Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

Позивач КП ВО Київради (КМДА) «Київреклама» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 03.05.2007 року між КП «Київреклама» та [PERSON] було укладено договір про право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення обєкту (-ів) зовнішньої реклами № 2358/ТК. За умовами Договору відповідач зобов'язувався отримати рахунок на сплату коштів за право тимчасового користування місцем для розташування об'єкту зовнішньої реклами не пізніше 15-го числа поточного місяця та здійснювати оплату щомісячно, не пізніше 20-го числа поточного місяця, шляхом перерахування суми коштів, зазначеної в рахунку-фактурі, наданої позивачем, на поточний рахунок останнього. Позивачем були виставлені відповідні рахунки-фактури на загальну суму 29 748, 80 грн. На день подання позовної заяви відповідач не погасила заборгованість перед КП «Київреклама», внаслідок чого за нею утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 29 748, 80 грн. З урахуванням інфляційного збільшення, трьох відсотків річних та пені, просили стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 35645,90 грн., витрати по сплаті державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезп6ечення розгляду справи. Під час розгляду справи представник позивача надав заяву про збільшення позовних вимог на підставі виставлених рахунків-фактури за період з 01.08.2011 року по 01.01.2012 року з розрахунком 3% річних та інфляційних витрат. З урахуванням уточнених позовних вимог просили стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 40773, 20 грн., з яких: основний борг - 33965,32 грн., пеня - 620,23 грн., три відсотки річних - 1578,03 грн., інфляційне збільшення - 4609,62 грн. Судові витрати просили покласти на відповідача. Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, відповідач [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до КП ВО Київради (КМДА) «Київреклама» про визнання договору таким, що припинив свою дію, визнання напису на будівлі вивіскою та стягнення коштів. Зустрічний позов відповідач обґрунтовує тим, що представлений позивачем за основним позовом розрахунок заборгованості не відповідає дійсності, оскільки в ньому зазначені суми, які не узгоджуються з Договором та додатками до нього. Зазначає, що 24.04.2009 року нею було направлено лист на ім'я директора КП «Київреклама» з проханням розірвати договір, оскільки місце для реклами по [ADDRESS] не перебуває у комунальній власності. Згідно з довідкою КП «Ватутінськінвестбуд» від 06.07.2012 року № 1251 розпорядженням Деснянської РДА в м. Києві від 01.07.2003 року № 697 ліве крило будівлі, де розташована піцерія «[INFO]» належить [PERSON] Таким чином, відмова КП «Київреклама» у розірванні договору є безпідставною, а сам договір необхідно вважати припиненим з 24.05.2009 року. Крім того, згідно з додатковою угодою № 1 від 03.05.2007 року до основного договору, плата за розміщення об'єкту зовнішньої реклами складає 400 грн. на місяць, інших додаткових угод щодо зміни розміру оплати позивач за зустрічним позовом не підписувала, а тому, виставлені рахунки призвели до сплати зайвих коштів у розмірі 1569,20 грн. В обґрунтування заявлених вимог про визнання напису на будівлі вивіскою зазначила, що вивіска піцерія «[INFO]» за своїми характеристиками має всі ознаки вивіски та не потребувала дозволу та договору з КП «Київреклама». Просила визнання договір № 2358/ТК від 03.05.2007 року таким, що припинив свою дію 24.05.2009 року, визнати напису на будівлі «[INFO]» вивіскою та стягнути з КП «Київреклама» зайво сплачені кошти в розмірі 1569,20 грн. В судовому засіданні представник позивача за основним позовом позов з урахуванням його уточнень підтримав в повному обсязі та просив задовольнити позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, надав заяву про застосування строків позовної давності та пояснив, що [PERSON], звертаючись до суду з зустрічним позовом у липні 2014 року, заявляє вимогу про визнання договору припиненим з 24.05.2009 року та стягнення надмірно сплачених коштів за період з листопада 2008 року по березень 2009 року, пропустивши тим самим строки позовної давності, які сплили у травні 2012 року та в березні 2012 року відповідно. Представник відповідача за основним позовом в судовому засіданні проти задоволення основного позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Зустрічну позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив задовольнити зустрічні позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в зустрічній позовній заяві. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 03 травня 2007 року між КП «Київреклама» та [PERSON] укладено договір № 2358/ТК на право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення обєкту зовнішньої реклами (а.с. 9-12). Також, позивачу було видано Дозвіл № 14189-07 на розміщення об'єкта зовнішньої реклами за адресою: [ADDRESS] строком дії з 03.05.2007 року по 01.01.2012 року. Відповідно до п. 4.5 Договору плата за право тимчасового користування місцем сплачується розповсюджувачем зовнішньої реклами щомісячно, не пізніше 20 числа поточного місяця, шляхом перерахування коштів, зазначених у рахунку-фактурі, наданої робочим органом, на поточний рахунок останнього. Додатковою угодою № 1 до основного Договору від 03.05.2007 року встановлена базова плата за право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення обєкту зовнішньої реклами по [ADDRESS] в розмірі 400 грн. (без ПДВ) з датою кінця строку дії 01.01.2012 (а.с. 13). Позивач за основним позовом надав довідку про стан розрахунків [PERSON] перед КП «Київреклама» за рахунками-фактурами за пріоритет та тимчасове користування місцями для розміщення рекламних засобів, які встановлені за період з 01 липня 2008 року по 19 липня 2011 року, станом на 21 липня 2011 року (а.с. 47). Відповідно до умов договору КП «Київреклама» були виставлені відповідні рахунку-фактури на зальну суму 29 748, 80 грн. (а.с. 14-46). Згідно з розрахунком заборгованість [PERSON] перед КП «Київреклама» за договором від 03 травня 2007 року № 2358/ТК станом на 21 липня 2011 року склала 35 645 грн 90 коп., з яких: основний борг - 29 748 грн 80 коп.; інфляційне збільшення - 4048 грн 95 коп.; пеня - 620 грн 23 коп., 3% річних - 1227 грн 92 коп. (а.с. 48?49). Також, позивачем за основним позовом були виставлені рахунки-фактури за період з 01.08.2011 року по 01.01.2012 року на загальну суму 4 216,52 грн., внаслідок чого заборгованість [PERSON] перед КП «Київреклама» з урахуванням збільшилася до 40 773, 20 грн., з яких: основний борг - 33 965,32 грн., пеня - 620,23 грн., три відсотки річних - 1578,03 грн., інфляційне збільшення - 4 609,62 грн. (а.с. 248-250 т.1, а.с. 1-3 т.2). 24 квітня 2009 року відповідач за основним позовом направила лист на ім'я директора КП «Київреклама» з проханням розірвати договір від 03 травня 2007 року, оскільки місце для реклами по [ADDRESS] не перебуває у комунальній власності.(а.с. 144). Директором КП «Київреклама» у відповідь на звернення [PERSON] про не укладання договору на право тимчасового користування місцями для розміщення об'єкту зовнішньої реклами, який знаходиться за адресою [ADDRESS] направлено повідомлення за № 196-8158/КР від 02.12.2009 року, в якому зазначено, що частина нежитлового будинку [ADDRESS] перебуває у комунальній власності територіальної громади Деснянського району м. Києва, а частина знаходиться у приватній власності (а.с. 145). З довідки КП «Ватутінськінвестбуд» від 06 липня 2012 року № 10-2336 убачається, що загальна площа 116,8 кв.м., яку займає піцерія «[INFO]» за адресою: [ADDRESS] була виключена з балансу КП «Ватутінськінвестбуд» на підставі розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 697 від 01 липня 2003 року. Частина будівлі, де розташована піцерія, яка займає приміщення окремо від основної будівлі (ліве крило) не знаходиться на балансі КП «Ватутінськінвестбуд». Фасадна частина належить піцерії, а саме співвласнику [PERSON] (а.с. 146). Згідно з свідоцтвом про право власності від 07.06.2012 року піцерія загальною площею 116,8 кв.м., розташована по [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с. 147). Із матеріалів справи убачається, що зовнішня реклама [PERSON] розміщена на вказаній будівлі. Відповідно до п. 7 Договору, строк дії договору визначається по кожному місцю розташування ОЗР окремо у додатках, які є невід'ємною частиною договору. Строк дії цього договору може бути продовжено шляхом укладання Додаткової угоди та внесення змін до додатків. Якщо під час виконання умов цього договору розповсюджувач зовнішньої реклами виявить бажання достроково припинити термін його дії, останній зобов'язується письмово не пізніше за місяць запланованої дати повідомити про це робочий орган. Також, пунктом 7.6 Договору передбачено, що дія цього договору в частині одного наданого місця припиняється в тому числі внаслідок зміни власника місця розташування ОЗР. Згідно з п. 9.1 Договору всі зміни та доповнення до цього договору вносяться за письмовою згодою сторін шляхом укладання додаткових угод, які стають невід'ємною частиною договору. Згідно з п. 5.1. Порядку розміщення об'єктів зовнішньої реклами у м. Києві місця розташування ОЗР надаються розповсюджувачам зовнішньої реклами на підставі договорів на право тимчасового користування місцями для розташування ОЗР, які укладаються між власниками цих місць та розповсюджувачами зовнішньої реклами. Розповсюджувачі зовнішньої реклами здійснюють оплату за право тимчасового використання місць для розташування об'єктів зовнішньої реклами, що знаходяться у комунальній власності. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Звертаючись до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості, позивач за основним позовом посилався на те, що відповідачем не виконані належним чином зобов'язання за договором від 03 травня 2007 року щодо плати за право тимчасового користування місцем для розміщення зовнішньої реклами, у зв'язку з чим вказана заборгованість має бути стягнута на підставі ст.ст. 611, 625 ЦК України. Разом з тим, позивачем, всупереч положенням ст. 60 ЦПК України належним чином не обґрунтовані обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень на зустрічну позовну заяву. Твердження позивача про те, що перебування у приватній власності частини приміщень будинку, який знаходиться у комунальній власності не може бути підставою для розірвання договору та не сплати коштів не спростовують встановлених обставин справи та не відповідають положенням Договору про право тимчасового користування місцем (-ями) для розміщення обєкту (-ів) зовнішньої реклами № 2358/ТК, а також Порядку розміщення об'єктів зовнішньої реклами у м. Києві, якими передбачена можливість припинення дії договору у зв'язку зі зміною власника місця розташування ОЗР. Також позивачем не надано належних доказів на підтвердження тієї обставини, що договір № 2358/ТК про право тимчасового користування місцем для розміщення об'єкту зовнішньої реклами № 2358/ТК, укладений між [PERSON] та КП «Київреклама» не припинив свою дію 24 травня 2009 року у зв'язку з поданою 24.04.2009 року відповідачем за основним позовом заявою про його розірвання. Не спростовано позивачем за основним позовом і доводи відповідача про те, що в додатковій угоді від 03 травня 2007 року № 1 до основного договору вказана плата за розміщення об'єктів зовнішньої реклами у розмірі 400 грн., а у виставлених рахунках-фактури та у розрахунку заборгованості така плата визначена у інших розмірах без укладання будь-яких додаткових угод. Отже, обставини, викладені в позовній заяві КП «Київреклама» не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовуються матеріалами справи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов КП «Київреклама» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором задоволенню не підлягають. Що стосується вимог зустрічного позову [PERSON] до КП «Київреклама» про визнання договору таким, що припинив свою дію, визнання напису на будівлі вивіскою та стягнення коштів, суд приходить до наступного. Згідно з положеннями ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. З матеріалів справи убачається, що 24.04.2009 року позивач за зустрічним позовом звернулася до відповідача із заявою про визнання договору припиненим 24.05.2009 року. Таким чином, позивач за зустрічним позовом довідалася або могла довідатися про порушення свого права відповідачем 25.05.2009 року, в той час як позовні вимоги до нього заявлено лише 18 липня 2014 року, тобто з пропуском передбаченого законодавством трирічного строку. Заявляючи вимоги про стягнення надмірно сплачених коштів, позивач за зустрічним позовом надає платіжні доручення за період з 15.11.2007 року по 31.03.2009 року, суми в яких не відповідали додатковій угоді до основного договору. Таким чином, позивач за зустрічним позовом була обізнана про порушення свого права відповідачем з листопада 2007 року, в той час як позовні вимоги до нього заявлено лише 18 липня 2014 року, тобто з пропуском передбаченого законодавством трирічного строку. Позивач за зустрічним позовом, 18.07.2014 року звернувшись до суду з позовними вимогами до відповідача, пропустила строк позовної давності, проте клопотання про поновлення пропущеного строку та доказів поважності його пропуску не надала, в той час як відповідачем за зустрісним позовом 27.10.2014 року подана заява про застосування судом строку позовної давності. Згідно ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до КП «Київреклама» про визнання договору таким, що припинив свою дію, визнання напису на будівлі вивіскою та стягнення коштів необхідно відмовити.

Outcome: dismissed