Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із заявою до відповідача про збільшення розміру аліментів та стягнення аліментів за минулий час, в якій просила суд: збільшити розмір аліментів, які стягуються за судовим наказом Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року по справі № 758/5536/18, з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрованого в [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , проживаючої в [ADDRESS] , аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з розміру ј частини заробітку з усіх його видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до розміру 1/3 частини заробітку з усіх його видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття дітей; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти за минулий час в розмірі 132 388,91грн. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 лютого 2011 року по 05 лютого 2018 року, рішенням Подільського районного суду м. Києві від 05.02.2018 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Судовим наказом Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2018року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з розміру ј частини заробітку з усіх його видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. На даний час відповідач будь якої іншої допомоги на утримання дітей не надає, також не бере участь у додаткових витратах на дітей, тому просить змінити розмір аліментів і визначити його у розмірі 1/3 частини заробітку з усіх його видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття дітей. Зазначеного розміру аліментів не достатньо для утримання дітей, їх повноцінного духовного та фізичного розвитку, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Наведені обставини, на думку позивач, є підставою для збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей до розміру 1/3 частини заробітку з усіх його видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття дітей. Також вона здіснює оплату за додаткові заняття, послуги психолога, витрати на медичні послуги. Вказувала на те, що відповідач має достатній матеріальний рівень для того щоб утримувати дітей, оскільки він працездатного віку, однак фактично ухиляється від надання допомоги на утримання дітей, тому просила з урахуванням заявлених позовних вимог позовні вимоги задовольнити. Крім того просила суд стягнути з відповідача аліменти за минулий період, в розмірі 132 388,91грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідачта представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Відповідач пояснив, що заборгованості по сплаті аліментів не має, окрім того не заперечує утримувати дітей. Заперечуючи проти задоволення позову в частині стягнення аліментів за минулий період послався на те, що протягом спірного періоду сплачував грошові кошти на користь позивача на утримання дітей. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.02.2011 року по 05.02.2018 року, рішенням Подільського районного суду м. Києві від 05.02.2018 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( ч.4 ст.82 ЦПК України). Я вбачається із матеріалів справи, судовим наказом Подільського районного суду м. Києва від 12 червня 2018року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини заробітку з усіх його видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття дітей. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка просила збільшити розмір аліментів, та стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей розмірі1/3 частини заробітку з усіх його видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття дітей. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України, лише вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідач є особою працездатного віку, має постійне місце роботи, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду не було надано. Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, суд враховує, що відповідач не відмовляється сплачувати аліменти на утримання дітей, добровільно перераховував на користь позивачки кошти на утримання дітей, що підтверджується копіями чеків, але між сторонами виникають суперечки щодо визначення розміру аліментів з урахуванням віку та потреб дитини, які неможливо врегулювати в позасудовому порядку. Що стосується позовних вимог про збільшення розміру аліментів та стягнення їх з відповідача, то вони підлягають задоволенню, як такі, що обґрунтовані на вимогах закону, оскільки матеріальний стан позивача істотно погіршився, а аліменти, які сплачує відповідач не покриває витрат на забезпечення нормальних умов неповнолітніх дітей. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановлені по справі обставини, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права в майбутньому звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, зміни способу стягнення аліментів. Щодо вимог позивача в частині стягнення аліментів за минулий період слід зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За змістом цієї норми право стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувалися; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Тобто, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, свідомим невиконанням своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. У такому випадку суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 Цивільного процесуального кодексу України). Зокрема, частиною 3 ст.77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Щодо наведених позивачкою підстав для стягнення з відповідача аліментів за минулий час, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині, так як позивач не надала суду докази того, що вона вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Навпаки, відповідачем було надано копії чеків про добровільну сплату аліментів та перераховування на користь позивачки коштів на утримання її та дітей, а відтак відсутні підстави для висновку про наявність факту ухилення відповідача від сплати аліментів. Надання коштів у розмірі, з яким не погоджується позивач не свідчить про ухилення відповідача від сплати аліментів. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів за минулий час. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial