Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

\~ Позивачка звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради про визнання за нею права власності на 212/1000 частин квартири спільного заселення, що складає 30,74 кв.м. загальної площі квартири, за адресою: [ADDRESS], що належали [PERSON], відповідно до дублікату свідоцтва №7-3313 від 29.07.1994 року, яка померла 18.02.2011 року. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~При цьому посилаються на те, що\~29 липня 1994 року Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради народних депутатів [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на 212/1000 частин, які складають 30,74 кв.м. загальної площі квартири [ADDRESS]. 05 серпня 1994 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла позивачці належну їй квартиру [ADDRESS]. Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Пятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] 18 лютого 2011 року [PERSON] померла. Позивачка зазначає, що у звязку з тим, що внаслідок допущеної помилки при оформленні правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме, у свідоцтві про право власності від 29.07.1994 року №7-3313 помилково вказано, що квартира [ADDRESS] (Баранова) в м. Одесі, яка належала [PERSON] є самостійною, вона, як спадкоємиця, була позбавлена можливості зареєструвати своє законне право власності на спадкове майно та вимушена була звернутися до суду. Так, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2012 року зобовязано Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради внести зміни у розпорядження органу приватизації №43841 від 29.07.1994 року та у свідоцтво №7-3313 від 29.07.1994 року про право власності на житло в частині визначення ідеальної частки [PERSON] в квартирі спільного заселення за адресою: м. Одеса, вул. Князівська (Баранова), 2, кв. 7, з урахуванням змін внесених до технічного паспорту на комунальну квартиру та проведеного розрахунку ідеальної частки, зробленого КП ОМБТІ та РОН. Розпорядженням Департаменту міського господарства від 17.06.2013 року, згідно Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2012 року внесено зміни у розпорядження органу приватизації №43841 від 29.07.1994 року та у свідоцтво №7-3313 від 29.07.1994 року про право власності на житло за адресою: [ADDRESS], в частині визначення ідеальної частки, яка належить [PERSON] в квартирі спільного заселення за адресою: [ADDRESS], вказавши: 212/1000 частин квартири спільного заселення. Після звернення до Першої Одеської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право власності на спадщину, вона 04 лютого 2014 року отримала відповідь державного нотаріуса, якою їй було повідомлено, що свідоцтво про право власності на 212/1000 частин квартири, що знаходиться в [ADDRESS], дублікат якого виданий 17.06.2013 року не був зареєстрований в КП ОМБТІ та РОН. У зв'язку з вищевикладеним, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та просить його задовольнити. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про те, що позов підтримує та просить розглянути справу за її відсутністю, не заперечує проти винесення судом заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання відповідач повідомлявся належним чином, причини неявки свого представника суду не повідомив, заяви про розгляд справи у відсутності представника відповідача до суду не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 серпня 1994 року [PERSON] склала заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Пятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], відповідно до якого заповідач заповіла «належну їй квартиру номер сім у будинку номер два по вулиці Баранова у м. Одесі» Бондаренко Галині Леонідівні». 18 лютого 2011 року [PERSON] померла, про що Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 18 лютого 2011 року в Книзі реєстрації смерті було зроблено актовий запис за №359. Враховуючи положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України судом, зі змісту постанови Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2012 року по цивільній справі №1522/5905/12, провадження № 2-а/1522/1052/12, за адміністративним позовом [PERSON], яке набрало законної сили 03.12.2012 року, встановлено, що позивачка є онукою померлої 18.02.2011 року [PERSON] За заповітом [PERSON] від 5 серпня 2011 року позивачка є єдиною спадкоємицею її нерухомого майна, яке в заповіті позначено, як квартира [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] позивачка відповідно до ст. 1269 ЦК України, звернулася до Першої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом [PERSON] Листом від 11.10.2011 року, нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право власності за заповітом на підставі листа КП «ОМБТІ та РОН» №271932.70 від 21.07.2011 року, в якому повідомлялося, що квартира [ADDRESS] (Баранова) в м. Одесі є комунальною. Крім того, у вказаному листі КП «ОМБТІ та РОН» зазначено, що Управління ЖГК в свідоцтві про право власності від 29.07.1994 року № 7-3313 помилково вказано, що квартира [ADDRESS] (Баранова) в м. Одесі, є самостійною. Для усунення зазначеної помилки, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2012 року по цивільній справі №1522/5905/12 було зобовязано КП «Одеське міське бюро інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» провести розрахунок ідеальної частки, що належала [PERSON] в комунальній квартирі [ADDRESS] (Баранова) в м. Одесі, внести зміни до технічного паспорту на дану комунальну квартиру із зазначенням нового розміру частки, що належала [PERSON] та зобовязано Управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради внести зміни до виданих [PERSON] розпорядження органу приватизації №43841 від 29 липня 1994 року та свідоцтва про право власності на житло №7-3313 від 29 липня 1994 року з урахуванням змін внесення до технічного паспорту на комунальну квартиру [ADDRESS] (Баранова) у м. Одесі. Розпорядженням Департаменту міського господарства від 17.06.2013 року, згідно Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 22.11.2012 року внесено зміни у розпорядження органу приватизації №43841 від 29.07.1994 року та у свідоцтво №7-3313 від 29.07.1994 року про право власності на житло за адресою: [ADDRESS], в частині визначення ідеальної частки, яка належить [PERSON] в квартирі спільного заселення за адресою: [ADDRESS], вказавши: 212/1000 частин квартири спільного заселення. Своїм листом від 04.02.2014 року №204/02-4 державний нотаріус Першої одеської держаної нотаріальної контори, [PERSON], повідомила [PERSON] про те, що видати їй свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру немає можливості у зв'язку з тим, що\~ свідоцтво про право власності на 212/1000 частин квартири, що знаходиться в [ADDRESS], яке було видане [PERSON] Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів 29.07.1994 року за №7-3313, дублікат якого виданий 17.06.2013 року не був зареєстрований в КП «Одеське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на нерухоме майно». Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент складання заповіту, а також ті права та обовязки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 37 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті\~ 15\~та статті\~392 ЦК\~власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України, \~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Тому з огляду на положення\~ст. 124 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає доцільним захистити права позивачки і шляхом визнання за ним права власності на зазначену квартиру. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Так, у\~главі 29 ЦК України передбачені цивільно-правові способи захисту права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Приймаючи до уваги встановлені факти суд вважає, що вимоги позивачки щодо набуття права власності на зазначене в позові майно є правомірними і такими що ґрунтуються на вищенаведених нормах матеріального права, а відтак підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved