Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому вказує, що вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] , у якому вона проживає. У даному жилому приміщенні зареєстрований і проживає відповідач - [PERSON] , який є її сином. Сумісне проживання позивача і відповідача стало неможливим, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, і як наслідки влаштовує сварки, принижує та ображає позивачку, псує речі, постійно погрожує фізичною розправою, веде аморальний спосіб життя, не несе жодних витрат за комунальні послуги. Вказані обставини роблять неможливим сумісне проживання позивача і відповідача, перешкоджають позивачу у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном. Позивачка просить суд виселити [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. У судовому засіданні позивачка підтвердила обставини, викладені в позові, просила суд позов задовольнити, оскільки сумісне проживання з відповідачем не можливе, а всі можливі заходи впливу на нього виявилися безрезультатними. Відповідач [PERSON] про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про тримання судової повістки, причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Судом установлено, що позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 23.06.2005, посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Тиханською С.Я., належить житловий будинок [ADDRESS] , у якому вона проживає. У даному жилому приміщенні зареєстрований та проживає відповідач, який є сином [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується довідкою від 26.03.2019 №621, виданою виконавчим комітетом Вільнянської міської ради Запорізької області. Статтею 156 ЖК України визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 157 ЖК України власник жилого будинку (квартири) має право вимагати у судовому порядку виселення членів сім`ї, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК України. На підставі ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що у сторін в справі склалися неприязні відносини, виникають постійні сварки, сімейні скандали, бійки. Згідно з постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.03.2019 по справі №314/5769/18 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173- КУпАП. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 13.05.2019 по справі №314/1905/19 встановлено факт вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо позивачки та видано обмежувальний припис, яким заборонено [PERSON] наближатися на відстань 100м та перебувати в будинку [ADDRESS] . Актом обстеження житлово-побутових умов від 17.04.2019 встановлено, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, застосовує до матері дії фізичного та психологічного насилля, виносить з дому меблі, побутову техніку, продукти харчування. Відповідно до наданих копій довідок, виданих Вільнянським ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, 18.04.2018, 04.12.2018, 22.01.2019, 13.02.2019, 02.05.2019, 30.05.2019 [PERSON] зверталася до органів поліції з приводу сварок та бійок, які вчиняв щодо неї її син. У відповідності до пункту 17 Постанови ПВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року, при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Докази, надані позивачкою, беззаперечно доводять неможливість спільного її проживання з [PERSON] . Виклики співробітників поліції, неодноразові складання протоколів про адміністративні правопорушення з приводу вчинення насилля в сім`ї, винесення обмежувального припису не дають своїх позитивних результатів. Відповідач не бажає виправлятися, налагоджувати стосунки з матір`ю, вести прийнятний спосіб життя. Витрат на оплату комунальних платежів він не несе. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Враховуючи те, що в судовому засіданні позивачка просила віднести судові витрати на її рахунок, сплачений при подання позову судовий збір в розмірі 768,70грн, суд залишає за позивачем.

Outcome: approved