON] про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , що помер [INFO] (за даними наведеними в заяві від 01 серпня 2017 року) до спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] (згідно свідоцтва про смерть), про що листом від 30 листопада 2018 року за № 2989/02-14 було повідомлено представника позивача. На його думку, дії нотаріуса були здійснені з дотриманням всіх норм чинного законодавства, відповідно у судовому порядку такі нотаріальні дії ніким оскаржені не були. Вважає, що оскільки позивачка може бути лише спадкоємцем майна свого померлого [INFO] чоловіка [PERSON] , а останній свідоцтва про право на спадщину за законом з об`єктивних причин не отримав і частину домоволодіння батька у власність не набув, тому і позивачка такого права після смерті чоловіка не набула. Просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив відповідачки, в якій він зазначив, що за результатами розгляду скарги позивачки, Міністерством юстиції України з`ясовано, що 15 лютого 2019 року в Черкаській районній державній нотаріальній конторі на підставі заяви позивачки про прийняття спадщини за законом заведено спадкову справу № 92/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Таким чином, на його думку, доводи відповідачки про незвернення позивачки до нотаріальної контори щодо отримання спадщини після померлого чоловіка - не відповідають дійсності, оскільки така заява була подана. Наголошує, що тим самим спростовуються доводи відповідачки щодо незвернення [PERSON] стосовно отримання спадщини та оскарження дій відповідного нотаріуса, як самим заявником так і його представниками, оскільки [PERSON] заяву про отримання спадщини після його померлого батька подав ще до своєї смерті, у відповідності до вимог чинного законодавства, тобто після подання відповідної заяви до Черкаської державної нотаріальної контори останній вважається таким, що прийняв спадщину. Крім того, звертає увагу суду на те, що [PERSON] , являвся громадянином Російської Федерації і відповідну заяву подавав на російській мові, а нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Зайцевою O.A. було здійснено неправильний переклад по-батькові померлого та не перевірено дані заявника у Державному реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження дитини, де чітко видно, що спадкоємець являється сином спадкодавця. Також наголошує, що з метою досудового врегулювання спору позивачкою, як через нього, так і особисто, надсилалися ряд заяв та скарг, як до відповідної нотаріальної контори, так і до ГТУЮ у Черкаській області та Міністерства юстиції України щодо неправомірності дій державного нотаріуса Зайцевої O.A. А тому, вважає, що [PERSON] вступив у спадщину після померлого його батька [PERSON] , але свідоцтво про право на спадщину отримати не зміг внаслідок своєї смерті, у зв`язку з чим частина відповідної спадщина померлого [PERSON] переходить до дружини його сина - позивачки по справі, як спадкоємиці після померлого чоловіка [PERSON] Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та пояснив, що позивачка проживала зі своїм чоловіком [PERSON] в Російській Федерації. [INFO] вони дізналися, що помер батько її чоловіка - [PERSON] Їм повідомили, що це трапилося саме [INFO], оскільки на виклик приїхала швидка допомога. Однак факт смерті, як виявилося пізніше, зафіксовано було [INFO]. Тому чоловіку позивачки та самій позивачці було відомо неправильну дату смерті. Чоловік позивачки звернувся до нотаріуса в Російській Федерації з відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Після чого нотаріус переслав документи в Україну. Нотаріус Черкаської районної державної нотаріальної контори неправильно переклав по-батькові померлого з « [PERSON] » на « [PERSON] », а також взяв за основу неправильну дату смерті, яка була вказана чоловіком позивачки. [INFO] чоловік позивачки помер. Після виявлення неправильного зазначення по-батькові та дати смерті батька її чоловіка, позивачка написала заяву до нотаріуса про виявлені в реєстрі недоліки, а саме, що дата смерті останнього і по-батькові згідно з витягом зі Спадкового реєстру неправильно зазначені, яку 21 листопада 2018 року направила нотаріусу. Нотаріус прийняла заяву і запропонувала написати заяву про отримання свідоцтва про право на спадщину, що згодом було зроблено. Однак, було отримано відмову, оскільки є зазначені розбіжності. Надалі, з їх боку було звернення із заявою про внесення змін до реєстру у справу, відкриту за заявою з помилками. Однак, відповідь на таку заяву не отримали, а натомість було запропоновано нотаріусом написати заяву про видачу свідоцтва у справі, де зазначені правильні дати. Указує, що у заяві про прийняття спадщини, поданій чоловіком позивачки на території Російської Федерації зазначалося, що є ще один спадкоємець - його сестра, відповідачка по справі. Однак, не зважаючи на цей факт, нотаріус родичів не встановлювала. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що до 21 листопада 2018 року ніхто у справі прийняття спадщини після смерті батька чоловіка позивачки не звертався. Оскільки дата смерті була вказана неправильно, тому підстав для долучення заяви чоловіка позивачки до спадкової справи після смерті його батька не було. Звертає увагу, що позивачка не оскаржувала дій нотаріуса по неправильному перекладу по-батькові померлого [PERSON] . Тому вважає, що в силу різних помилок, як у даті смерті, так і по-батькові [PERSON] та не оскарженні дій нотаріуса у судовому порядку, позивачка, як дружина [PERSON] не набуває цих прав після смерті свого чоловіка, який не став спадкоємцем після смерті свого батька. Вважає, що син не прийняв спадщину, оскільки через неправильне зазначення дати смерті та по-батькові заяву про прийняття спадщини подав стосовно іншої особи, яка померла, а не після смерті свого батька. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, але на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер батько чоловіка позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23 березня 2018 року. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 7726о КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 02 січня 2019 року, відповідно до якої указане домоволодіння зареєстроване за [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з пояснень у судовому засіданні учасників процесу та з матеріалів справи, спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є: його син - [PERSON] , який був чоловіком позивачки, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24 липня 2017 року, та проживав разом з нею на території Російської Федерації, та дочка - [PERSON] , яка є відповідачкою по справі. Статтею 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до заяви [PERSON] від 08 липня 2017 року поданої до нотаріальної контори в м. Гатчина, Ленінградської області, Російської Федерації, останнім було поставлено до відома нотаріуса про прийняття спадщини після померлого [INFO] його батька - [PERSON] . Спадкоємцями було зазначено сина - [PERSON] , (заявника), та доньку - [PERSON] , відповідачку по справі. 16 листопада 2017 року відповідачкою було подано заяву до Черкаської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] . Відповідно до витягу № 49946086 від 21 листопада 2017 року про реєстрацію в Спадковому реєстрі 21 листопада 2017 року в Черкаській районній державній нотаріальній конторі було зареєстровано спадкову справу № 61591885 відносно спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] . 01 червня 2018 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом відповідачка успадкувала після смерті [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] . Згідно з витягом № 48614371 від 01 серпня 2017 року про реєстрацію в Спадковому реєстрі 01 серпня 2017 року в Черкаській районній державній нотаріальній конторі було зареєстровано спадкову справу № 61021162 відносно спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 31 липня 2017 року [PERSON] помер [INFO] . Після смерті чоловіка позивачка 24 січня 2018 року подала заяву до нотаріальної контори в м. Гатчина, Ленінградської області, Російської Федерації про прийняття спадщини. Діти позивачки та померлого [PERSON] 24 січня 2018 року подали заяву до нотаріальної контори в м. Гатчина, Ленінградської області, Російської Федерації про відмову від прийняття спадщини. Отже, позивачка, є єдиною спадкоємицею за законом після смерті свого чоловіка. Згідно з витягом № 51089418 від 28 лютого 2018 року про реєстрацію в Спадковому реєстрі 15 лютого 2018 року в Черкаській районній державній нотаріальній конторі було зареєстровано спадкову справу № 62080100 відносно спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до пояснювальної записки позивачки від 23 липня 2018 року, про смерть [PERSON] родичи повідомили її та її чоловіка [INFO] о 18 години. У той же день ними були відправлені кошти для допомоги в похованні, яке відбулося [INFO] . Датою смерті [PERSON] було офіційно зафіксовано [INFO]. Однак, на момент подачі заяви про прийняття спадщини [PERSON] родичи про цей факт не повідомили, у зв`язку з чим була зазначена дата, коли їм стало відомо про смерть - [INFO] . Як вбачається із заяви представника позивачки до Черкаської районної державної нотаріальної контори від 21 листопада 2018 року у ході дослідження ним витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі та свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] було встановлено розбіжності у даті смерті спадкодавця та його по-батькові. Було з`ясовано, що датою смерті [PERSON] необхідно вважати [INFO], тобто датою офіційно встановленою працівниками швидкої медичної допомоги та яка вказана у свідоцтві про смерть спадкодавця. [PERSON] скеровував свою заяву до відповідної нотаріальної контори про прийняття спадщини та вказав дату смерті спадкодавця [INFO] , яку сповістили йому його родичі. Крім того, зазначив, що по-батькові спадкодавця необхідно вважати « [PERSON] », а не « [PERSON] ». 27 листопада 2018 року представником позивачки було подано заяву до Черкаської районної державної нотаріальної контори щодо надання роз`яснень стосовно можливості оформлення спадщини позивачкою після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки ним було з`ясовано, що свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] було вже видано без врахування заяви про прийняття спадщини від імені [PERSON] . Відповідно до роз`яснення нотаріуса Черкаської районної державної нотаріальної контори Зайцевої О.А. № 2989/02-14 від 30 листопада 2018 року щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину, заява, що надійшла від [PERSON] щодо прийняття спадщини після померлого « [INFO] моего отца [PERSON] » була отримана Черкаською районною державною нотаріальною конторою 01 серпня 2017 року вх. № 963/02-14 та на її підставі було заведено спадкову справу № 423/2017 від 01 серпня 2017 року, згідно п.2.1, 2.2 п. 2 гл. 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та вказано дату смерті спадкодавця згідно вказаної заяви. Згідно п. 2.2, 2.5 п. 2 гл. 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, після проведення перевірки про наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту за даними Спадкового реєстру у нотаріуса не було підстав для долучення заяви [PERSON] про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , (що помер [INFO] за даними наведеними в заяві від 01 серпня 2017 року) до спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] (згідно свідоцтва про смерть). 14 березня 2019 року позивачкою було скеровано скаргу на дії державного нотаріуса на ім`я начальника ГТУЮ у Черкаській області Свіренюка О.О., в якій вона пояснила причину виниклої помилки у зазначенні дати смерті [PERSON] та вказала на неправильний переклад нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори по-батькові [PERSON] , у зв`язку з чим її представником було направлено до даної контори відповідну заяву про здійснення виправлення даних у витязі про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Крім того, 14 березня 2019 року позивачкою було скеровано звернення міністру юстиції України [PERSON] щодо позбавлення її можливості прийняти спадщину після померлих чоловіка і свекра. За результатами розгляду звернення Міністерством юстиції України з`ясовано, що в провадженні Черкаської районної державної нотаріальної зберігається спадкова справа №423/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведена на підставі заяви [PERSON] , який помер [INFO] і не встиг оформити свої спадкові права, та спадкова справа № 647/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведена на підставі заяви [PERSON] , яка оформила свої спадкові права. Зазначено, що в межах компетенції, визначеної Положенням про Міністерство юстиції України, останнє не має повноважень щодо надання оцінки діям нотаріусів при вчиненні нотаріальних дій. Наголошено, що питання щодо неправомірності дій нотаріуса та визнання нотаріальних дій недійсними можуть бути вирішені лише в судовому порядку. Тобто, до 21 листопада 2018 року, понад один рік з дня смерті [PERSON] та [PERSON] , з боку позивачки, її представника ніяких дій щодо з`ясування обставин, стадій провадження стосовно прийняття спадщини вчинено не було. Разом з тим, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивачкою було надано до суду роз`яснення нотаріуса Черкаської районної державної нотаріальної контори Зайцевої О.А. № 2989/02-14 від 30 листопада 2018 року щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину, а не постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Крім того, у судовому порядку нотаріальні дії, які позивачка вважає незаконними, нею та її представником оскаржені не були, про що підтвердив у судовому засіданні представник позивачки. Позивачка є спадкоємицею після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Таким чином, [PERSON] , який помер [INFO] , тобто до заведення 01 серпня 2017 року у Черкаській районній державній нотаріальній конторі спадкової справи за його заявою, поданою із зазначенням відмінних даних щодо дати смерті та «по-батькові» його батька [PERSON] від заяви поданої відповідачкою після смерті їх батька. Ніяких інших заяв, скарг тощо до нотаріальної контори у встановлений законом строк подано не було. Будь-яких законних підстав для долучення його заяви до спадкової справи, заведеної за заявою його сестри -відповідачки по справі, у нотаріуса не було. У судовому порядку нотаріальні дії ніким оскаржені не були. Отже, свідоцтво про право на спадщину за законом син померлого [INFO] [PERSON] - [PERSON] з об`єктивних причин не отримав, тобто частину домоволодіння після смерті батька у власність не набув. А тому, й позивачка, як дружина [PERSON] не набуває цих прав після смерті свого чоловіка, який не став спадкоємцем після смерті свого батька. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині скасування свідоцтва про право на спадщину, виданого на ім`я відповідачки та визнання за позивачкою в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] права власності на 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] . Що стосується позовної вимоги щодо встановлення факту того, що особа [PERSON] , померлий [INFO] та [PERSON] , «по-батькові» якого було перекладено нотаріусом з російської мови « [PERSON] » на українську мову, як « [PERSON] », та дата смерті якого помилково зазначена спадкоємцем - [INFO], являються однією ж і тією особою, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК України і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Разом з тим, у п. 12 указаної Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що судами не встановлюється тотожність осіб, а також імені, по-батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах. А тому, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні даної позовної вимоги. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 1268 ЦК України,

Outcome: dismissed