Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на кожну дитину у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 09.06.2015 року щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. З відповідачем вона 12.11.2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м.Києва зареєстровала шлюб, про що зроблено актовий запис №1512, який 18.03.2013 року було розірвано. Від шлюбу вони мають двох синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач участі у вихованні дітей не приймає, матеріально їх не забезпечує, не цікавиться їх розвитком та здоров»ям. Не дочекавшись від відповідача будь-якої матеріальної допомоги на дітей, позивачка змушена була звернутись до нього із письмовою вимогою щодо існування у нього обов»язку як батька нести тягар по утриманню своїх дітей. Відповідач інших дітей не має, аліменти нікому не сплачує, фізично здоровий матеріально забезпечений, має можливість надавати допомогу на утримання дітей, однак він ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків. Посилаючись на вимоги ст.ст.180, 183, 191 СК України просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 09.06.2015 року щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Представник позивача в судове засідання не з»явився надав суду заяву, якою уточнила позовні вимоги просила суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання кожної дитини в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи від дня пред»явлення позову, а саме з 27.07.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач в судове засідання не з»явився надав суду свої заперечення в яких зазначив, що дійсно він з позивачкою перебував в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу в них народилися спільні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу 18.03.2013р. ним постійно надавалася допомога на утримання дітей як в грошовому еквіваленті та матеріальному. Однак не зважаючи на це в липні 2015р. на його електронну адресу, а потім на домашню адресу він отримав від позивачки претензію щодо сплати аліментів. Після отримання претензії від позивача в липні 2015р. він запропонував позивачу (шляхом направлення листів як на адресу проживання позивача так і на електронну адресу добровільно перераховувати кошти в розмірі: з 01.07.2015 року по 30.09.2015 року у розмірі 80% від 1 (одного) прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину окремо; з 01.10.2015 року і до досягнення повноліття кожною дитиною у розмірі І (одного) прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину окремо. Він добровільно згодився виплачувати аліменти в розмірі більшому ніж мінімально встановлено чинним законодавством України. У відповідь на його пропозицію отримав згоду та проект договору про утримання дітей в основних положеннях якого позивач фактично погодилась з моєю пропозицією. Для того, щоб не затягувати з виплатою коштів на утримання дітей до повного узгодження тексту договору та зважаючи, що між ними було досягнуто згоди за основними положеннями договору ним добровільно на виконання зазначених домовленостей було сплачено (перераховано поштовим переказом) кошти за липень, серпень 2015р на зазначені позивачем реквізити - поштовим переказом. Стосовно вимог позивача щодо стягнення аліментів за червень 2015р. вважаю їх безпідставними адже відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу Україні : аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від, дня пред'явлення позову а за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати враховуючи позивач звернулася до суду у липні 2015, окрім того про виплату аліміментів між нами було досягнуто згоди про їх сплату з липня 2015р. а доказів щодо неможливості їх стягнення з його за червень 2015р позивач не надав. Враховуючи вищевикладене та те що відповідачем добровільно надаються кошти на утримання дітей - [PERSON], [PERSON] Просив суд задовольнити позов частково- присудити виплату з нього -[PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] щомісячно в розмірі 80% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину за вересень 2015 року та з 01 жовтня 2015 року в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення ними повноліття. в задоволенні інших вимог позивача відмовити зважаючи на їх безпідставність. Суд дослідивши матеріали справи вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.11.2004 року між сторонами у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м.Києва було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 1512 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7-8). Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 18 березня 2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6). Після розірвання шлюбу діти проживають разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 ч. 3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Представник позивача просила стягнути з відповідача аліменти на кожну дитину в розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку, починаючи від дня пред»явлення позову до суду, а саме з 27.07.2015 року і до досягнення дітьми повноліття. Враховуючи вимоги ст. 182, 183, 184 СК України, а саме враховуючи матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення, а саме те, що відповідач інших дітей на утриманні не має, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а аліменти повинні бути стягнуті з відповідача у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати по справі в розмірі 487,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved