Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач ПАТ «Волиньобленерго» звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення боргу за спожиту електроенергію. Вимоги позову обґрунтовує, наявністю укладеного між сторонами договору, предметом якого є надання [PERSON] електричної енергії за адресою: [ADDRESS]. Обов'язком відповідача є оплата спожитої електроенергії до 10 числа наступного місяця за звітним. Споживач належним чином свої зобов'язання не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 10 912,78 грн. Вимоги по стягненню заборгованості були пред'явлені до суду в порядку наказного провадження, однак боржник не погодившись з заявленими вимогами та розміром боргу, подав заяву прос касування судового наказу. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 05 лютого 2016 року судовий наказ скасовано. Станом на день звернення з позовом до суду, заборгованість сплачена не була, спір не врегульовано в позасудовому порядку. А тому, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 10 912,78 грн. та понесені судові витрати. До судового розгляду справи по суті, відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Волиньобленерго» про стягнення майнової та моральної шкоди. Позов мотивував тим, що 27 листопада 2002 року придбав у власність квартиру [ADDRESS]. Всупереч вимог законодавства, тривалий час позивач за первісним позовом уникав укладення договору про надання послуг з електропостачання з новим власником майна. Тривалий час надходили повідомлення про існування боргу на ім'я колишньої власниці. В кінці 2012 року договір був підписаний, однак примірник такого договору споживачу електроенергії вручений не був. Ні дані обліку електроенергії, ні порядок нарахування вартості спожитої електроенергії до відома споживача доведені не були. На письмові звернення чіткої відповіді [PERSON] не отримував. Оскільки судом неправомірно було видано судовий наказ, змушений був звертатися із заявою про його скасування. Оскільки, дії позивача за первісним позовом спрямовані на втаємничення інформації від споживача електроенергії, змушений вести постійне листування звертатися із рядом заяв для захисту своїх прав та інтересів. Це призводить до затрат як матеріального характеру так і втрати особистого часу. Вважає, що такими діями, ПАТ «Волиньобленерго» йому матеріальну і моральну шкоду. Просить, виходячи з представленого суду розрахунку, стягнути із ПАТ «Волиньобленерго» 363 792 грн. майнової шкоди та 363 792 грн. компенсації моральної шкоди. В задоволенні первісного позову відмовити. Вимоги за позовами об'єднані в одне провадження. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову підтримав з викладених у позовній заяві підстав. Просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати у справі. Вимоги зустрічного позову вважає безпідставними та необґрунтованими, а тому, в їх задоволенні просив відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги первісного позову не визнав, заперечував щодо їх задоволення. Вважає, що позов поданий не уповноваженою особою, а тому позов слід залишити без розгляду. Крім того, вважає нікчемними посилання в первісному позові на Правила користування електричною енергією для населення, оскільки вони не є законом. Строк дії укладеного в 2012 році закінчився. Зняття показів лічильника проводиться позивачем в неустановлені законом дні. Послуги електропостачання ним оплачуються по лічильнику самостійно, заборгованості не існувало і не існує. Послуги оплачує по тарифу, як для квартири не газифікованої природним газом і з відсутньою системою централізованого теплопостачання, оскільки ще в 2010 році працівниками ВАТ «Волиньгаз» було обрізано ввідну трубу газопостачання до його квартири. Крім того, в його квартирі демонтовані всі комунікації з теплопостачання. Крім того, просив застосувати до вимог первісного позову спеціальну та загальну позовну давність. Що стосується зустрічного позову, вказував на те, що були умисні триваючі порушення вимог закону з боку ПАТ «Волиньгаз». Були залякування у виді попереджень про відключення від електроенергії, та фактичні відключення. Це спричинило моральні страждання його і родини. Тривалий час не укладається новий договір після закінчення дії договору від 07.11.2012 року. Мала місце загроза життю в зв'язку з появою напруги на газовій трубі. Вважає дії ПАТ «Волиньгаз» політичним переслідуванням, та такими, що принижують честь і гідність правозахисника. Витрачає значну кількість часу для захисту від порушень. А тому, просив зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що первісний позов підставний та підлягає до задоволення, в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця. Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 20 , 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання. Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. 07.11.2012 року між ПАТ «Волиньобленерго» та [PERSON] було укладено Договір на користування електричною енергією для побутових потреб (а.с. 7-8). Договір було укладено з терміном дії на три роки. Новий договір не укладався. Проте, сама по собі відсутність нового письмового договору між сторонами не означає відсутності між ними правовідносин зобов'язального характеру, оскільки такі правовідносини регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою КМУ від 26.07.1999 р. № 1357, статтями 67-68 ЖК України, статтями ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України. З матеріалів первісного позову вбачається, що нарахування оплати за електричну енергію в квартирі відповідача здійснювалось згідно тарифів установлених постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Застосовувався тариф для категорії «Населення (у тому числі, яке проживає в житлових будинках, обладнаних кухонними електроплитами) (а.с.222). Покликання відповідача на те, що нарахування йому оплати за електричну енергію повинне проводитися за тарифом для категорії «Населення, яке проживає в багатоквартирних будинках, не газифікованих природним газом і в яких відсутні або не функціонують системи централізованого теплопостачання (у тому числі в сільській місцевості)» є безпідставними. Факт відсутності в належній відповідачу квартирі газопостачання та централізованого теплопостачання не заперечується сторонами. Разом з тим, з Акту на відключення від газопостачання (а.с.62) вбачається, що відключення квартири [ADDRESS] від системи газопостачання відбулося в зв'язку з порушенням споживачем п.6 «Правил надання населенню послуг з газопостачання» та п.4.9 Положення про технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем газопостачання житлових будинків, громадських будівель, підприємств побутового та комунального призначення. Акт про підтвердження факту відсутності газифікації природним газом та відсутності або не функціонування систем централізованого теплопостачання в житловому будинку [ADDRESS], Державною інспекцією з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Волинській області не складався. А тому, підстави для нарахування оплати за електричну енергію за тарифом для категорії «Населення, яке проживає в багатоквартирних будинках, не газифікованих природним газом і в яких відсутні або не функціонують системи централізованого теплопостачання (у тому числі в сільській місцевості)» відсутні. Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електроенергетику» відносини, пов'язані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням енергії, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, ч. 4 ст. 26 - споживач електроенергії несе відповідальність згідно із законодавством за порушення умов договору та Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року №1357. Згідно п. 19 Правил розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами для населення на підставі фактичних показників приладів обліку. Відповідно до п. 20 вищезазначених Правил, плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. Згідно представленої виписки по особовому рахунку, встановлено факт використання власником квартири [ADDRESS] [PERSON] електроенергії (а.с. 12). В порушення вимог ст.ст. 526, 527 ЦПК України, Правил користування електричною енергією відповідач не в повному обсязі проводить оплату за надані послуги по електропостачанню. З загальної картки виписки по особовому рахунку № [NUMBER] встановлено, що з 01.01.2014 року у [PERSON] утворилася заборгованість в розмірі 10 912,78 грн. (а.с. 9-11). Позовні вимоги первісного позову заявлені позивачем в межах трьохрічного строку позовної давності, з врахуванням попереднього ухвалення судом судового наказу від 17.12.2015 року, та скасування його в подальшому ухвалою суду від 05.02.2016 року (а.с.6). Повноваження особи, яка звернулася з позовом підтверджуються довіреністю від 26.01.2016 року (а.с.5), Статутом ПАТ «Волиньобленерго» (а.с.94-122), Положенням про Луцьку міську структурну одиницю (філію) ПАТ «Волиньобленерго» (а.с. 35-49). На підставі викладеного, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що необхідно стягнути з відповідача в користь ПАТ «Волиньобленерго» в особі Луцької міської філії суму заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 10 912,78 грн. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених та документально підтверджених судових витрат. Заслухавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, суд не встановив підставності та обґрунтованості зустрічних позовних вимог. Відмовляючи в їх задоволенні, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином для покладення відповідальності на заподіювача майнової шкоди необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина в заподіянні шкоди, тобто деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Згідно ст. 1167 ч. 1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Позивачем за зустрічним позовом в обґрунтування наявності факту спричинення йому матеріальної та моральної шкоди та визначення її розміру не надано аргументованих доказів, які свідчили про дійсність даних обставин. Не надано доказів наявності матеріальної і моральної шкоди, протиправності дії ПАТ «Волиньобленерго», його вини в заподіянні шкоди позивачу за зустрічним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оскільки, позивачем за зустрічним позовом не доведено обставин, на які він посилається як на підставу вимог зустрічного позову, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Outcome: approved