Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивачка просить стягнути з відповідачки на її користь заборгованість з інфляційних виплат у розмірі 21371,65 грн. та три відсотки річних за користування присудженими їй коштами в розмірі 3785,44 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 24.01.2013 частково задоволено її позов про стягнення з відповідачки грошової компенсації за вкладені нею у будівництво будинку кошти у розмірі 69868,05 грн. та стягнуто з неї 1704,72 грн. судових витрат, а всього 71572,77 грн. Зазначеним рішенням суду [PERSON] - відповідачку по справі, - фактично визнано боржником та зобов'язано сплатити на її користь заборгованність у вказаному розмірі. Однак вона не виконує рішення суду і з моменту набрання ним законної сили до часу звернення до суду сплатила лише 6613, 33 грн. Станом на 25.03.2015 [PERSON] не сплатили їй кошти в розмірі 64959,44 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги підтримав. Відповідачка заперечує проти позову, посилаючись на те, що вона не ухиляється від виконання зобов»язань за рішенням суду, намагалася сплатити борг [PERSON], але позивачка не хоче приймати від неї присуджених коштів, а хоче отримати в рахунок цієї суми частину будинку. З письмових доказів, які маються в матеріалах справи, досліджених судом матеріалів цивільної справи № 2/373/8/13 та виконавчого провадження № 419/5-15 встановлено такі обставини. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 24.01.2013, яке набрало законної сили 15.04.2013, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошову компенсацію за вкладені нею кошти у будівництво будинку, що розташований по вул. Волинській, 17 в м. Переяславі-Хмельницькому Київської області в розмірі 69868,05 грн. та 1704,72 грн. судових витрат, а разом 71572,77 коп. На виконання цього судового рішення [PERSON] 26.06.2013 видано виконавчий лист, який вона подала для примусового виконання до відділу ДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ. Виконавчий лист повернуто стягувачеві 31.10.2013 відповідно до п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв»язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення. Стягнення коштів за вказаним виконавчим документом не проводилося. Зазначені обставини вбачаються з виконавчого листа, що міститься в матеріалах виконавчого провадження № 419/5-15, та копії постанови начальника відділу ДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ [PERSON] про повернення виконавчого документа стягувачеві від 31.10.2013, яка міститься в матеріалах цивільної справи № 2/373/8/13 (т.2 а.с.35). 24.07.2014 [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила змінити спосіб виконання рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 24 січня 2013 року шляхом визнання за нею права власності на 7/ 20 частин об»єкта незавершеного будівництва житлового будинку № 17 по вулиці Волинській в м. Переяславі-Хмельницькому. 14, 19 та 27 серпня 2014 року відповідачка [PERSON] поштовим переказом надсилала на адресу позивачки [PERSON] по 2000 грн., про що свідчать надані суду квитанції №№ 0306, 0425, 0622. Однак, згідно з наданими нею повідомленнями від 27.08.2014, кошти за поштовими переказами №№ 0306 і 0425 не були отримані [PERSON] та повернуті [PERSON] Сторони визнали, що кошти, направлені 27.08.2014 поштовим переказом № 0622 також не були отримані і повернуті [PERSON] Представник позивача [PERSON] (син позивачки) повідомив, що про грошові перекази за 14 і 19 серпня 2014 року ні йому ні його матері нічого на відомо. На час надходження поштового переказу від 27.08.2014 мати була відсутня, а коли вона повернулася додому, гроші ніхто не приносив. Гроші були повернуті відправнику з порушенням Порядку пересилання поштових відправлень, оскільки не було отримано письмової відмови матері від їх одержання та не витримано 30-денний строк для вручення адресату коштів. Вказані обставини підтверджуються поясненням [PERSON], які вона надала начальнику ВДВС 28.10.2014. 29.08.2014 заява [PERSON] про зміну способу та порядку виконання рішення суду за заявою її представника залишена без розгляду. 01.10.2014 позивачка повторно подала виконавчий лист для примусового виконання до відділу ДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ. На підставі її заяви 06.10.2014 відкрите виконавче провадження та розпочато вжиття заходів з його примусового виконання, зокрема, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, наявність якого державним виконавцем не встановлена. З матеріалів виконавчого провадження № 419/5-15 вбачається, що 31.10.2014 головному бухгалтеру НІЕЗ «Переяслав», де працює боржник, направлені постанови про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 71572,77 грн., 7157,27 грн. виконавчого збору та 50 грн. витрат на виконавче провадження шляхом відрахування з усіх видів заробітку боржника 20 % до повного погашення боргу. За заявою