Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

Позивачка звернулася у суд із позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог вказала, що [INFO] померла [PERSON] , яка являється матір`ю позивачки. Після смерті останньої залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок, що знаходиться по [ADDRESS] . Дане господарство належало до «робітничого двору». Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа на підставі заяв позивачки та відповідача, які успадкували спадщину порівно, тобто по 1/2 частці кожен зокрема. Позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний будинок, однак позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки у останньої відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. Оригінал вказаного правовстановлюючого документа знаходиться у відповідача, проте позивачці чи нотаріальній конторі відповідач документ не надає, а тому позивачка вимушена звернутися до суду із позовом в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку літ. А, загальною площею 85, 50 кв. м., житловою площею 56,40 кв.м., 1/2 частку огорожі №1-3, 1/2 частку криниці №4 ТА 1/2 частку замощення літ. ІІ, що розташовані за адресою [ADDRESS] та просить стягнути понесені нею судові витрати. Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, позов просили задоволити. Відповідач позов визнав повністю. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого на [PERSON] , слідує, що остання померла [INFO] . Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого на [PERSON] , [INFO] , батьками останньої записано [PERSON] та [PERSON] . З витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі вбачається, що після смерті [PERSON] зареєстрована спадкова справа. Постановою державного нотаріуса Першої Снятинської районної державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] , [INFO] , жительці с. Хутір-Будилів, Снятинського району Івано-Франківської області у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку із тим, що спадкоємець не надала правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності на житловий будинок. З довідки від 12.02.2021 р. № 223/02-14 виданої першою Снятинською державною нотаріальною конторою, слідує, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що проживала в с. Хутір-Будилів Снятинського району Івано-Франківської області заведена спадкова справа за № 213/2016 на підставі заяви про видачу спадщини за законом №425 від 21.06.2016 р. [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] . Заяв від інших спадкоємців не надходило. Згідно довідок від 10.09.2020 р.,№ 408, та від 02.03.2020 р. №89, виданих Хутір-Будилівською сільською радою , житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] належить до робочих дворів. В житловому будинку зареєстрована [PERSON] , 1973 р.н. однак не проживає, син [PERSON] , 1996 р.н. не проживає, син- [PERSON] , 2013 р.н., не проживає, брат [PERSON] , 1978 р.н. не проживає. Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 17.05.1990 р., жилий будинок в [ADDRESS] дійсно належить на праві особистої власності [PERSON] . З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень слідує, що ім`я [PERSON] змінено на [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, дошлюбним прізвищем « [PERSON] » є « [PERSON] ». Відповідно до заяви про прийняття спадщини за законом [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] за законом . Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого на [PERSON] , [INFO] , батьками останнього записано [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, дошлюбним прізвищем « [PERSON] » є « [PERSON] ». Постановою державного нотаріуса Першої Снятинської районної державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] , [INFO] , жителю с. Хутір-Будилів, Снятинського району Івано-Франківської області у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку із тим, що спадкоємець не надала правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності на житловий будинок. З довідки від 03.07.2020 р. № 749/02-14 виданої першою Снятинською державною нотаріальною конторою, слідує, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що проживала в с. Хутір-Будилів Снятинського району Івано-Франківської області спадкоємцем за законом є [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , жителів с. Хутір-Будилів, Снятинського району Івано-Франківської області. Спадкова справа №213/2016. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого мана - відсутні відомості щодо права власності на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до довідки від 11.03.2020 р № 93 виданої Хутір- Будилівською сільською радою, за [PERSON] рахується житловий будинок, що в [ADDRESS] . На день смерті в даному будинку, окрім померлої зареєстровані син [PERSON] , 1978 р.н., дочка [PERSON] , 1973 р.н., онуки [PERSON] , 1996 р.н., [PERSON] , 2013 р.н. Після смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступили син [PERSON] , 1978 р.н. та дочка [PERSON] , 1973 р.н. Заповіт від імені [PERSON] у виконкомі сільської ради не посвідчувався. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Із ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а з ч.3 ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. За наведених обставин суд вважає, що відсутність свідоцтва про право власності не є підставою відмови у захисті права позивачки, а тому на підставі вищенаведеного, суд вважає, що позивачка, набула право власності на 1/2 частку житлового будинку літ. А, загальною площею 85, 50 кв. м., житловою площею 56,40 кв.м., 1/2 частку огорожі №1-3, 1/2 частку криниці №4 ТА 1/2 частку замощення літ. ІІ, що розташовані за адресою [ADDRESS] . Окрім того позивачка просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9100 грн., одночасно надавши детальний опис робіт та судовий збір в сумі 1036, 85 грн. Частиною 1статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1 та 2статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до вимогстатті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, з доданого розрахунку встановлено, що позивачка просить стягнути грошові кошти у загальному розмірі 9100 грн., які вона понесла у зв`яку із розглядом справи, та судовий збір в сумі 1036, 85 грн. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У свою чергу, розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо. При цьому, достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17, та від 23.01.2020 року у справі № 300/941/19 та інших). Разом з цим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. В даному випадку зважаючи на предмет спору, незначну складність цивільної справи, суд вважає, що судові витрати, які просить стягнути позивачка є надмірними, тому підлягають зменшенню та слід стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у сумі 1036, 85 грн. та 5000 грн. витрат на правову допомогу. На підставі наведеного, та ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1218, 1233, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved