Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з указаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 02 червня 2014 року її позов до відповідача про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку задоволено повністю. Постановою заступника начальника відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві, від 03 вересня 2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/70546/14 про стягнення з відповідача на її користь заборгованості у розмірі 53783 грн. 20 коп. У звязку із невиконанням відповідачем рішення суду вона звернулася із заявою до прокуратури Печерського району м. Києва, у зв'язку з чим було відкрито кримінальне провадження відносно посадових осіб за ст. 175 КК України. В травні 2018 року позивачка отримала постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м. Києві від 05 травня 2018 року про прийняття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/707/546/14 виданого 28 липня 2014 року. Проте, не зважаючи на вищевказані процесуальні дії та рішення органів, рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 02 червня 2014 року відповідачем фактично не виконано. Тому просить суд про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки, а саме починаючи з 01 квітня 2014 року по 31 травня 2018 року включно, а також просить стягнути інфляційні збитки та 3% річних. Відповідач про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, клопотання від відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та відзив на позовну заяву не надходили, а тому суд ухвалює рішення у спрощеному позовному провадженні за наявними матеріалами справи відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України. Судом встановлено, що заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 02 червня 2014 року було задоволено позов позивачки до відповідача про стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки. Стягнуто з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі в розмірі 16448 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 37335 грн. 20 коп., а всього 53783 грн. 20 коп. На виконання вищезазначеного рішення суду було видано 28 липня 2014 року виконавчий лист по справі № 2/707/546/14. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 03 вересня 2014 року було відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого листа. Як вбачається із листа від 08 червня 2015 року Печерського районного управління Головного управління в м. Києві МВС України слідчим відділом Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві відкрито кримінальне провадження відносно посадових осіб ТОВ «Побутрембуд» за ст. 175 КК України. Відповідно до постанови про прийняття виконавчого провадження від 05 травня 2018 року було прийнято виконавче провадження № 53086181 з примусового виконання виконавчого листа № 2/707/546/14 виданого 28 липня 2014 року. Рішення Черкаського районного суду Черкаської області по теперішній час відповідачем не було виконано. Однак, виходячи із практики Європейського Суду з прав людини у справі «Меньшакова проти України» від 04 жовтня 2010 року, компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України могла вимагатися заявницею лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати судовим рішенням від 02 червня 2014 року. З прийняттям цього рішення статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України більше не застосовуються у справі заявниці, а зобов'язання колишнього роботодавця виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію було замінено на зобов'язання виконати судове рішення на користь заявниці, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. У зв'язку з вищенаведеним, Європейський Суд зазначає, що відповідно до статті 117 Кодексу «при відсутності спору щодо суми» заборгованості із заробітної плати, звільнені працівники мають право на компенсацію за несвоєчасну виплату такої заборгованості за період «фактичного розрахунку» (частина перша статті 117), а «при наявності спору про розміри сум» заборгованості із заробітної плати компенсація повинна бути виплачена, якщо спір вирішено на користь працівника (частина друга статті 117). Особливу увагу слід звернути на те, що частина друга статті 117 Кодексу, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку постановления судом рішення щодо суми такої заборгованості, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку по заборгованості, на відміну від частини першої статті 117. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. Тому суд вважає, що вимоги заявниці щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01 квітня 2014 року по 31 травня 2018 року не мають жодного правового підґрунтя, зокрема, за висновками Європейського Суду, стаття 117 Кодексу законів про працю України не може бути розтлумачена як така, що встановлює право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як вона була присуджена заявниці за рішенням суду. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 01 квітня 2014 року по 31 травня 2018 року. Щодо стягнення з відповідача інфляційних збитків та трьох процентів річних, суд вважає за можливе задовольнити позов у цій частині, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку позивачки щодо боргу відповідача у розмірі 53783 грн. 20 коп. інфляційні збитки за період з 14 червня 2014 року по 13 червня 2018 року становлять - 62130 грн. 12 коп., 3 % річних становлять - 6453 грн. 96 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати у виді судового збору в розмірі 685 грн. 84 коп., пропорційно задоволених позовних вимог. На підставі ст. 625 ЦК України,

Outcome: partial