боржника, згідно з вимогою державного виконавця від 22.12.2014 № 8593, розмір стягнень із заробітної плати змінено з 20% на 10%. За заявою стягувача [PERSON] від 25.11.2014 кошти, які відраховуються з доходів боржника [PERSON] перераховуються на вказаний стягувачем рахунок в банківській установі. Згідно з довідкою Генерального директора НІЕЗ «Переяслав» від 18.03.2015 № 128, із заробітної плати [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок погашення боргу за період з листопада 2014 року по лютий 2015 року відраховано 6613,33 грн. Залишок боргу становив 64959,44 грн. Відповідно до зробленого позивачем розрахунку сума інфляційних втрат позивача, пов»язаних з невчасним виконанням грошового зобов»язання, нарахована за період з 15.04.2013 по 25.03.2015 шляхом множення суми боргу, що залишився несплаченим на день звернення до суду, на індекс інфляції, становить 21371,65 грн. Розмір 3% річних, обчислений із зазначеної вище суми боргу за 260 днів 2013 року, 365 днів 2014 року та 84 днів 2015 року становить 3785,44 грн. 04.02.2015 [PERSON] повторно звернулася до суду із заявою про зміну способу виконання рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 24 січня 2013 року шляхом визнання за нею права власності на 7/ 20 частин об»єкта незавершеного будівництва житлового будинку № 17 по вулиці Волинській в м. Переяславі-Хмельницькому. Ухвалою суду від 11.03.2015 у задоволенні заяви відмовлено. Існуючі між сторонами правовідносини регулюються ст.ст. 11,509,526,625 ЦК України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов»язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від божника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 01.10.2014 у справі №6-113цс14, будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зокрема, суд зазначив: «За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов»язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належаними до сплати кредиторові». Згідно з положеннями ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу (про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах), є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Дослідивши надані сторонами докази та докази витребувані судом за їх клопотанням, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі з огляду на таке. Після набрання законної сили судовим рішенням у відповідачки перед позивачкою виникло грошове зобов»язання сплатити борг у розмірі 71572,77 грн., яке нею не було виконане у добровільному порядку. У ході примусового виконання судового рішення боржниця частково сплатила борг на загальну суму 6613,33 грн. шляхом відрахування коштів із її заробітної плати в період з листопада 2014 року по лютий 2015 року. На час звернення до суду сума боргу відповідачки становила 64959,44 грн. Саме на цю суму боргу позивачка нарахувала інфляційні втрати, що не виходить за межі наданого їй права обчислити інфляційні втрати за період до листопада 2014 року виходячи з більшої суми боргу. Оскільки відповідачка прострочила виконання грошового зобов»язання, вона має сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, та три проценти річних за користування утримуваними нею коштами. Її заперечення проти позову, які полягають в тому, що саме позивачка не хоче отримувати присуджені кошти в судовому засіданні не знайшли підтвердження, оскільки навіть в ході розгляду справи в суді присуджені кошти відповідачкою сплачені не були. Саме вона звернулася до державного виконавця із заявою про зменшення розміру відрахувань з одержаних нею доходів. Відповідачка не довела, що в серпні 2014 року надіслані поштовим переказом кошти (загалом 6000 грн.) повернуті їй відділенням Укрпошти з ініціативи позивачки. Суд вважає, що заява [PERSON] про відмову отримувати від [PERSON]М кошти в рахунок погашення боргу, подана нею державному виконавцю 28.10.2014, пов»язана з розглядом в суді її заяви про зміну способу виконання судового рішення. Вона не може впливати на ухвалене судом рішення, оскільки вже 25.11.2014 вона подала державному виконавцю заяву про перерахування стягнутих коштів на її рахунок в банку. Окрім цього, боржниця, в разі бажання, не була позбавлена можливості перерахувати кошти в рахунок погашення боргу на депозитний рахунок державної виконавчої служби, про що їй неодноразово роз»яснювалося судом у ході розгляду справи. В судовому засіданні відповідачка визнала, що вона не має коштів на сплату боргу. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у відшкодуванні йому матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні плати від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Зроблений позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд визнає таким, що відповідає нормам чинного законодавства. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею витрати на сплату судового збору у розмірі 259,56 грн. На підставі\~ст.ст.11,509,526,625 ЦК України,

Outcome: approved