Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу недійсним, поділ спільного сумісного майна подружжя, встановлення порядку користування квартирою. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка та відповідач [PERSON] з 17.06.2006 року по 04.08.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. В період шлюбу вони сумісно придбали майно, а саме квартиру [ADDRESS], та легковий автомобіль Chevrolet Aveo, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Вказаний автомобіль відповідачем [PERSON] було переоформлено без згоди позивачки на свого батька [PERSON] Вирішити питання про розподіл майна в добровільному порядку сторони не можуть. Тому позивачка просить суд визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири. Визнати договір купівлі продажу вказаного автомобіля укладений між [PERSON] та [PERSON] недійсним та визнати за нею право власності на ? частину вказаного автомобіля. Встановити порядок користування вказаною квартирою виділивши позивачці в користування кімнату площею 11,1 кв.м. та кімнату площею 10,7 кв.м., відповідачу кімнату площею 19,2 кв.м., а кухню, ванну кімнату, туалет, коридори, комору залишити в спільному користуванні. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання права власності на частку майна. Він послався на те, що спірна квартира позивачкою та відповідачем [PERSON] була придбана у занедбаному стані, та він за свої кошти зробив в ній капітальний ремонт, тому вважає, що в нього виникло право власності на 1/3 частину спірної квартири. Та просить суд визнати за ним право власності на вказану частину квартири. Представник позивачки первісний позов підтримала наполягала на його задоволенні, зустрічний позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити. Представник відповідача [PERSON] первісний позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. Співвідповідач [PERSON] первісний позов не визнав первісний позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити, зустрічний позов підтримав, просив його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено. що позивачка та відповідач [PERSON] з 17.06.2006 року по 04.08.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. Крім того, судом встановлено, що в період шлюбу, а саме 29.04.2013 року відповідач [PERSON] придбав трикімнатну квартиру [ADDRESS] за 298799 грн. Вказаний факт сторонами не заперечується, та підтверджено копією договору купівлі-продажу. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] 26.04.2013 року, тобто за три дні до придбання спірної квартири, продав квартиру [ADDRESS], за 207290 грн., яка належала йому особисто. Це підтверджено копією договору купівлі продажу. Позивачка та її представник не змогли спростувати доводи відповідача, про те, що 2/3 частини спірної квартири він придбав за кошти яки він отримав від продажу іншої квартири, яка належала йому особисто, а 1/3 частину квартири за спільні сумісні кошти подружжя позивачки та відповідача. Факт того, що позивачка під час придбання спірної квартири склала нотаріальну згоду на придбання спірної квартири відповідачем в якій зазначила, що спірна квартира придбана за спільні сумісні кошти подружжя позивачки та відповідача, не свідчить що спірна квартира дійсно повністю була придбана за спільні кошти подружжя позивачки та відповідача. Доводи позивачки про те, що решта 1/3 частина квартири була придбана за її особисті кошти суд не може прийняти до уваги, з наступних підстав. В обгрунтування своїх доводів про те що 1/3 частина спірної квартири була придбана за особисті кошти позивачки, вона надала суду розписку згідно якої [PERSON] позичила їй 100000 грн. на придбання спірної квартири. Вказаний факт був підтверджений в судомвому засіданні показами свідків, в тому числі і [PERSON] Однак суд критично ставиться до доказів наданих позивачкою, та показів свідків з наступних підстав. Зазначену розписку було надано позивачкою суду лише 15.09.2015 року, після того як відповідачем було надано договір купівлі-продажу квартири яка належала йому особисто, а позов було подано позивачкою 13.01.2015 року, в якому немає посилань на вказану розписку. Крім того вказану розписку їй надала її співробітниця. Інших письмових доказів в підтвердження цих розписок суду не надано. З тих же підстав суд критично ставиться і до показів свідків, що підтверджували надання вказаних грошей. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто. Таким чином суд приходить до висновку що спільною сумісною власністю подружжя позивачки та відповідача є лише 1/3 частина спірної квартири. Щодо спірного автомобіля, то оскільки суду не надано доказів того, що вказаний автомобіль було придбано за особисті кошти одного з подружжя, то вказаний автомобіль також є спільною сумісною власністю подружжя. Також суду не надано доказів того що позивачка надавала згоду, або схвалила продаж цього автомобіля відповідачу [PERSON] А тому при продажу цього автомобіля відповідачем [PERSON] було порушено вимоги ч.2 ст. 65 СК України. А тому позивачка правомірно звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу спірного автомобіля недійсним. Та позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо зустрічно позову, то суд зазначає що проведення поточного ремонту в квартирі не може бути підставою для визнання права власності на частину цієї квартири, оскільки площа вказаної квартири при такому ремонті не збільшилася, а ті поліпшення які зроблені завдяки ремонту, відповідач [PERSON] може відшкодувати на підставі ч.4 ст. 390 ЦК України у власників вказаної квартири. А тому зустрічний позов не може бути задоволеним. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачки слід стягнути 498 грн. судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial