Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулася до суду первісно із позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Каравелівської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 21 жовтня 1993 року про визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку, площею 0,17 га, розташовану в по [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~В обґрунтування вказувала, що це рішення є незаконним, так як земельна ділянка, яка мала призначення - будівництво та обслуговування житлового будинку, була передана в цілому у власність [PERSON] , в той час як сам будинок, який на ній розташовувався, належав їй та іншим на праві часткової власності. \~ \~ \~ \~Крім того в порядку спадкування просила визнати право власності на 3/8 частини цієї ж земельної ділянки, оскільки їй належить на праві власності така ж частка будинку, розташованого на ній. \~ \~ \~ \~Під час розгляду справи позивачка подала уточнену позовну заяву зі збільшеними позовними вимогами та зміненим обґрунтуванням. Просила визнати за нею право власності на цілу земельну ділянку, площею 0,17 га, розташовану в по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Вказувала, що вона та інші відповідачі є спадкоємцями за законом на спадщину після смерті їх матері [PERSON] і вони домовилися про розподіл спадщини між собою, за яким їй відходить земельна ділянка, а їм інше рухоме майно. Крім того, в своїй уточненій позовній заяві вказала, що не підтримує вимоги до Каравелівської селищної ради Вітовського району Миколаївської області відносно скасування рішення ради про передачу ділянки [PERSON] . \~ \~ \~ \~Ухвалою суду, постановленою на місці в судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати, уточнена позовна заява була прийнята до розгляду. \~ \~ \~ \~Також, ухвалою суду від 10 лютого 2020 року провадження в справі в частині вимоги до Каравелівської селищної ради про скасування рішення від 21 жовтня 1993 року про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] , було закрито. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог, викладених в уточненій позовній заяві, вказала, що після смерті їх матері [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема і на земельну ділянку, площею 0,17 га, розташовану по [ADDRESS] . За домовленістю між нею та відповідачами, які є спадкоємцями після смерті [PERSON] , їй має відійти ця земельна ділянка, а їм рухоме майно: меблі, килими, інвентр тощо. Однак через невизначння такої можливості законодавством та відсутність правовстановлюючого документу на ділянку оформити спадщини в нотаріальному порядку вона не має можливості. Тому з цим питання звернулася до суду, подавши викладений позов. \~ \~ \~ \~Одночасно, присутні в підготовчому судовому засіданні відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали заяви про визнання позову. В заявах вказали, що уточнену позовну заяву вони отримали і ознайомлені з її змістом, проти задоволення позову не заперечували, оскільки розділи між собою спадкове майно і відповідно до їх домовленості земельна ділянка має відійти позивачці [PERSON] . \~ \~ \~ \~Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи в підготовчому судовому засіданні в порядку ст. 200 ЦПК України, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ [INFO] померла [PERSON] , яка на час смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на рухоме та нерухоме майно, зокрема і право власності на земельну ділянку, площею 0,17 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , і належала їй на підставі державного акту серії [NUMBER] № 08977, виданого 16 лютого 1994 року Коларівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області. Слід відмітити, що постановою Верховної ради України № 13-VIII від 19 травня 2016 року Про перейменування окремих населених пунктів та районів Жовтневий район перейменовано на Вітовський, а селище Коларівка цього району в селище Каравелове. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК Української РСР 1963 року. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави . \~ \~ \~ \~Згідно зі\~ст.\~525\~та ст.\~526\~ЦК Української\~РСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місце знаходження майна або його основної частини. \~ \~ \~ \~Статтями 529 та 530 того ж Кодексу передбачено хто із осіб відноситься до першої та другої черги спадкоємців за законом, в тому числі до спадкоємців першої черги відносяться дружина та діти померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). \~ \~ \~ \~За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 18 вересня 1996 року секретарем Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яким заповіла на випадок своєї смерті будинок по [ADDRESS] цього ж району [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 1998 року, яка міститься в спадковій справі, заведеній Жовневою нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті [PERSON] , на час її смерті з нею мешкала [PERSON] , тобто позивачка, яка відноситься до спадкоємців першої черги за законом. Також, в спадковій справі міститься спільна заява [PERSON] та [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом після смерті їх матері [PERSON] . Вони також є спадкоємцями за законом першої черги. Таким чином, за нормами ст. 549 ЦК Української РСР сторони в справі є такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] . За положеннями ст. 524 ЦК Української РСР інше майно, не охоплене заповітом, повинно спадкуватися за законом, тобто і земельна ділянка, площею 0,17 га. Згідно із відповіддю Вітовської (раніше Жовтнева) державної нотаріальної контори Миколаївської області від 25 вересня 2019 року позивачка не має можливості оформити спадщину на земельну ділянку, оскільки не представила правовстановлюючий документ на це майно. За невідомих обставин оригінал правовстановлюючого документу на ділянку державний акт був втрачений, хоча в спадковій справі міститься його копія. Як зазначає позивачка в своїй позовній заяві, вона домовилася із іншими спадкоємицею про розподіл спадщини, за яким їй має відійти земельна ділянка, а її сестрам рухоме майно. Відповідачі вказали в судовому засіданні та в своїх заявах, адресованих суду, що вони між собою розподілили спадщину після смерті матері, тому не бажають оформляти спадщину на цю земельну ділянку і вважають за можливе оформлення її в порядку спадкування вцілому за позивачкою. За загальним правилом частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. В ЦК Української РСР 1963 року прямо не було передбачено ні можливості розподілу між спадкоємцями видів спадщини, ні зміни часток в спадщині. Нині діючим ЦК України в ст. 1267 передбачено, що спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них, а якщо ж це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, зміна розміру часток у спадщині спадкоємцями має бути вчинена за письмовою угодою, посвідченою нотаріусом (частини 2 та 3). Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Законом, хоча й визначена рівність часток спадкоємців у спадщині, однак не забороняє розподіл спадщини між ними (в тому числі нерухомого та рухомого майна) відповідно до їх законних часток, що і було вчинено спадкоємцями після смерті матері [PERSON] . Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка, площею 0,17 га, належала [PERSON] і дане майно після її смерті входить до складу спадщини, тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачці в справі як спадкоємиці першої черги за законом, з врахуванням зазначеного розподілу між спадкоємцями спадщини і відмови від цієї спадщини інших спадкоємців. Вирішити питання оформлення права власності на земельну ділянку в нотаріальному порядку, навіть зі згоди інших спадкоємців, позивачка не має змоги через втрату оригіналу правовстановлюючого документу. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивачка не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved