Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу у сумі 12 000 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми . В своєму позові вона посилалася, що 16 червня 2010 року вона разом з чоловіком [PERSON], який 29 серпня 2010 року помер, позичили відповідачці [PERSON] 2000 доларів США, що було еквівалентно 16 000 гривень. На підтвердження укладеного договору позики та факту отримання грошей , відповідачка [PERSON] власноручно написала розписку, відповідно до якої узяла на себе зобов'язання повернути суму позики в зазначеній у розписці строк, а саме 16 грудня 2013 року. В порушення взятих на себе зобов'язань, відповідачка повернула лише частину боргу в сумі 4000 гривень, а решту суми 12000 гривень не повернула. Оскільки відповідач своєчасно не повернув позивачу суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми . В судовому засіданні позивачка змінила заявлені позовні вимоги , а саме від стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми - відмовилась та наполягала на стягнення лише 12 000 гривень . Відповідачка у судовому засіданні позов визнала , про що надала письмову заяву. Дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказі в сторін та інших осіб, які беруть участь у справі суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16 червня 2010 року позивачка разом з чоловіком [PERSON], який 29 серпня 2010 року помер, позичили відповідачці [PERSON] 2000 доларів США, що було еквівалентно 16 000 гривень. На підтвердження укладеного договору позики та факту отримання грошей , відповідачка [PERSON] власноручно написала розписку, відповідно до якої узяла на себе зобов'язання повернути суму позики в зазначеній у розписці строк, а саме 16 грудня 2013 року. В порушення взятих на себе зобов'язань, відповідачка повернула лише частину боргу в сумі 4000 гривень, а решту суми 12000 гривень не повернула. Згідно частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонам та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рушення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, згідно з ч.І ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Докази подаються у строк, встановлений судом з урахуванням часу, необхідного для подання доказів. Відповідно до статті 509 ЦК України, яка передбачає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже законом встановлено, що на підтвердження укладення правочину - (договору позики) може бути надана розписка . Позивач надав на підтвердження укладення договору позики розписку. Крім того, стаття 545 ЦК України встановлює презумпцію, відповідно до якої наявність боргового документу у кредитора підтверджує невиконання боржником зобов'язання. Згідно до вимог ст. 525 та ст. 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом та зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до положень статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд вважає , що посилання позивача є обґрунтованими та відповідно до ст..1047 ЦК України позивач довів, що договір позики укладався, та не виконаний, надавши суду належні та допустимі докази.Крім того відповідачкою позов визнаний, заперечення відсутні. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до матеріалів справи позивачем при подачі позову сплачено судові витрати у розмірі 229,40 грн. - судовий збір . Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу підлягає задоволенню .

Outcome: approved