Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що являється власницею приватного житлового будинку [ADDRESS] . В будинку за вказаною адресою зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] , який з часу розірвання шлюбу, тобто з 2015 року перестав користуватися вказаним житловим приміщенням та не користується по даний час. Наразі відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації, тому вона змушена звернутися до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, відповідно до заяви просила розглянути справу без її участі, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву із клопотанням про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка являється власницею житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.11.1997 року. Відповідач, колишній чоловік позивачки [PERSON] , шлюб з яким розірвано 24.03.2015 року, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу від 24.03.2015 року, довідкою про склад сім`ї від 02.06.2020 року за підписом голови квартального комітету № 23 - [PERSON]., копією будинкової книги для прописки громадян за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 156 ч. 1 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК Укаїни члени сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом . На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] , оскільки не проживає в спірнобу будинку без поважних причин більше строків, встановлених ст. 71 ЖК України. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, яка втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене та оскільки відповідач відсутній, не користується і не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] понад два роки, то суд вважає за необхідне визнати його таким, який втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Позивачем не було заявлено клопотань щодо судових витрат.

Outcome: approved