Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач, ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 09.08.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та [PERSON], був укладений кредитний договір № 2501/1007/88-403, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 43 876,73 дол. США з розрахунку 11,9 % річних на строк до 09.10.2022 року. В частині надання кредитних коштів Банк свої зобов'язання виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавці [PERSON] та [PERSON] за Договором іпотеки №2501/1007/88-403-7-1 від 09.10.2007 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: [ADDRESS], яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 50,00 кв.м, в тому числі житловою площею 27,50 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна [NUMBER], яка належить Іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради 13.09.2007 року згідно з розпорядженням № 46833 Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради і записана у реєстрову книгу №46469, зареєстровано Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації 24.09.2007 року, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна [NUMBER], Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданий 24.09.2007 року Чернівецьким обласним комунальним бюро технічної інвентаризації № 16029216. Під час розгляду справи в суді стало відомо про смерть відповідача [PERSON]. Згідно відповіді нотаріуса, спадщину після померлого отримав його син [PERSON], який є позичальником за кредитним договором. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» разі переходу права власності на предмет іпотеки від і потекодавця до іншої особи, утому числі в порядку спадкування, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору. Однак зобов'язання не виконані, у зв'язку з чим, станом на 28.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі: 870 399,67 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 783 887,52 грн.; сума заборгованості за відсотками - 86 512,15 грн. Позивач вважає, що через неналежне виконання зобов'язань, забезпечених іпотекою, позивач набув право для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем право власності на предмет іпотеки. Враховуючи вищевикладене, просив позов задовольнити. Представник позивача у судове засідання викладені обставини в позовній заяві підтримала в повному обсязі, просила задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, відомостей про поважність прични неявки суду не надали. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 09 серпня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та [PERSON], був укладений кредитний договір № 2501/1007/88-403, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 43 876,73 дол. США з розрахунку 11,9 % річних на строк до 09.10.2022 року. В частині надання кредитних коштів Банк свої зобов'язання виконав, надавши відповідачеві кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавці [PERSON] та [PERSON] за Договором іпотеки №2501/1007/88-403-7-1 від 09.10.2007 року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: [ADDRESS], яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 50,00 кв.м, в тому числі житловою площею 27,50 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна [NUMBER], яка належить Іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради 13.09.2007 року згідно з розпорядженням № 46833 Департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради і записана у реєстрову книгу №46469, зареєстровано Чернівецьким комунальним обласним бюро технічної інвентаризації 24.09.2007 року, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна [NUMBER], Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданий 24.09.2007 року Чернівецьким обласним комунальним бюро технічної інвентаризації № 16029216. Під час розгляду справи в суді стало відомо про смерть відповідача [PERSON]. Ухвалою суду провадження в частині пред'явлення позовних вимог до [PERSON] закрито, у зв'язку зі смертю. Згідно відповіді нотаріуса, яка міститься в матеріалах справи спадщину після померлого отримав його син [PERSON], який є позичальником за кредитним договором. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» разі переходу права власності на предмет іпотеки від і потекодавця до іншої особи, утому числі в порядку спадкування, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. 25.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ«Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, на підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків нового кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань АТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору. Частною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності. Суд також можу захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно о ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині. Відповідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.36 ЗУ «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотеко держателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне відповідне застереження в іпотечному договорі, встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Право іпотеко держателя від свого імені продавати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності. Порядок реєстрації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст.39 цього Закону, якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише в ст. 335,376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів ( ч.1 ст. 328 цього Кодексу). Аналіз положень ст. 33,36,37,39 Закону України « Про іпотеку», ст. 328,335,376,392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий ( на підставі рішення суду) та два позасудові ( на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотеко держателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотеко держателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотеко держателю права власності, є правовою підставою для реалізації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно ( ч.1 ст.37 ЗУ « Про іпотеку). Положеннями п.39 Постанови пленуму ВСУ №5 від 30.04.2012 року, передбачається, що «...суди мають виходити з того, що не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.» Саме така позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 522/12701/14-ц. П.п. 12.3.2 Договору іпотеки № 2501/1007/88-103-Z-1 від 09.10.2007 року встановлено, що визнання права власності за іпотеко держателем є саме позасудовим порядком вирішення спору. За таких обставин, враховуючи правову позиція Верховного Суду України, аналіз правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем було обрано не правильний спосіб захисту, а тому позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed