Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБ України) звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] суму завданої майнової шкоди в розмірі 28 938 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06.02.2016 сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Renault Logan», р.н. [NUMBER] , під керуванням відповідача, та автомобіля марки «Peugeot Boxer», р.н. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , внаслідок чого пасажир автомобіля «Renault Logan» [PERSON] загинула на місці дорожньо-транспортної пригоди. Вироком Апеляційного суду Львівської області від 26.05.2017 відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Оскільки на момент настання ДТП останній не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, позивач на підставі заяви про виплату страхового відшкодування, здійснив виплату потерпілій особі в сумі 28 938 грн. Відтак позивач, відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після виплати страхового відшкодування набув право вимоги до відповідача в порядку регресу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання , причин неявки не повідомив та не подав відзиву, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України суд здійснив заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Вироком Апеляційного суду Львівської області від 26.05.2017 [PERSON] визнано винуватим в чиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки. Відповідно до такого вироку, 06.02.2016 на автодорожньому сполученні «Львів-Пустомити» у напрямку до м. Львова, при проїзді її ділянки в районі 77 м від початку населеного пункту с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault», р.н. [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння, порушив вимоги пунктів 1.2, 1.5, 1.10, 2.3 б, д, 2.9 а, 12.1, 12.4, 12.9 б, дорожню розмітку 1.1 Правил дорожнього руху, що призвело до зіткнення з автомобілем «Peugeot», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок якого пасажир автомобіля «Renault» [PERSON] загинула. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, факт винуватості відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06.02.2016, є встановленим та не підлягає доказуванню. Як видно з копії свідоцтва про смерть, виданого 08.02.2016 міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, [PERSON] померла [INFO] , про що зроблено відповідний запис №223 (а.с.15). Встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, відповідач [PERSON] не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, що підтверджується роздруківкою із центральної бази даних МТСБУ (а.с. 19). Так, 18.12.2017 [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від 25.10.2017 в інтересах матері загиблої [PERSON] - [PERSON] , звернувся до позивача з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 5-7, 11). На підставі поданих заяв МТСБУ сплатило на користь потерпілої особи [PERSON] страхове відшкодування в сумі 28 938 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 902302 від 28.02.2018 (а.с.22). Таким чином, між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування винною особою шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 1 статті 1200 ЦК України передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті, і така шкода відшкодовується, зокрема батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом - довічно, інвалідам - на строк їх інвалідності. При цьому, згідно частини 3 згаданої норми Закону, особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Як видно з заяви [PERSON] , адресованої МТСБУ, на момент ДТП, яка мала місце 06.02.2016 на утриманні [PERSON] знаходились батьки - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди, передбачено п. 27.1. ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п.27.2 ст.27 вище згаданого Закону, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного Кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Враховуючи те, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06.02.2016 з вини відповідача, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 28 938 грн. потерпілій стороні, а тому така сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в порядку регресу. Окрім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1 921 грн.

Outcome: approved