Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті сестри [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на земельну ділянку, площею 0,18 га, виділену для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті сестри залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку через відсутність належним чином оформленого правовстановлюючого документу на спадкову нерухомість, оскільки у правовстановлюючому документі на земельну ділянку - державному акті записано прізвище власниці - [PERSON] , хоча на час смерті спадкодавиця мала прізвище [PERSON] . Посилаючись на те, що вона є спадкоємицею за законом після її смерті, але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, тому просила суд визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку. В судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви з проханням здійснити розгляд справи за їх відсутності; позивачка в своїй заяві просила позов задовольнити, представник відповідача в своїй заяві - позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін відповідно до положень ст. 200 ЦПК України в підготовчому судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] померла [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,18 га, виділеної для його будівництва та обслуговування, кадастровий номер ділянки 4823355300:09:007:0034, розташованих по [ADDRESS] Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 18 вересня 2017 року нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Авраменко С.В., яким заповіла на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати і на що законом матиме право - [PERSON] , тобто позивачці. Вона прийняла спадщину після смерті [PERSON] , подавши в передбачений законом шестимісячний строк (26 липня 2018 року) заву до Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області про прийняття спадщини. Відповідно до довідки Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 24 липня 2018 року, яка міститься в спадковій справі, заведеній Вітовською державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті [PERSON] , на час відкриття спадщини з нею в с. Горохівка ніхто спільно зареєстрований не був. Даних про спадкоємців, які мають обов`язкову частку на спадщину після її смерті, не встановлено. Таким чином, позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] . Звернувшись до нотаріальної контори вона оформила в нотаріальному порядку спадковий житловий будинок, розташований по [ADDRESS] . Проте, отримала від державного нотаріуса Вітовської державної нотаріальної контори постанову від 02 липня 2021 року про відмову в нотаріальному оформленні земельної ділянки, площею 0,18 га, розташованої за тією ж адресою, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, оскільки існує неспівпадання прізвища спадкодавиці та власниці у правовстановлюючому документі. За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, нотаріус перевіряє коло спадкоємців, факт прийняття спадщини, наявність документів на майно, а за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз`яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Як вбачається з матеріалів справи державний акт серії МК № 01811 про право власності на земельну ділянку, площею 0.18 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, був виданий 08 грудня 1993 року Воскресенською селищною радою Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області [PERSON] . Кадастровий номер ділянки - 4823355300:09:007:0034. Право власності на ділянку зареєстровано в Державному земельному кадастрі 27 вересня 2017 року. Садкодавиця [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 12 квітня 1991 року вона уклала шлюб і змінила своє прізвище на прізвище чоловіка - [PERSON] . В той же час, під час оформлення права власності на земельну ділянку, із незрозумілих причин, її прізвище (власниці) у правовстановлюючому документі - державному акті, було записано дівоче - [PERSON] , хоча вона вже на той час його змінила на [PERSON] . Співпадання імені та по батькові власниці, її місця проживання, зазначених в державному акті серії МК №01811, з такими ж даними в інших документах - свідоцтві про смерть, довідці селищної ради про місце проживання спадкодавиці, вказують, що це одна й та ж особа. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка площею 0,18 га за життя належала [PERSON] і після її смерті входить до складу спадщини, а тому в порядку спадкування, з врахування встановлених зазначених обставин, повинна відійти спадкоємцям, тобто позивачці в справі, як спадкоємиці за заповітом, оскільки доказами підтверджено факт прийняття нею спадщини. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved