Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

Позивач ОСББ «Старо-Троїцька 1» звернувся до суду позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості зі сплати внеску на управління будинком. Позов мотивовано тим, що 11.09.2018 р. на підставі рішення установчих зборів співвласників було зареєстровано об`єднання співвласників багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вчинено запис за №15861020000002073. Загальними зборами об`єднання було встановлено розмір внеску співвласника для відшкодування витрат на управління багатоквартирним будинком. Згідно протоколу зборів № 2 від 07 жовтня 2018 р. з 01.10.2018 р було затверджено розмір щомісячного внеску співвласника для відшкодування витрат на управління багатоквартирним будинком в сумі: 3,00 грн. за 1 кв.м загальної площі приміщення власникам квартир [ADDRESS] ; 3,50 грн. за 1 кв.м загальної площі приміщення власникам квартир [ADDRESS] -№160 2,50 грн. за 1 кв.м загальної площі приміщення власникам нежитлових приміщень. Оплату внесків проводити до 25-го числа поточного місяця. [PERSON] , [PERSON] являлися до 01.12.2020 року власниками нежитлового приміщення [ADDRESS] , загальною площею - 99,2 м2, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За таких обставин, відповідно до рішення зборів ОСББ, розмір щомісячного внеску співвласників [PERSON] , [PERSON] для відшкодування витрат на управління багатоквартирним будинком становить: 99,2 м2 х 2,50грн = 248,00 грн/міс. Разом з тим, [PERSON] , [PERSON] не виконують рішень загальних зборів, не сплачують даних коштів, в зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.11.2018 по 31.11.2020 р. в сумі 6200 грн. Окрім основного боргу на суму заборгованості нараховано 3% річних в сумі 341,05 грн. та інфляційних витрат в сумі 723,88грн. Не виконання відповідачами обов`язків по сплаті внесків порушує діяльність ОСББ позбавляє можливості утримувати будинок в належному стані, вчасно розраховуватися підприємствами, що надають послуги. Прохають суд: стягнути на користь ОСББ «Старо-Троїцька 1» солідарно з [PERSON] , [PERSON] : - заборгованість зі сплати внеску на утримання будинку в сумі 6200,00 грн. на р/р [NUMBER] АТ КБ «Приватбанк»; - інфляційні нарахування в сумі 723,88 грн. на р/р [NUMBER] АТ КБ «Приватбанк»; - 3 % річних в сумі 341,05 грн. на р/р [NUMBER] АТ КБ «Приватбанк»; - витрати на судовий збір в сумі 2270,00 грн. на р/р [NUMBER] АТ КБ «Приватбанк»; - витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. на р/р [NUMBER] АТ КБ «Приватбанк». В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву в якій просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча, відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, були повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомили, клопотання від відповідачів про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив обставини справи та дійшов до таких висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Встановлено, що 11.09.2018 р. на підставі рішення установчих зборів співвласників було зареєстровано об`єднання співвласників багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вчинено запис за№ 15861020000002073 (а.с.5). Таким чином позивач є балансоутримувачем багатоквартирного будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідно до статті 23 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» утримання і ремонт приміщень, які перебувають у власності, здійснюються відповідно до законодавства України. Власник квартири та/або нежитлового приміщення зобов`язаний відповідно до законодавства забезпечити використання, утримання, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт приміщень або їх частин без завдання шкоди майну і порушення прав та інтересів інших співвласників. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Загальними зборами об`єднання було встановлено розмір внеску співвласника для відшкодування витрат на управління багатоквартирним будинком. Згідно протоколу зборів № 2 від 07 жовтня 2018 р. з 01.10.2018 р було затверджено розмір щомісячного внеску співвласника для відшкодування витрат на управління багатоквартирним будинком в сумі: 3,00 грн. за 1 кв.м загальної площі приміщення власникам квартир [ADDRESS] ; 3,50 грн. за 1 кв.м загальної площі приміщення власникам квартир [ADDRESS] -№160 2,50 грн. за 1 кв.м загальної площі приміщення власникам нежитлових приміщень. Оплату внесків проводити до 25-го числа поточного місяця. (а.с.6). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.7) [PERSON] , [PERSON] являлися до 01.12.2020року власниками нежитлового приміщення [ADDRESS] , загальною площею - 99,2 м2, отже користуються послугами, які надаються позивачем, оскільки володіють спільним майном членів об`єднання. Розмір щомісячного внеску співвласників [PERSON] та [PERSON] для відшкодування витрат на управління багатоквартирним будинком становить: 99,2 м2 х 2,50 грн = 248 грн/міс. Відповідачі не виконували рішення загальних зборів - не сплачували коштів, в зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.11.2018 по 31.11.2020 р. в сумі 6200 грн (а.с. 8-10). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Діяльність об`єднань регулюється цим Законом, Цивільним, Житловим та Земельним кодексами України, іншими нормативно-правовими актами та статутом об`єднання, асоціації (ст. 3 Закону про ОСББ). Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» , основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних із діяльністю об`єднання. За змістом ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків і платежів членами об`єднання. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржено в судовому порядку. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1, ч. 4 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Згідно із ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Згідно п. 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Такі ж вимоги передбачені в п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВСУ № 638/11034/15-ц від 10.12.2018. Отже, суд приходить до висновку, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, відповідач, як власник майна зобов`язаний утримувати майно, що йому належить на праві власності та сплачувати за утримання будинку і прибудинкової території. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Як встановлено судом, відповідачі являлися до 01.12.2020року власниками нежитлового приміщення [ADDRESS] , а позивач надав послуги по утриманню будинку і споруд та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] . Отже, відповідачі як власники не житлового приміщення, отримавши житлово-комунальні послуги, мали обов`язок оплатити їх вартість позивачу, однак, як встановлено судом з 01.11.2018 по 31.11.2020 останні не оплачували за надані послуги та мають заборгованість у розмірі 6200 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Старо-Троїцька 1», є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Також, позивач просив стягнути з відповідачів на свою користь відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 723,88 грн. та 3% річних у розмірі 341,05 грн. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми, полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, що також зазначено у правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц. В даному випадку, факт порушення відповідачами зобов`язань щодо своєчасної оплати за надані житлово - комунальні послуги встановлений, а наявність непогашеної заборгованості перед виконавцем послуг підтверджується матеріалами справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши всі надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню Судові витрати по справі на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У відповідності з п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в сумі 2270 гривні (а.с.1) покладається на відповідачів. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 ст.137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 ст.137 ЦПК України. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст.137 ЦПК України). З викладеного вбачається, що суд вправі зменшувати розмір витрат на правову допомогу, але лише в разі заявлення іншою стороною клопотання про їх неспівмірність. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.03.2018 (справа №907/357/16). Разом з цим клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу відповідачами до суду не подавалось, а тому суд вважає співмірним розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 2000 грн., адже суд не може й не повинен ставати на бік однієї зі сторін провадження, порушуючи принципи диспозитивності та безсторонності. На підставі викладеного,

Outcome: approved