Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивачка та її представник просять суд визнати незаконною постанову нотаріуса Першої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] від 24.02.2016 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої 13.08.2015 року. Також просять суд зобовязати вказаного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої 13.08.2015 року, на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовують тим, що [PERSON] за життя не встигла зареєструвати за собою право власності на зазначену квартиру після визнання договору дарування квартири недійсним, а тому на час її смерті дійсно вказана квартира не була зареєстрована за [PERSON] Вважають, що відсутність реєстрації права власності за спадкодавцем не є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Державний нотаріус Першої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. В своїх запереченнях на позов посилається на те, що згідно до ст.182 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Згідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» право власності виникає з моменту такої реєстрації. Згідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус видає свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації, після отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, право власності на вказану квартиру за спадкодавцем не зареєстровано. Судом встановлено, що постановою державного нотаріуса Першої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] від 24.02.2016 року (а.с.10-11) було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої 13.08.2015 року, а саме відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS]. При цьому в постанові нотаріус послався на те, що право власності на вказану квартиру згідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано за [PERSON], тобто не за спадкодавцем. Відповідно до ч.1 ст.69 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Позивач [PERSON] надав нотаріусу договір купівлі продажу вказаної квартири, посвідчений 12.12.2001 року нотаріусом [PERSON] за реєстровим №3075 (а.с.8-9,10-11). Він також надав договір про розірвання договору дарування, посвідчений 03.09.2007 року нотаріусом [PERSON] за реєстровим №603 (а.с.10-11). Разом з тим, згідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вказану вище квартиру на час смерті спадкодавця належить [PERSON] згідно до договору дарування, посвідченому 10.05.2012 року Першою Харківською державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 5-1284. Аналогічна інформація щодо реєстрації права власності на вказану квартиру за [PERSON] мається в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, складеної на час розгляду даної справи в суді. Згідно до ст.182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно до п.4.15 глави 10 розділ ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку передбачено, що документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов'язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Приймаючи до уваги, що на час смерті 13.08.2015 року спадкодавця [PERSON] право власності на вказану вище квартиру за нею не було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, нотаріус дійшов правильного висновку про відсутність складу спадкового майна, на яке [PERSON] просив видати йому свідоцтво про право власності на спадщину. З урахуванням вищевикладеного, оскаржувана позивачем постанова нотаріуса від 24.02.2016 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої 13.08.2015 року, є законною, а тому суд відмовляє в задоволенні всіх позовних вимог. При цьому суд враховує, що відсутні правові підстави для зобовязання нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлої 13.08.2015 року, на квартиру [ADDRESS]. Також суд враховує, що згідно до п.11 Інформації про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні, обговореної 07 лютого 2014 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відповідно до вимог ч. 2 ст. 1300 ЦК саме рішення суду про зобовязання державної нотаріальної контори внести зміни в свідоцтво про право на спадщину є підставою для видачі нотаріусом нових свідоцтв про право на спадщину, а тому вимоги в частині зобовязання нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину та ухвалене в цій частині рішення суду є безпідставним. Зобовязуючи нотаріуса видати нові свідоцтва, суд виходить за межі повноважень, а також заявлених вимог, оскільки видача нотаріусом нових свідоцтв про право на спадщину є уже стадією виконання рішення суду.

Outcome: dismissed