Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що вказана квартира належить їй на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ЛМНО Пікулицькою Н.М. від 30 червня 2000 року. Відповідач [PERSON] являється її сином. В даній квартирі він був зареєстрований 09 червня 2006 року, однак проживав у ній лише декілька місяців. З 2006 року і по даний час відповідач у квартирі не проживає, що підтверджується актом комісії ЛКП «Богданівка» від 30 травня 2019 року. Він ніколи не сплачував комунальні послуги, в квартирі відсутні його особисті речі, одяг та будь-яке інше майно. У зв`язку з тривалим не проживанням [PERSON] у вказаній квартирі, просить суд визнати його таким, що втратив право користування житлом. 12 серпня 2019 року від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином, відтак, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами справи та ухвалення заочного рішення на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Оглянувши матеріали справи, дослідивши усі наявні докази у справі, суд виходив з наступного. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Зміст права власності, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч.1 ст. 319 ЦК України. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачці [PERSON] , що підтверджується реєстраційним посвідченням [NUMBER] від 08 листопада 2000 року /а.с. 5/. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку, виданої ЛКП «Богданівка» № 602 від 30 травня 2019 року у даній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (її син) /а.с. 6/. Також встановлено, що відповідач впродовж тривалого часу не проживає у даній квартирі, а саме з 2006 року по теперішній час. Наведене підтверджується актом ЛКП «Богданівка» від 30 травня 2019 року /а.с. 7/. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації у квартирі [ADDRESS] і не проживає в цьому житлі понад один рік, в судовому засіданні не встановлено домовленості між ним і власником житла щодо порядку користування житловим приміщенням, добровільно виписатись із квартири позивачки відповідач не бажає, тим самим створює перешкоди позивачці у здійсненні свого конституційного права власності на спірне житло, яким вона вправі володіти, користуватися і розпоряджатися на власний розсуд, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим будинком. В порядку ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача в користь позивачки 768,40 грн. судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: approved