Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

позивач, наділена правом передбаченим ст. 165 Сімейного кодексу України, звернулась до суду з позовом, в якому просила позбавити батьківських прав відповідача відносно дитини - [PERSON], [INFO]. Свій позов обґрунтовує тим, що відповідач ігнорує батьківський обов'язок щодо виховання неповнолітньої дочки, з часу проживання дитини у позивача не цікавиться її життям, здоров'єм та розвитком, не надає матеріальної допомоги. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав викладених в заяві. Пояснила, що з дня смерті матері [PERSON] ([INFO]). [PERSON] проживає в родині позивача. Дитина не отримує від батька жодної іграшки, подарунка, грошей на щоденні потреби. Батько не спілкується з дитиною, не піклується про її розвиток. Коли помирала матір, позивач пообіцяла їй, що не залишить дитину без нагляду, а батько самоусунувся від виховання дитини. Відповідач обставини на які посилається позивач не спростував, позов визнав і проти його задоволення не заперечував. Підтвердив, що не проявляв до дитини належного батьківського піклування та не має наміру відновлювати стосунки з дитиною. Згідно із положенням ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.4 ст. 130 ЦПК України ухвалення в попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться у порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши пояснення сторін, думку дитини, третю особу, приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування, а також висновок представника прокуратури, виражений після повного та всебічного дослідження обставин справи та заявлених в ній доказів, визначившись із правовою нормою, що підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини згідно із статтею 164 Сімейного Кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав. При цьому позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування суд вирішує після з'ясування ставлення батьків до дитини. Обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплений у статті 150 Сімейного кодексу України. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування. Як встановлено з пояснень сторін, починаючи з липня 2014 року дитина постійно проживає в сім'ї позивача. Судом встановлено, що окреме проживання дитини від батька в родині позивача викликано тим, що відповідач самоусунувся від виховання дитини. Крім того, і до дня смерті матері дитини відповідач не проявляв батьківської турботи, не надавав матеріальної допомоги на її утримання. Мати дитини [PERSON] померла [INFO], про що у виконкомі Дягівської сільської ради, Менського району, Чернігівської області 01 серпня 2014 року зроблено відповідний актовий запис № 11 (а.с.12). Батько дитини протягом всього часу її проживання у позивача не виявляв до дитини найменшого піклування, не цікавився її життям, успіхами, навчанням, всі питання щодо виховання дитини вирішувались в родині позивача. Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов за місцем проживання вказаної родини дитині створені належні умови для її розвитку та освіти, відведений окремий куточок для навчання та відпочинку (а.с.20). З досліджених характеристик на відповідача (а.с.28) вбачається, що за місцем його проживання в [ADDRESS] відповідач зарекомендував себе задовільно, є агресивним, зловживає алкоголем, в сільську раду постійно надходять скарги на його поведінку. Зважаючи на вік дитини та її зрілість у здатності формулювати власні погляди з усіх питань, що стосуються її життя, суд в порядку, передбаченому статтею 171 Сімейного кодексу України, заслухав дитину про обставини, викладені у позовній заяві. [PERSON] у судовому засіданні розповіла, що позивач є найближчою людиною, яка фактично замінила їй обох батьків. З викладеного вбачається, що відповідач не проявляє до дитини батьківської любові та турботи, не спілкується з дитиною, і, як наслідок, не має тісного психологічного зв'язку з дочкою. У судовому засіданні не встановлено існування між позивачем та відповідачем неприязних відносин, які б перешкоджали спілкуванню батька із дитиною за місцем проживання останньої. Сам відповідач у судовому засіданні вказані обставини не спростовує. Натомість обставини справи свідчать про свідоме небажання відповідача займатися вихованням дитини, нести обов'язок відповідальності за дитину, її фізичний і моральний розвиток, соціальне буття. З досліджених у судовому засіданні актів (а.с.28-29) вбачається, що відповідач проживає в будинку з незадовільним санітарним станом в жахливих умовах для проживання, домашнім господарством не займається, ніде не працює. Суд вважає, що обраний відповідачем спосіб життя сам по собі свідчить про його нехтування обов'язками відповідальності перед дитиною. Згідно ч.4 ст. 19 Сімейного кодексу України під час розгляду справи судом щодо спорів про позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Представник органу опіки та піклування Городнянської районної державної адміністрації в судовому засіданні підтримав висновок колег з органу опіки та піклування Менської районної державної адміністрації, Чернігівської області (а.с.30) про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він дійсно не цікавиться дочкою, її життям та здоров'ям, не забезпечує мінімальних потреб дитини, а тому позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини. У відповідності до ст. 34 Закону України «Про прокуратуру» у справі взяв участь представник прокуратури. Сприяючи виконанню вимог закону про постановлення обґрунтованого рішення у справі, представник прокуратури вказала, що обставини, які стали підставою для звернення позивача до суду з позовом, знайшли підтвердження в ході судового розгляду і що сам відповідач не довів наміру змінити обставини свого життя та вчинити дії, спрямовані на виховання дитини, не довів свого батьківського піклування. З огляду на досліджені докази в їх сукупності під час судового розгляду доведено, що відповідач в порушення вимог ст.ст.150,155,180 Сімейного кодексу України ухиляється від виконання обов'язків батька по вихованню та утриманню дочки, таких як: утримувати дитину до досягнення нею повноліття, виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний і моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною освіти, що відповідно до вимог ст.164 СК України є підставою позбавлення його батьківських прав та відповідає інтересам дитини. Стосовно вимог позивача про вирішення питання опіки над дитиною і призначення її опікуном, суд відзначає наступне. Згідно ч.3 ст. 243 Сімейного кодексу України опіка над дитиною може встановлюватись судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вони позбавлені батьківського піклування і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування не надав суду подання відносно рекомендування позивача як опікуна над дитиною - [PERSON] Крім того, у дитини є інші родичі, які мають переважне право на передачу їм дитини за приписами ч. 4 ст. 167 Сімейного кодексу України. Тому на момент розгляду справи судом, суд без відповідного подання органу опіки не знаходить підстав для розв'язання питань опіки. Однак, вказане не перешкоджає позивачу звернутись до органу опіки та піклування Менської районної державної адміністрації з клопотанням про розгляд вказаного питання у відповідності до Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини та отримати права опікуна за розпорядженням вказаного органу. Судові витрати у виді сплаченого судового збору належним чином підтверджені позивачем (а.с.1), а тому відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. За відсутності документально підтверджених витрат на правову допомогу, суд підстав для присудження їх позивачу за рахунок відповідача не знаходить.

Outcome: partial