Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із даною позовною заявою, обґрунтовуючи, яку зазначила, що 11.01.1988 виконавчим комітетом Української міської Ради народних депутатів Обухівського району Київської області позивачу, [PERSON] , на підставі рішенням виконкому Української міської ради Обухівського району Київської області № 118 від 29.12.1987, видано ордер № 19 на жиле приміщення жилою площею 14,4 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] . Рішенням житлової комісії Трипільської ТЕС від 11.06.1997, позивачу, як квартиронаймачу, виділено кімнату, що призначена під колясочну на І-му поверсі ІІ-го під`їзду [ADDRESS] , як допоміжне приміщення 12 кв.м., та добавлено її до загальної площі квартири [ADDRESS] . З урахуванням рішення вказаної житлової комісії загальна площа вказаної квартири становила 40 кв.м. (квартира - 28 кв.м. та додаткове приміщення - 12 кв.м.). У зв`язку з цим комунальні послуги, у тому числі за утримання житла, опалення та електроенергію, позивачу нараховувалось та нараховується, виходячи саме з 40 кв.м.. Як наслідок позивач сплачувала та сплачує на даний час комунальні послуги за зазначену площу, якою користується понад 20 років. Оскільки загальна площа квартири позивачки становила 40 кв.м., а рішення на приватизацію позивачу надано лише на 28 кв.м., вона звернулася з заявою про оформлення права власності до виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району. Проте в оформленні права власності на вказане приміщення в 12 кв.м. їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Просить позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Ухвалою судді від 25.05.2020 року відкрито провадження по справі призначено підготовче судове засідання за загальними правилами провадження. Ухвалою суду від 23.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направивши суду клопотання про слухання справи в її відсутності , позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач Українська міська рада Обухівського району Київської області в судове засідання не з`явилася, направивши суду заяву в якій просить слухати справу в відсутності їх представника, позовні вимоги підтримав. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.01.1988 виконавчим комітетом Української міської Ради народних депутатів Обухівського району Київської області позивачу, [PERSON] , на підставі рішенням виконкому Української міської ради Обухівського району Київської області № 118 від 29.12.1987, видано ордер № 19 на жиле приміщення жилою площею 14,4 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією ордеру на жиле приміщення № 19 від 11.01.1988. Рішенням житлової комісії Трипільської ТЕС від 11.06.1997, [PERSON] , як квартиронаймачу, виділено кімнату, що призначена під колясочну на І-му поверсі ІІ-го під`їзду [ADDRESS] , як допоміжне приміщення 12 кв.м., та добавлено її до загальної площі квартири [ADDRESS] . З урахуванням рішення вказаної житлової комісії загальна площа квартири становила 40 кв.м. (квартира - 28 кв.м. та додаткове приміщення - 12 кв.м.). У зв`язку з цим комунальні послуги, у тому числі за утримання житла, опалення та електроенергію, позивачу нараховувалось та нараховується, виходячи саме з 40 кв.м. Як наслідок позивач сплачувала та сплачує на даний час комунальні послуги за зазначену площу, якою користується, що підтверджується копією квитанцій наявних в матеріалах справи (а.с.11). Відповідно до вимог п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 та зареєстрованого в МЮУ 29.01.2010 за № 109/17404 (далі - Положення), громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. З метою оформлення права власності на квартиру в 2018 році позивачкою до бюро по приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області подано документи на приватизацію згідно переліку, визначеного у п. 18 Положення. Пунктами 23, 24 цього Положення передбачено, що орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності. Свідоцтво про право власності підлягає обов`язковій реєстрації в органі державної реєстрації прав. За результатом розгляду заяви на приватизацію квартири органом приватизації прийнято рішення про передачу позивачу у власність спірної квартири загальною площею 28 кв.м. На підставі рішення бюро по приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Української міської ради 10.09.2018 видало свідоцтво про право власності на житло б/н. У зв`язку з цим, проведено реєстрацію права власності на приватизоване житло, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 138380263 від 19.09.2018 (а.с.12). Додатковим приміщенням - кімнатою 12 кв.м. позивач користується та сплачує за неї житлово-комунальні послуги, які входять до загальної площі належної їй на праві власності квартири [ADDRESS] . Оскільки загальна площа квартири позивачки становила 40 кв.м., а рішення на приватизацію надано лише на 28 кв.м., позивач звернулася з заявою про оформлення права власності до виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району. Проте в оформленні права власності на вказане приміщення в 12 кв.м. їй було відмовлено з огляду на те, що це приміщення на балансі Української міської ради не перебуває. Зокрема, у відповіді зазначено, що за актами прийому-передачі житлових будинків Трипільської ТЕС, передане їй приміщення за рішенням житлової комісії від 11.06.1997, до комунальної власності територіальної громади м. Українка не передавалося, оскільки вже перебувало у її користуванні, як квартиронаймача та є допоміжним приміщенням належної їй квартири [ADDRESS] . Дане підтверджується копією листа виконавчого комітету Української міськради Обухівського району Київської області від 05.11.2019 № 2682/0/3-19 та копією акту приймання-передачі від 31.03.2003(а.с.13-16). Відповідно до листа від 02.03.2020 № 42-962 Трипільської ТЕС ПАТ «Центренерго» встановлено, що 31.03.2003 актом приймання-передачі № 30 об`єкт нерухомого майна - житловий будинок [ADDRESS] з балансу Трипільської ТЕС передано на баланс Української міської ради. Станом на 01.03.2020 на балансі Трипільської ТЕС приміщення, розташоване на 1-ому поверсі ІІ під`їзду в будинку [ADDRESS] , площею 12 кв.м. не обліковується приміщення. Крім того, надано протокол № 24 засідання президії профкому Трипільської ТЕС від 30.05.1997, в якому зазначено про те, що [PERSON] , виділено приміщення, яке включено в загальну площу квартири. З огляду на вказане, після прийняття житловою комісією Трипільської ТЕС рішення від 11.06.1997 дане приміщення площею 12 кв.м. на балансі Трипільської ТЕС не перебувало. Як наслідок у квітні 2003 року до комунальної власності територіальної громади м. Українка не передавалося та в її оперативному управлінні Підприємства по обслуговуванню житла Української міської раде не перебувало. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч.1,5,6ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) від 19.06.1992 (чинним на час передачі спірного приміщення) передбачалось відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до закону право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації та виникає з моменту її здійснення. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі:- договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Згідно статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, а тому суд вважає, що позивач набувши право на спадкове майно набув на нього правомірно право власності, так як це відповідає законодавству України і на час розгляду справи відсутнє будь-яке рішення суду, вказуючи на незаконність набуття позивачем права власності, а тому суд, для захисту прав позивача, вважає за необхідне визнати його власником майна. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать чинному законодавству, не порушує права інших осіб, тому позов слід задовольнити. Враховуючи викладене та

Outcome: approved