Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь 3% річних від простроченої суми боргу в сумі 127 627,98 грив., визначити частку відповідача у спільній сумісній власності на [ADDRESS], перевести на неї права та обов'язки [PERSON] співвласника [ADDRESS]. Вказує, 24.11.2009р. між нею і відповідач укладено договір позики відповідно до якого вона надала відповідачу в борг 66 876,30 грн., які він зобов'язався повернути у встановлений строк. Але умови договору відповідач не виконав і борг тне повернув, у зв'язку з чим, 21.02.2012р. приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис про стягнення з відповідача на її користь боргу за договором позики. Виконавчий напис набрав чинності з 22.02.2012р. і він був пред'явлений до примусового виконання. Державним виконавцем 03.05.2012р. відкрито виконавче провадження по примусове стягненню з відповідача суми боргу, а також винесено постанову про арешт майна боржника. В ході виконавчого провадження стало відомо, що на ім'я [PERSON]. зареєстровано на праві спільної сумісної власності частина [ADDRESS] на яку державним виконавцем накладений арешт. Але, до теперішнього часу відповідач добровільно не виконав виконавчий напис, борг не повернув, а державним виконавцем також не зроблено ні яких дій з приводу стягнення боргу. За період з 24.11.2009р. національна валюта України значно девальвувала, що є підставою для застосування п.п. 4 і 7 Договору позики, згідно з якими відповідач зобов'язаний повернути борг в еквіваленті 8370 доларів США та сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних. Оскільки до теперішнього часу відповідач не погасив і належне йому майно державним виконавцем не реалізоване, то вона вважає необхідним скористатись правом переводу належної відповідачу частини [ADDRESS], на неї. Відповідач про дату і час розгляду справи повідомлений повісткою. Але в судове засідання не з'явився, заяв про перенос розгляду справи або про розгляд справи за його відсутністю до суду не подав. Зі згоди позивача суд розглянув справу в заочному судовому засіданні. В судовому засіданні встановлене наступне. 24.11.2009р. між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON]. (позичальник) укладено договір позики відповідно до якого позикодавець надав позичальнику 66 876,30 грн., які позичальник зобов'язався повернути періодичними платежами у строк до 24.1 1.2011р.. Договір посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Карафетовою К.В. та зареєстровано в реєстрі за № 5699. При цьому, п.4 Договору позики передбачено, що в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України позичальник зобов'язується повернути Позикодавцю суму грошей у гривнях еквівалентну 8370,00 доларів США за офіційним курсом Національного банку України на день платежу. Позичальник умов договору не виконував у зв'язку з чим 21.02.2012р. приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О. вчинено виконавчий напис за договором позики від 24.11.2009р., яким звернено стягнення на загальну суму 66 876,30 грн.. Виконавчий напис набрав чинності з 22.02.2012р. Вищезазначений виконавчий напис було пред'явлено до Московського відділу Державної виконавчої служби ХМУЮ, яким 03.05.2012р. відкрито виконавче провадження по стягненню з [PERSON]. та користь [PERSON]. 66 876,30 грн. Також 03.05.2012р. Московським ВДВС ХМУЮ винесено постанову про арешт майна боржника. В ході виконавчого провадження отримано відповідь КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 7497/1 від 27.06.2012р., якою повідомлено, що на ім'я [PERSON] зареєстровано на праві спільної сумісної власності частина [ADDRESS]. 24.09.2012р. Московським ВДВС ХМУЮ накладено арешт на частину квартири [ADDRESS], яка належить боржнику на праві спільної сумісної власності. Станом на 04.06.2015р. жодних грошових коштів [PERSON]. від [PERSON]. не отримала ні в добровільному порядку ні в ході здійснення виконавчого провадження. За період з 24.11.2009р. національна валюта України значно девальвувала, що є підставою для застосування п.4 Договору позики. Також в п.7 договору позики від 24.11.2009р. сторони передбачили, що у разі своєчасного не повернення суми позики Позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, тобто, несплачену суму основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних. Враховуючи, що повернення коштів має відбуватися у розмірі, визначеному еквівалентом суми у доларах США вважаю обґрунтованим стягнення з боржника тільки 3% річних. За період з 24.11.2011р. по 04.06.2015р. прострочення складає 1288 днів. 3% річних за цей строк складає: 8370,00*3%* 1288/365=886,07 доларів США. Офіційний курс НБУ станом на 05.06.2015р. складає 2 101,37 гри. за 100 доларів США, а тому загальна сума заборгованості, яка має бути стягнена, з урахуванням стягнення 66 876,30 грн. на підставі виконавчого напису від 21.02.2012р. складає: 8370,00 доларів США + 886,07 доларів США -66 876,30 грн. = 127 627,98 грн.. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням наведеного суд задовольняє позов в даної частині і стягує з відповідача на користь позиваки 3% річних у вказаній сумі. Позивачка також просить визначити часку відповідача в № [ADDRESS], власником якої він є спільно з іншими власниками, а також перевести на неї права і обов'язки відповідача як співвласника вказаної квартири. Але суд відмовляє в задоволенні вказаного позову з наступних підстав. Згідно ст. 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор мас право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення па нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка не надала суду належних доказів того, хто є співвласником вказаної квартири і як ця квартира була ними придбана. Інші співвласники квартири до участі в справі позивачкою не залучені. Немає доказів того, що відповідача немає іншого майна на яке державний виконавець може звернути стягнення за виконавчим написом і цього майна недостатньо для стягнення суми боргу, вказаній у виконавчому напису. Немає ні яких доказів того, яка частка в спірній квартирі належить відповідачу і можливо виділити цю частку із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, і згодні інші співвласники на виділ такої частки. Крім того переведення прав і обов'язків власника на кредитора можливо лише у разі, якщо боржник відмовиться продати свою частку або ця частка не буде продана державним виконавцем з публічних торгів. Ні яких доказів того, що належна відповідачу частка квартири вже продавалась і не була ні кім придбана, також немає.

Outcome: partial