Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

позивачка у січні 2013 року звернулась до суду з позовом до приватного нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним виконавчого напису, визнання права власності на спадкове майно та витребування майна з чужого незаконного володіння. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що 16.07.1969 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. За час шлюбу ними було придбано за договором купівлі-продажу нежилі приміщення з [ADDRESS] (літера А). 02.03.2011 року між її чоловіком [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у сумі 738168,90 грн. та іпотечний договір з предметом іпотеки - нежилі приміщення з [ADDRESS] (літера А) зі строком виконання до 02.03.2012 року, які були посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 12.06.2012 року приватним нотаріусом [PERSON] було вчинено виконавчий напис № 743 про стягнення з [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] боргу в сумі 753698,42 грн. Вважає, що даний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог законодавства України, оскільки нотаріус відповідно до положень Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України має право вчинити виконавчий напис після сплину тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Крім того, позивачка зазначає, що приватний нотаріус не виконала основної умови, а саме вчинила виконавчий напис не маючи підтвердження про отримання [PERSON] письмової вимоги, яку останній не міг отримати, оскільки [INFO] року помер, і відповідно не маючи підтверджень про безспірність суми боргу, яка не відповідає іпотечному договору та договору позики і є більшою. Також приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було дотримано вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Зазначила, що нежилі приміщення після смерті її чоловіка входять до складу спадщини. Оскільки відповідачка [PERSON] незаконно набула право власності на спірні нежитлові приміщення і зареєструвала за собою право власності, то це унеможливлює видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом. Просила суд визнати недійсним виконавчий напис № 743, виданий 12.06.2012 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 753698,42 грн.; визнати за позивачкою право власності на нежилі приміщення з [ADDRESS] та витребувати їх з незаконного володіння відповідачки [PERSON] та стягнути судові витрати у справі. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позові та просила їх задовольнити. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіслала письмові пояснення, в яких зазначила, що 12.06.2012 року до неї як до приватного нотаріуса звернулась гр. [PERSON] із заявою про вчинення виконавчого напису. Враховуючи п.10 договору позики грошових коштів, наявність у [PERSON] оригіналу договору поруки, а також відсутність будь-яких позначок на ньому про виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань за договором, нею 12.06.2012 року був вчинений виконавчий напис. Позивачка [PERSON] 10.05.2012 року отримала рекомендоване повідомлення від нотаріуса на ім'я її чоловіка, однак вона не зверталась до нотаріуса та не повідомляла про смерть чоловіка. Зазначила, що чинне законодавство не передбачає визнання недійсним виконавчого напису нотаріуса або закриття виконавчого провадження з підстав смерті боржника та анулювання боргу із настанням смерті боржника, і такий підлягає поверненню його спадкоємцями. Вважає вимоги необґрунтованими, просила вирішити позовні вимоги у відповідності до чинного законодавства. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у письмових запереченнях зазначив, що позовні вимоги є помилковими і безпідставними, так як суперечать фактичним обставинам справи. Договір позики та договір іпотеки були укладені при житті чоловіка позивачки, зобов'язання виконання договору не є таким, що нерозривно пов'язано з особою померлого, і могло бути виконано іншими особами, які прийняли спадщину після смерті боржника. Вважає, що [PERSON] правомірно набула у власність предмет іпотеки та зареєструвала його в БТІ. Позивачка не оскаржувала перехід права власності на підставі договору іпотеки. У зв'язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідачки [PERSON] перевіривши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про одруження виданого 16.07.1969 року вбачається, що позивачка [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 16.07.1969 р.(а.с.9). За час шлюбу подружжям 19.06.2007 року було придбане за договором купівлі-продажу нежилі приміщення з [ADDRESS] (а.с.12-13). 2 березня 2011 р. між [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів у сумі 738168,90грн., що в еквіваленті по курсу НБУ складає 93000 доларів США (а.с.15). В забезпечення виконання зобов'язань за Договором позики грошових коштів того ж дня між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір іпотеки, предметом якого є нежилі приміщення з [ADDRESS] (а.с.16-18). Відповідно до п. 6.1. Договору іпотеки визначено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником [PERSON] основного зобов'язання по Договору позики в цілому або в його частині та невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем обов'язків, встановлених договором, в цілому або в тій чи іншій частині, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання Основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до п.6.3 Договору іпотеки може бути здійснено за рішенням суду, виконавчим написом нотаріуса, передачі права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання по Кредитному договору в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього Договору; продажу Іпотекодержателем від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору. Згідно п. 6.4 іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності зі ст.ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат»для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 p., для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 12 червня 2012 за № 743 було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] не повернені в строк на підставі Договору позики від 02.03.2011 року, грошові кошти, строк повернення яких настав 2 березня 2012 року у розмірі 738168,90 грн. З наданої до матеріалів справи копії Договору позики, згоди позивачки [PERSON] на укладення договорів [PERSON], заяви [PERSON] від 12.06.2012 року про вчинення виконавчого напису, вбачається, що виконавчий напис нотаріусом був вчинений у відповідності до вимог ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» та п. 10 Договору позики грошових коштів. Посилання позивачки на ті обставини, що приватний нотаріус не виконала умови і вчинила виконавчий напис не маючи підтвердження про отримання [PERSON] письмової вимоги, так як останній [INFO] року помер, суд до уваги не приймає, оскільки як вбачається з матеріалів справи вимогу нотаріуса 10.05.2012 року одержала дружина [PERSON] та підтверджується розпискою про отримання рекомендованого повідомлення (а.с. 51) Доказів про те, що після одержання вимоги нотаріуса про повернення грошових коштів [PERSON] повідомила нотаріуса про смерть її чоловіка [PERSON] та про спірність суми заборгованості за Договром позики позивачкою суду не надано і таких у судовому засіданні не здобуто. У судовому засіданні встановлено, що боржник [PERSON] помер [INFO] року та підтверджується свідоцтвом про смерть ( а.с.10). Відповідно до вимог ст. 608 ЦК України, зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з чим не може бути виконане іншою особою. Однак зобов'язання щодо повернення боргу за договором позики не є таким зобов'язанням, що нерозривно пов'язано з особою померлого, та може бути виконано особами, які прийняли спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно п. 6.5.1. Договору іпотеки, сторони обумовили застереження, яке передбачає перехід права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, у відповідності до наведених нижче умов: у випадку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодавець цим договором підтверджує свою згоду на передачу у власність іпотекодержателю Предмета іпотеки. При цьому вартість набуття у власність Предмета іпотеки визначається на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Іпотекодавець підписанням цього Договору засвідчує, що наявності будь-якого іншого документу, крім цього договору, для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки не вимагається. Цей договір має силу правовстановлюючого документу та засвідчує перехід права власності на предмет іпотеки від Іпотекодавця до Іпотекодержателя. У судовому засіданні встановлено, що 27.12.2012 року відповідачка [PERSON] зареєструвала перехід права власності на предмет іпотеки, а саме нежилі приміщення з [ADDRESS], що підтверджується копією витягу з реєстру про державну реєстрацію прав. Аналізуючи зазначені вище обставини суд приходить до висновку, що перехід права власності на предмет іпотеки відповідачкою [PERSON] був проведений у відповідності до вимог чинного законодавства та умов Договору іпотеки, а отже вимоги позивачки в частині визнання права на спірні нежитлові приміщення та витребування їх з незаконного володіння позивачкою не доведені, тому суд не вбачає підстав для їх задоволення в цій частині. Звертаючись до суду позивачка просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом [PERSON] 12 червня 2012 року за № 743, недійсним. Відповідно до положень Закону України «Про нотаріат»виконавчий напис є однією із форм нотаріальної дії. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат»передбачена можливість оскарження у судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Такий спосіб захисту як визнання нотаріальної дії недійсною не передбачений ні спеціальним Законом, ні цивільним законодавством. Відповідно до ст.110 ЦПК України передбачено, що позивач має право звернутись з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню або повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса. При зверненні до суду позивач не заявляла вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, позивач звертаючись до суду, пред'явила свої вимоги до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], хоча фактично існує спір між боржником і стягувачем щодо правомірності вимог кредитора про стягнення грошових коштів шляхом вчинення виконавчого напису. У справах зазначеної категорії, а саме про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, сторонами у справі є боржник і стягувач. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладені обставини, беручи до уваги те, що позивач звернулась до суду за захистом, на її думку, порушеного права не у визначений законом спосіб, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] в частині визнання недійним виконавчого напису не підлягає задоволенню, оскільки суд позбавлений можливості вирішити питання про зміну способу захисту, а повинен розглянути справи в межах заявлених вимог. На підставі ст.88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у справі в зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed