Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, інтереси якої у судовому засіданні за належною довіреністю від 02.01.2013р. представляє [PERSON], звернулась з позовом до відповідачів, як мешканців квартири по [ADDRESS], просить ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача [PERSON], як власника квартири, демонтувати самовільно здійснену прибудову та надбудову і привести квартиру [ADDRESS] до попереднього стану, зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод у демонтажі самовільно здійсненої прибудови. Мотивує тим, що влаштування такої прибудови і надбудови проводилось без погодження з районною адміністрацією. Враховуючи такі обставини Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради своїм розпорядженням № 13 від 13.01.2011 року запропонувала відповідачу демонтувати самовільно здійснену прибудову та надбудову і привести квартиру [ADDRESS] до попереднього стану в місячний термін з дня отримання розпорядження, що останнім не виконано. Тому просить зобов'язати вчинити це у судовому порядку відповідачів. У підтвердження вимог покликається на листи та акти ЛКП «Господар», копію розпорядження, довідку з місця проживання, інші долучені до справи документи та копії таких, які як докази просить вважати вичерпними в обґрунтування позову. Відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечив, пояснивши про те, що намагається узаконити здійснену реконструкцію квартири, у зв'язку з чим був розроблений архітектурний проект реконструкції вказаної квартири. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання в черговий раз не з'явились, про слухання справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення, про причини неявки не повідомили. Враховуючи представлені докази, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності. Представник третьої особи Львівського комунального підприємства «Господар» у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату судового розгляду, про причини неявки не повідомив. З врахуванням зібраних доказів, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника цієї установи. Представник третьої особи Львівської міської ради, за довіреністю від 20.01.2012р. [PERSON], висловився про підтримання позову Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та просить такий задоволити. Треті особи [PERSON] та [PERSON] також висловилась про підтримання позову Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради. Представник третьої особи Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Барвінських 12» [PERSON], як голова ОСББ, проти позову Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради заперечив. Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. У відповідності до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права подання позову про знесення самочинного будівництва, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. У судовому засіданні встановлено, що будинок по [ADDRESS] знаходиться на балансі і обслуговуванні Львівського комунального підприємства «Господар». Відповідач являється власником квартири [ADDRESS]. (а.с. 11) Встановлено, що відповідачем [PERSON] самовільно влаштовано прибудову та надбудову до квартири [ADDRESS]. Розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 13.01.2011р. затверджено висновок міжвідомчої комісії про демонтаж самовільно здійсненої прибудови та надбудови і приведення квартири [ADDRESS] до попереднього стану в місячний термін з дня отримання розпорядження (а.с. 6). Відповідно до вимог ст.ст. 144, 145 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку. Частина 1 статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Згідно з ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Таким чином, будь-які рішення щодо демонтажу або ж знесення самочинного будівництва може приймати лише суд своїм рішенням, а не будь-яка інша установа. Орган державної влади або місцевого самоврядування, в межах наданих їм повноважень, зобов'язані вжити всіх можливих заходів реагування щодо виявленого самочинного будівництва, шляхом зобов'язання особи провести відповідну перебудову, а у випадку відмови від здійснення такої, виникає право на звернення до суду з позовом про демонтаж. Однак, Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради відразу ж прийняла рішення про зобов'язання здійснити демонтаж самовільного будівництва, не маючи на це повноважень визначених чинним законодавством, не вживаючи заходів щодо зобов'язання відповідачів привести квартиру вказаного будинку до попереднього стану, зобов'язання останніх отримати відповідні дозвільні документи на можливе узаконення добудови, не враховуючи можливих наслідків для будинку в цілому при здійсненні демонтажу. У відповідності до п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Згідно з п. 24 вказаної постанови знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови. Якщо технічна можливість перебудови об'єкта нерухомості відсутня або забудовник відмовляється від такої перебудови, суд, незалежно від поважності причин відмови, за позовом зазначених органів або особи, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом, ухвалює рішення про знесення житлового будинку або іншого нерухомого майна. Відповідно до п. 25 названої постанови пленуму відхилення від проекту забудови об'єкта нерухомості або від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об'єкта (зокрема, відхилення у житловому будинку від внутрішнього планування зі збереженням чи незначним відхиленням від установленого проектом розміру житлової площі, незначна зміна його зовнішніх габаритів, місця розташування тощо), не можуть бути підставою для задоволення вимог про перебудову чи про знесення об'єкта нерухомості. Відповідно до рішення Конституційного суду України від 9 листопада 2011 року № 14-рп/2011 в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири‚ житлові приміщення‚ є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частини 1, 2 статті 369 ЦК України визначають, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не представлено доказів, що здійснена добудова суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил, а також, що така суперечить санітарно-технічним вимогам і правилам експлуатації, впливає на міцність і безпечність цього будинку. Враховуючи наведені вище мотиви, суд приходить до переконання про відмову у задоволенні позову, оскільки знесення самочинної прибудови є крайньою мірою, яка може призвести до пошкодження конструктивних елементів будинку в цілому, а також факт, що позивачем не здійснено жодних дій у межах його повноважень визначених законом з приводу добровільної перебудови відповідачами самочинного будівництва, чи можливого узаконення такого, а тому знесення прибудови є передчасним, до вчинення позивачем зазначених дій.

Outcome: dismissed