Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі 25% зі всіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше чим по 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття посилаючись на те, що з відповідачем по справі вони знаходяться в шлюбі та мають спільних дітей. Діти мешкають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Позивачка вказує на те, що їй одній важко утримувати дітей, а відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, тому вона змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. У судове засідання позивачка не з'явилася, але надіслала до суду заяву, в якій уточнила позовні вимоги та просила суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину, щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Також позивачка в заяві зазначила, що в разі неприбуття в судове засідання відповідача, згодна на прийняття заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи двічі повідомлялася належним чином, про свідчать поштові повідомлення про вручення йому судових повісток про виклик до суду, однак до суду не з'являвся, клопотання про розгляд справи у його відсутності не подавав, про причини неявки також не повідомляв. Враховуючи двічі належним чином повідомленого відповідача, який до суду не з'явився, згоду позивачки, що викладена у її письмовій заяві, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають підлягає частковому задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків утримувати малолітніх дітей, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Арцизького району Одеської області 01.03.1997р. між позивачкою і відповідачем зареєстровано шлюб (а.с. 5). Згідно свідоцтв про народження [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], їх батьком вказаний [PERSON] - відповідач по справі (а.с. 3, 4). З довідки № 629 від 07.03.2014р., виданої Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Арцизького району Одеської області, вбачається, що діти [PERSON], [PERSON] проживають з матір'ю (а.с. 6). Згідно довідки про доходи, виданої КП «Водоканал» [PERSON] обіймає посаду оператора л/с (а.с. 7). Відповідно до Договору № 374 від 01.08.2013р., укладеного між Білгород-Дністровським економіко-правовим коледжем та [PERSON] [PERSON] навчається на денному відділенні на контрактній основі (а.с. 8-9). Відповідно до квитанції № 11XQ34710 від 21.08.2013р. [PERSON] перерахувала 4350,00 грн. за навчання [PERSON] (а.с. 10). Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Відповідно до роз'яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Ч. 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст. 184 СК України). В судовому засіданні було встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON], [PERSON], що підтверджено свідоцтвами про їх народження та не заперечувалося відповідачем, тому, проживаючи окремо, зобов'язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Таким чином, виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що не зважаючи на те, що шлюб між сторонами не розірваний, в наявний час вони проживають окремо один від одного, відповідач, будучи батьком неповнолітніх дітей, проживаючи окремо, зобов'язаний утримувати своїх дітей, які проживають з матір'ю до досягнення дітьми повноліття. Суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які відповідач повинен виплачувати на користь позивачки на утримання дітей до їх повноліття, у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону. З огляду на викладене, на стан здоров'я і матеріальне становище дітей, стан здоров'я і матеріальне становище платника аліментів, приймаючи до уваги обов'язок батька дітей, утримувати дітей, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачки, та стягувати аліменти з батька неповнолітніх [PERSON], [PERSON] на користь позивачки на утримання дітей в розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved