Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивач Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №445Бл від 26.02.2015 у розмірі 23946,49 грн., стягнення судового збору у розмірі 2102,00грн., стягнення витрат пов`язаних з розглядом справи (правнича допомога) у розмірі 3000,00грн. мотивуючи вимоги тим, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №445 Бл від 26.02.2015, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності та цільового використання. Плата за користування кредитом відповідно до п. 3.1 становить 70 % річних від загальної суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Строк дії договору становить 24 фактичні місяці від дати отримання відповідачем кредиту та діє до повного виконання зобов`язань відповідачем. За згодою сторін було складено графік погашення кредиту, згідно з яким відповідач [PERSON] зобов`язувалася до 25 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом та сам кредит. Позичальник [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобов`язання за кредитним договором №445Бл від 26.02.2015, внаслідок чого станом на 23.09.2020 виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути з відповідача. Загалом позивач просив стягнути з [PERSON] за кредитним договором №445Бл від 26.02.2015 заборгованість в розмірі 23946,49 грн, яка включає в себе: заборгованість по тілу кредиту 2950 грн; заборгованість по відсоткам у розмірі 10448,68 грн; 3% від прострочених сум за основним кредитом у розмірі 389,00 грн., 3% від прострочених сум за відсотками у розмірі 348,00 грн; інфляційні втрати від прострочених сум за основним кредитом у розмірі 1237,97 грн; інфляційні втрати від прострочених сум за відсотками по кредиту у розмірі 1168,71 грн; пеню від прострочених сум за основним кредитом у розмрі 3867,64 грн; пеню від прострочених сум за основним кредитом у розмрі 3867,64 грн; пеню від прострочених сум за відсотками по кредиту у розмрі 3536,49 грн; судовий збір у розмірі 2102,00 грн. та витрати пов`язані з розглядом справи (правнича допомога) у розмірі 3000,00грн. Представник позивача Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» за довіреністю Філатов Ю.І. в судовому засіданні присутнім не був, до суду надав клопотання про розгляд справи без його участі в судовому засіданні. Позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомила. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Судом встановлено, що 26.02.2015 позивач Кредитна спілка «Імперіал ЛТД» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір №445 Бл, за яким відповідач отримала 3000,00 гривень кредиту та зобов`язувалася його повернути та сплатити проценти за користування ним. Строк надання кредиту 24 фактичних місяці від дати його отримання - п. 2.1. кредитного договору. Плата за користування кредитом (проценти) становить 70% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом - п.3.1. кредитного договору. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: першочергово проценти, а в наступну чергу - сума кредиту - п. 3.5. кредитного договору. Сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, що є додатком до кредитного договору - п. 3.3. кредитного договору. Згідно до графіку платежів, виданого Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» до кредитного договору №445 Бл від 26.02.2015 [PERSON] зобов`язана погашати виданий кредит у сумі 3000 грн. протягом 26.02.2015-26.02.2017, сума основного платежу становить 234,45 грн., яку необхідно вносити кожного місяця, на суму залишку нараховується відсоток, відповідно до умов Договору. З даним графіком відповідач [PERSON] ознайомлена особисто про що свідчить її підпис. Відповідно до розрахунку заборгованості, виданого Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД», заборгованість за кредитним договором №445Бл від 26.02.2015 станом на 23.09.2020 складає в загальному розмірі 23946,49 грн, яка включає в себе: заборгованість по тілу кредиту 2950 грн; заборгованість по відсоткам у розмірі 10448,68 грн; 3% від прострочених сум за основним кредитом у розмірі 389,00 грн., 3% від прострочених сум за відсотками у розмірі 348,00 грн; інфляційні втрати від прострочених сум за основним кредитом у розмірі 1237,97 грн; інфляційні втрати від прострочених сум за відсотками по кредиту у розмірі 1168,71 грн; пеню від прострочених сум за основним кредитом у розмрі 3867,64 грн; пеню від прострочених сум за відсотками по кредиту у розмрі 3536,49 грн. Оскільки відповідач зобов`язання по поверненню тіла кредиту згідно договору належним чином не виконала, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та необхідність стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в розмірі - 2950 грн. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача по відсоткам за користування кредитом суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці - до 26.02.2017 включно. Відтак, у межах строку кредитування до 26.02.2017 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 26.02.2017 відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. У відповідності до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року № 14-10цс/18 припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Зазначений правовий висновок зроблено Верховним Судом в постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12). Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Таким чином, КС «Імперіал ЛТД» не мала права нараховувати відповідачеві відсотки за кредитом за договором №445 Бл від 26.02.2015 після 26.02.2017. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за кредитним договором №445Бл від 26.02.2015, нарахованих за період з 26.02.2017 по 23.09.2020 задоволенню не підлягають. Отже, з відповідача належить стягнути заборгованість по нарахованим позивачем відсоткам за період з 26.02.2015 по 26.02.2017 в розмірі - 3866,19 грн. Стосовно позовних вимог щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат від прострочених сум за основним кредитом та 3% від прострочених сум за основним кредитом та за відсотками по кредиту, суд прийшов до наступного. Відповідно до приписів ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд звертає увагу на те, що позивач в наданому розрахунку заборгованості за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ч.2 ст. 625 ЦК України розраховує її за період з 26.02.2015 тобто за період, коли також нараховані відсотки за кредитним договором, що є необґрунтованим оскільки відповідно до висновків постанови Верховного Суду України по справі №444/9519/12 неприпустиме одночасне стягнення двох видів процентів, різних за своєю правовою природою: 1) процентів за користування грошовими коштами згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України та 2) процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст. 625 ЦК України. Таким чином суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині нарахування процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 26.02.2015 по 26.02.2017 та, відповідно, і необхідності в їх відмові. З огляду на це з відповідача належить стягнути три проценти річних від прострочених сум заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 24,00 грн, три проценти річних від прострочених сум заборгованості за відсотками по кредиту в розмірі 01,00 грн; заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 63,35 грн та заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції заборгованості за відсотками по кредиту в розмірі 3,89 грн, які загалом нараховані позивачем за період з 26.02.2017 по 22.09.2020 р. Стосовно позовних вимог, які стосуються стягнення з відповідача нарахованої пені за кредитним договором №445 Бл від 26.02.2015 суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено поняття неустойки (штрафу, пені), якою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Частиною 1 ст.624 ЦК України передбачено, що якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. З положень ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР слідує, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. В п.19 Постанови від 05.09.2019 р. по справі № 908/1501/18 Верховний Суд України, надаючи правову оцінку правомірності нарахування пені, зазначив, що зобов`язання зі сплати пені має визначатися згідно з укладеним сторонами договором, інакше буде порушуватися принцип свободи договору, оскільки сторони вправі і не передбачати будь-яких санкцій за порушення строків розрахунку. З огляду на вищевказані норми та, приймаючи до уваги, що кредитний договір №445Бл від 26.02.2015 не містить положень про застосування до боржника неустойки у вигляді пені, суд приходить до висновку про необґрунтованість її нарахування позивачем, та про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача КС «Імперіал ЛТД» витрат на професійну правничу допомогу адвоката та витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви, то такі позовні вимоги теж підлягають часткового задоволення зважаючи на наступні обставини. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Верховний Суд зазначає, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №826/2689/15 від 09 квітня 2019 року). Так, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду відповідні докази наданих послуг або витрат адвоката з правничої допомоги. Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу позивачем надано Адвокатську угоду б\\н від 22.09.2020, в якій зазначено порядок оплати та розмір гонорару адвоката, та копію свідоцтва №464 про право на зайняття адвокатською діяльністю, однак жодного доказу щодо підтвердження оплати позивачем коштів на підставі вказаної адвокатської угоди (копії квитанції до прибуткового касового ордера, чеку, тощо) до матеріалів справи Кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» не надано. Також позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір, що підтверджується квитанцією №0.0.1888959576.1 від 30.10.2020. Згідно приписів ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, враховуючи, що позивач не надав суду документи, що свідчать про підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу, водночас підтвердив сплату судового збору, і позов задоволено частково, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, що складаються лише з судового збору пропорційно задоволеним вимогам та відмовити в стягненні з відповідача витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги. Отже, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: partial