Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, що був уточнений, у якому просить суд усунути перешкоди у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] загальною корисною площею 64,11 кв.м., яка складається з трьох кімнат житловою площею 39,36 кв.м., кладової площею 1,15 кв.м., кладової площею 0,25 кв.м., кладової площею 0,25 кв.м. шляхом вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS] загальною корисною площею 64,11 кв.м., яка складається з трьох кімнат житловою площею 39,36 кв.м., кладової площею 1,15 кв.м., кладової площею 0,25 кв.м., кладової площею 0,25 кв.м., зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] загальною корисною площею 64,11 кв.м., яка складається з трьох кімнат житловою площею 39,36 кв.м., кладової площею 1,15 кв.м., кладової площею 0,25 кв.м., кладової площею 0,25 кв.м., зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] загальною корисною площею 64,11 кв.м., яка складається з трьох кімнат житловою площею 39,36 кв.м., кладової площею 1,15 кв.м., кладової площею 0,25 кв.м., кладової площею 0,25 кв.м., зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод в індивідуальному користуванні [PERSON] окремою кімнатою площею 11,8 кв.м. з лоджією (у квартирі [ADDRESS] загальною корисною площею 64,11 кв.м., яка складається з трьох кімнат житловою площею 39,36 кв.м., кладової площею 1,15 кв.м., кладової площею 0,25 кв.м., кладової площею 0,25 кв.м.), в якій вона проживає з дня вселення у 1985 році.. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, сповіщалися належним чином, у запереченнях на позов просили у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 26 квітня 1985 р. разом з батьком [PERSON] та матір'ю [PERSON] набули право вселення у квартиру під [ADDRESS] на підставі ордеру № 2263 від 26.04.1985 р., виданого Бюро обміну житловими приміщеннями Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів [PERSON] Рішенням Виконавчого комітету Приморської районної ради народних депутатів № 371 від 06 березня 1992 року «Про продаж громадянам в приватну власність займаних ними квартир у будинках державного житлового фонду» було вирішено затвердити акт оціночної комісії № 329 від 05 березня 1992 року та продати позивачу квартиру [ADDRESS] загальною корисною площею 64,11 кв.м., яка складається з трьох кімнат житловою площею 39,36 кв.м., кладової площею 1,15 кв.м., кладової площею 0,25 кв.м., кладової площею 0,25 кв.м., за 11501 рубль. 09 квітня 1992 року між Виконавчим комітетом Приморської районної ради народних депутатів міста Одеси та Позивачем було укладено договір купівлі - продажу, за яким Позивач купила за 11051 рубль квартиру під номером [ADDRESS] посвідчений нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори 09.04.1992 р., реєстр № 3 -3317. Даний договір був зареєстрований Одеським міським бюро технічної інвентаризації 12.05.1992 р. у реєстрову книгу 38 доп. під № 528, стор. 133, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням. Згідно довідок (виписок із домової книги про склад родини та прописку) за № 644 від 22.05.2014 р., за № 1430 від 02.10.2014 р. у вищезазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] з 19.06.1985 р., її батько [PERSON] та мати [PERSON] з 17.05.1985 р. Оскільки позивач проживала у вказаній квартири, вселилася як член сім'ї, набула право користування житловим приміщення та зареєструвала своє місце проживання в установленому порядку, то має всі належні їй права щодо користування цим майном. 20 вересня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому ставив питання про визнання незаконним рішення Виконавчого комітету Приморської районної ради народних депутатів № 371 від 1992 року «Про продаж громадянам в приватну власність займаних ними квартир у будинках державного житлового фонду», в частині продажу [PERSON] вищезазначеної квартири та визнання недійсним договору купівлі - продажу квартири укладеного 09 квітня 1992 року між Виконавчим комітетом Приморської районної ради народних депутатів м. Одеси та [PERSON] Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2014 р. було відмовлено у позові. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23.09.2014 р. апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2014 р. - скасовано та було припинено право власності [PERSON] на квартиру під [ADDRESS] 10 жовтня 2014 року [PERSON] подала касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Одеської області від 23.09.2014 р. у Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. У зв'язку зі спором між відповідачами та позивачем щодо квартири під [ADDRESS] у [PERSON] виникла перешкода у користуванні вищезазначеним житловим приміщенням. На теперішній час позивач позбавлена можливості доступу до вищевказаної квартири, оскільки відповідачі - змінили замки, від яких у позивача немає ключів, що створює для Позивача непереборні перешкоди в користуванні житловим приміщенням. Оскільки, відповідачі перешкоджають у користуванні Позивачем житловим приміщенням, Позивач 25.09.2014 р. звернулася за захистом своїх прав до Шевченківського відділу міліції Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (талон - повідомлення № 002672, реєстр № 41576 від 25.09.2014 р.). 01.10.2014 р. Представник Позивача повторно звернувся за захистом прав довірителя та своїх прав до Шевченківського відділу міліції Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (талон - повідомлення реєстр. № 42570 від 01.10.2014 р.). У відповіді Шевченківського відділу міліції Приморського PB ОМУ ГУМВС України в Одеській області зазначається, що за адресою спірної квартири направлявся дільничний. Враховуючи похилий вік Відповідачів, дільничний прийняв рішення, не затримувати та не складати адміністративний протокол про їх хуліганські дії щодо спроби нанесення тілесних ушкоджень представнику Позивача на перший раз обмежившись попередженням. Таким чином Позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. Згідно з ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 9 Житлового кодексу Української PCP ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Стаття 311 Цивільного кодексу України встановлює, що житло фізичної особи є недоторканним. Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Таким чином, на підставі наведеного суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved