Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , в якому і проживає. За цією адресою також значиться зареєстрованим її син [PERSON] , який близько 8 років тому виїхав до Російської Федерації. На неодноразові прохання знятися з реєстрації останній не звертає уваги, але це впливає на право позивачки в отриманні субсидії та тягне додаткові фінансові витрати. Вважала, що відповідач втратив право на проживання в будинку. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини зазначені в позовній заяві, доповнивши, що реєстрація відповідача в її будинку створює для неї суттєві незручності в частині оплати комунальних послуг, отримання субсидії та користування своїм майном. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву не надав. За згодою позивачки, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Свідки [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, підтвердили, що відповідач близько 8 років не проживає в будинку позивачки, добровільно виїхавши на постійне місце проживання до Російської Федерації. Вислухавши пояснення позивачки, покази свідків, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачці на праві власності належить житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по [ADDRESS] , що вбачається з показів позивачки, копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6-7). З довідок Буринської міської ради вбачається, що за вказаною адресою значиться зареєстрованою позивачка [PERSON] та її син [PERSON] , що також підтверджується копією посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на ім`я позивачки (а.с.5,8-10,17). Між тим, встановлено, що [PERSON] близько 8 років не користується та не проживає в будинку за вказаною адресою, виїхавши до Російської Федерації та не є його співвласником, що підтверджується показами позивачки та свідків. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст.405 цього Кодексу встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 своєї постанови від 02.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] в добровільному порядку виїхав з будинку і вже протягом восьми років не проживає в ньому і не несе будь-яких витрат на його утримання та на оплату витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. За таких обставин, суд приходить до висновку, що останній втратив право на користування житловим будинком, у зв`язку з чим вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином,

Outcome: approved