Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з уточненим позовом про встановлення факту прийняття спадщини і визнання права власності на: земельну ділянку площею 3,68 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Новоцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право власності на землю серії ОД № 076796 від 17.09.2004 року, акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 234/15, кадастровий номер земельної ділянки 5120885200:01:002:0662 та належить [PERSON], вказуючи, що вона являється єдиним спадкоємцем майна, що відкрилося після смерті її матері [PERSON], яка померла 13 січня 2010 року, оскільки спадкоємців інших черг за законом, заповітом або спадкоємців які б мали право на обовязкову спадкову частку, не має, так як її батько [PERSON] помер 01.03.1992 року. Оформити свої спадкові права нотаріально позивачка на даний час не може через те, що при зборі документів до нотаріуса було втрачено оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку, у зв'язку з чим звертається до суду з зазначеним позовом. Позивачка в судове засідання не зявилася, представила заяву згідно якої уточнені позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та розглядати справу за її відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву згідно якої просив розглянути справу за його відсутністю, не заперечуючи проти позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 13 січня 2010 року померла рідна мати позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 196685, актовий запис № 02. Після смерті матері відкрилась спадщина на: земельну ділянку площею 3,68 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Новоцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право власності на землю серії ОД № 076796 від 17.09.2004 року, акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 234/15, кадастровий номер земельної ділянки 5120885200:01:002:0662. При зверненні позивачки до нотаріальної контори для оформлення спадщини їй було відмовлено у звязку з тим, що при зборі документів було втрачено оригінал державного акту на земельну ділянку. Позивачкою було зроблено оголошення у газеті «Торнадо» за 01.12.2016 року, згідно якого втрачений державний акт на право приватної власності землю серії ОД № 076796 від 17.09.2004 року на земельну ділянку площею 3,68 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Новоцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 234/15, кадастровий номер земельної ділянки 5120885200:01:002:0662, вважається недійсним, яке знаходиться у матеріалах справи. Згідно з п. 6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем часом народження цієї особи. На даний час позивачка фактично прийняла відкриту після смерті матері вищезазначену спадщину, оскільки постійно проживала разом з нею, допомагаючи підтримувати господарство і до теперішнього часу продовжує здійснювати діяльність повязану з користуванням та володінням спадкового майна та прийняла на зберігання правовстановлюючі документи. У відповідності зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець, що постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмовлення від неї. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування по черзі. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ст. 1261 ЦК України в першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з чоловіка і жінки, що пережив і батьки. Факт, підтверджуючий, що позивачка являється донькою померлої спадкодавеці підтверджується свідоцтвом про народження серії ЖД № 368250 від 26.06.1973 року, свідоцтвом про шлюб від 25.11.2015 року. Згідно ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Позивачка від спадщини не відмовлялася, заяв не подавала, тому є єдиним спадкоємцем спірного майна, оскільки її батько [PERSON] помер 01.03.1992 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії III-ЖД № 430924 від 02.03.1992 року. Згідно відповіді Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори № 2626/01-16 від 15.12.2016 року повідомлено, що спадкова справа до майна померлої 13.01.2010 року [PERSON] не заводилась. Як передбачено ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки спадкодавця, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст, 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Відповідно до ст. 81 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України - захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Враховуючи, що позивач являється єдиним спадкоємцем спадкового майна, інших спадкоємців за законом та заповіту не має, те, що позивач фактично прийняв у своє володіння спадщину, суд вважає, позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на: земельну ділянку площею 3,68 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Новоцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право власності на землю серії ОД № 076796 від 17.09.2004 року, акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 234/15, кадастровий номер земельної ділянки 5120885200:01:002:0662 та належить [PERSON], яка померла 13.01.2010 року обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню попередньо встановивши факт приналежності земельної ділянки померлій та визнавши державний акт втраченим.

Outcome: approved