Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

позивач ЛКП «Старий Сихів» звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] з уточненням про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Покликається на те, що підприємство здійснює утримання будинку та прибудинкової території та послуги з опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вартість послуг встановлюється згідно з діючими тарифів на відпуск теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення. Однак внаслідок порушення відповідачами своїх зобовязань утворилась заборгованість з утримання будинку та прибудинкової території за період з серпня 2005 року по січень 2015 року у розмірі 10 839,92 грн.; за спожиті житлово-комунальні послуги з центрального опалення за період з січня 2006 року по січень 2015 року - 10 214, 67 грн. Згідно ст.68 Житлового кодексу України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідачі зобовязані своєчасно вносити плату за комунальні послуги, тому просить суд стягнути з відповідачів на його користь заборгованості за використану теплову енергію. Представник ЛКП «Старий Сихів» в судовому засіданні просив уточнений позов задовольнити, дав пояснення аналогічні позову та його уточненню. Відповідачі у судовому засіданні позов не визнали повністю, просили в задоволенні позову відмовити. Дали пояснення аналогічні письмовим запереченням. Пояснили, що за вимогами про стягнення заборгованості, яка виникла за період з грудня 2002 р. по травень 2010 р., позивач пропустив строк позовної давності. У вказаний період не оплачували послуг позивача, оскільки вони не надавалися належним чином.\~\~\~\~ Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Львівське комунальне підприємство «Старий Сихів» здійснює утримання будинку та прибудинкової території та послуги з опалення та гарячого водопостачання житлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]., в якій зареєстровані та проживають відповідачі. За вказаною адресою, особовий рахунок 1130000101159, утворилась заборгованість за житлово-комунальні послуги: з утримання будинку та прибудинкової території за період з серпня 2005 року по січень 2015 року у розмірі 10 839,92 грн.; за спожиті житлово-комунальні послуги з центрального опалення за період з січня 2006 року по січень 2015 року - 10 214, 67 грн. Відповідно до\~ст.67 ЖК України\~плата за комунальні послуги водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги (ст.68 ЖК України). Згідно з вимогами ст.11 ЦК України\~права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що, не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~ зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із\~ст.67 ЖК України\~вбачається, що розмір щомісячної плати за надані послуги встановлюється за затвердженими в установленому порядку тарифами. Виходячи з положень ст.68 ЖК України, п.5 ч.3 ст.20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, ст.19 Закону України „Про теплопостачання», квартиронаймач (власник) зобовязаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Частинами 1 та 2\~ст.264 ЦК України\~передбачено, що позовна давність переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, а також в разі предявлення позову. 24.02.2009 р. на звернення позивача Сихівським районним судом м. Львова було видано судовий наказ про солідарне стягнення з відповідачів боргу за житлово-комунальні послуги в сумі 2428, 60 грн., який в подальшому скасований ухвалою від 12.05.2009р. із рекомендацією звернення в порядку позовного провадження. За наведених обставин, в силу ч.ч.2,3\~ст.264 ЦК України, строк позовної давності або позовна давність переривається в лютому 2009 року і перебіг позовної давності почався заново. В судовому засіданні встановлено, що протягом з січня по квітень 2012 року відповідачами проводилася оплата послуг з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води, що підтверджується особовими рахунками, чим вчинялися дії, що свідчать про визнання ними власного боргу, що є предметом даного позову. Таким чином, в квітні 2012 року позовна давність перервалася та за правилами ч.3\~ст.264 ЦК України\~її перебіг почався заново. Заперечуючи проти цих обставин відповідачі зазначають, що оплата проведена ними виключно за комунальні послуги, що надавалися позивачем протягом відповідного періоду 2012 року, але доказів про це суду не надано. 05.02.2015 р. на звернення позивача Сихівським районним судом м. Львова було видано судовий наказ про солідарне стягнення з відповідачів боргу за житлово-комунальні послуги в сумі 21054,59грн., який в подальшому скасований ухвалою від 02.03.2015 р. із рекомендацією звернення в порядку позовного провадження. За наведених обставин, в силу ч.ч.2,3\~ст.264 ЦК України, строк позовної давності або позовна давність переривається в грудні 2012 року і перебіг позовної давності починається заново. Доводи та заява відповідача щодо застосування строку позовної давності до заборгованості, нарахованої поза межами трирічного строку, що передує зверненню до суду, не заслуговують на увагу, оскільки судом встановлена часткова оплата заборгованості таких послуг відповідачем в січні - квітні 2012 року, встановлене звернення позивача до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості за оплату наданих послуг. Відповідачі по справі заперечують проти позову, посилаючись на неякісні послуги, надані позивачем. Свою позицію з цього приводу відповідачі пояснили в суді та виклали в письмовому запереченні від 04.11.2015 року, додавши до нього відповідні документи. Із зазначеними поясненнями відповідачів, їх письмовими запереченнями від 04.11.2015 року суд не може погодитися враховуючи наступне. Так, на підтвердження своїх доводів відповідачі надали документи під назвами «Акт-претензія», а саме №1 від 24.11.2005 року, що є додатком до Заперечення №11 (далі по тексту - додаток), №2 від 29.11.2005 року (додаток №14), від 31.03.2008 року (додаток №18), №4 від 25.12.2005 року (додаток №22), №5 від 26.12.2005 року (додаток №23), №8 від 28.02.2006 року (додаток №24), від 30.06.2008 року (додаток №25), від 31.05.2006 року (додаток №26), від 31.12.2006 року (додаток №28), від 30.09.2006 року (додаток №29), від 10.01.2006року (додаток №43), №6 від 10.01.2006 року (додатки №43) - 2 шт., №7 від 02.02.2006 року (додаток №44), від 31.03.2006 року (додаток №45), від 30.04.2006 року (додаток №46), від31.12.2007року (додаток №52), від 01.04.2007 року (додаток №53), від 31.05.2007 року (додаток №54), від 31.05.2008 року (додаток №62), від 31.12.2008 року (додаток №63), від 31.12.2009 року (додаток №68), від 31.10.2009 року (додаток №69), від 28.02.2009 року (додаток №70), від 31.05.2009 року (додаток №71), від 31.12.2010 року (додаток №77), від 31.10.2010 року (додаток №78), від 28.02.2010 року (додаток №79), від 30.04.2001 року (додаток №80), від 31.12.2011 року (додаток №84), від 31.10.2011 року (додаток №85), від 31.03.201 1 року (додаток №86), від 31.05.2011 року (додаток №87). Зазначені звернення не містять жодних доказів їх подання на розгляд вказаних установ, а саме відсутній номер вхідної кореспонденції, дата одержання, прізвище, ініціали та посада особи, яка прийняла звернення із відповідною печаткою для вхідної кореспонденції. Відсутні також квитанції про відправлення даних заяв засобами поштового зв'язку. Немає жодного підтвердження одержання їх адресатами, отже вказані документи не є допустимими доказами по даній справі. Відповідно до ч.1 статті 59 Цивільного процесуального кодексу України суд не бере до уваги докази, які одержанні з порушенням порядку, встановленого законом. Щодо документу під назвою Акт претензія №3 від 12.12.2005 року (додаток №21), то суд виходить з такого. Підтвердженням факту належного надання житлово-комунальних послуг є відсутність з боку споживачів актів-претензій, оформлених у відповідності до статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від II грудня 2013 року № 970, Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року N151, п. 16-18 затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 p. N 529 Типового договору про надання послуг утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та п.37 Правил надання послуг) централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 p. N 630. Згідно вказаних нормативно-правових актів у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта - претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Даними положеннями передбачено єдину процедуру встановлення факту належності чи неналежності надання житлово-комунальних послуг та затверджено форму Акту-претензії про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та центрального опалення, їх ненадання або надання не в повному обсязі. Відтак, у випадку незадоволення якістю житлово-комунальних послуг [PERSON] та [PERSON], як мешканці квартири [ADDRESS], були наділені правом захистити власне право на якісні послуги шляхом складання акта-претензії за участю виконавця даних послуг, або за відсутності останнього, якщо такий був належним чином повідомлений про день та час складання акту-претензії, проте не зявився, без поважних на те причин. Разом з тим, з долучених до матеріалів справи документів вбачається, що даний Акт- претензію було складено відповідачами в односторонньому порядку, без попереднього виклику представника Позивача. Відтак, процедуру оформлення акта - претензії про перерву в наданні житлово-комунальних послуг, їх ненадання або надання не в повному обсязі відповідачами дотримано не було, а як наслідок даний документ жодним чином не підтверджує доводи відповідачів щодо якості житлово-комунальних послуг, які і предметом даного позову. Відповідно до ч.5 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Як вбачається з матеріалів справи, правом на судовий захист власних прав відповідачі не скористались. Оцінюючи долучені до заперечення від 04.11.2015 року скарги Начальнику Управління житлового господарства ЛМР (додаток №15), скарги в Головне управління захисту прав споживачів (Додаток №16), скарги від 23.06.2008 року (додаток №61), заяви від 30.01.2009 року (додаток №67), скарги в ЛMP (додаток №81), акта виявлення дефектів (додаток №82), заяви в КРУ (додаток №91), скарги в ЛМР (додаток №93), заяви Уповноваженому ВРУ з прав людини (додаток №94), скарги від 18.04.2007 року (додаток №100), скарги від 18.04.2007 року (додаток №103), скарги від 17.04.2007 року (додаток №104), скарги від 17.05.2007 року (додаток №105), заяви від квітня 2007 року (додаток №107), заяви від 04.11.2014 року (додаток №113), суд враховує наступне. Зазначені звернення не містять жодних доказів їх подання на розгляд вказаних установ, а саме відсутній номер вхідної кореспонденції, дата одержання, прізвище, ініціали та посада особи, яка прийняла звернення із відповідною печаткою для вхідної кореспонденції. Відсутні також квитанції про відправлення даних заяв засобами поштового звязку. Відтак, немає жодного підтвердження їх одержання адресатами, отже вказані документи не є допустимими доказами по даній справі. Відповідно до ч.1 статті 59 Цивільного процесуального кодексу України суд не бере до уваги докази, які одержанні з порушенням порядку, встановленого законом. З акта від 01.03.2005 року (додаток №12), акта від 28.01.2015 року (додаток№13), акта від 16.01.2006 року (додаток №31) убачається, що на перелічених документах відсутня печатка чи будь-яка інша відмітка позивача, відтак не можуть вважатись належними та допустимими доказами по даній справі. Оцінюючи надані відповідачами заяву від 12.01.2006 року №13 (додаток №37), договір №2578 з надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 20.12.2005 року (додаток №36), договір №159 про надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових території від 19.03.2008 року (додаток №60), договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води (додаток №64), Єдиний договір про надання житлово-комунальних послуг (додаток №73), договір про надання послуг централізованого постачання холодної води і водовідведення від 01.07.2008 року (додаток №112) суд враховує наступне. Відповідно до ч.1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п.1 ч.3 статті 20 та п. 3 2.2 статті 21 даного Закону споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; а виконавець, в свою чергу, підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором (Типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року N 529. та час Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630). Окрім того, форму типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій до 20.05.2009 року було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 р. N 560. У період з 12.12.2008 року по 26.11.2010 року на території міста Львова діяло рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 12.12.2008 року № 1370 «Про затвердження Єдиного договору про надання житлово-комунальних послуг», яким було затверджено форму Єдиного договору про надання житлово-комунальних послуг. Відтак, з викладеного вбачається, що сторони житлово-комунальних відносин зобов'язані укласти договір про надання житлово-комунальних послуг виключно у відповідності до затверджених в установленому порядку їх типових форм. Власний обовязок підготувати типові договори про надання житлово-комунальних послуг на надати їх споживачам для підписання Львівське комунальне підприємство «Старий Сихів» виконало в повному обсязі, про що свідчать наявні у відповідачів та долучені до матеріалів справи примірники відповідних документів. Разом з тим, відповідачі від укладення даних договорів ухилялися, продовжуючи фактично споживати житлово-комунальні послуги. Звернення відповідачів до ЛКП «Старий Сихів» із заявою №13 від 12.01.2006 року про внесення до Типових договорів додаткових пунктів, виключення існуючих та здійснення інших не мали жодного правового підґрунтя, оскільки, як вбачається зі змісту наданих їм для підписання примірників договорів, останні в повній мірі відповідають встановлених законом їх типовим формам. Згідно висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи №6-59цс13 від 30.10.2013 року правової позиції споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати в повному обсязі. Долучені копії квитанцій щодо придбання будівельних матеріалів, на думку суду, не можна вважати належними доказами по даній справі, оскільки вони жодним чином не мають відношення до предмету спору, окрім того, не можливо встановити з якою метою придбавались дані товари та яким чином були використані. Медичні картки [PERSON] та [PERSON], які не є учасниками судового процесу по справі, на думку суду, не повязані із предметом позову по даній справі: заборгованістю за спожиті житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території та центрального опалення. Решта документів, доданих до заперечення проти позову від 04.11.2015 року, на думку суду, не встановлюють факту ненадання чи надання неналежної якості житлово-комунальних послуг, що є предметом даного позову, оскільки не відповідають вимогам статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Зазначені документи є зверненнями відповідачів, що подавались в різні установи в порядку Закону України «Про звернення громадян», на які вони свого часу отримали вичерпні відповіді. Разом з тим, згідно ч.1 статті 16 Закону України «Про звернення громадян» скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об'єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду. Вбачається, що протягом всього спірного періоду відповідачі були наділені правом оскаржувати всі неправомірні, на їхню думку, дії чи бездіяльність як позивача, так і решти установ, до яких вони звертались, безпосередньо до суду. Проте, як вбачається з матеріалів справи, таким правом останні своєчасно не скористались, відтак неправомірність дій чи бездіяльності позивача не доведена. Окрім того, з наданих відповідачам відповідей на їх звернення вбачається, що описані в них факти неналежного надання житлово-комунальних послуг не відповідають дійсності, усі наявні відхилення від кількісних та якісних показників надання даних послуг відбувались виключно внаслідок аварій, в чому відсутня вина позивача, останні своєчасно усувались. За період усунення наслідків аварій проводився перерахунок. Отже, дії позивача [PERSON] комунального підприємства «Старий Сихів» щодо надання і нарахування відповідачам плати за послуги утримання будинку та прибудинкової території та центрального опалення є правомірними. За наведених обставин підстави для стягнення з відповідачів зазначеної суми наявні. Уточнені позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з утримання будинку, прибудинкової території та за спожиті житлово-комунальні послуги з центрального опалення є обґрунтованими відповідно до положень чинного законодавства, доведеними, підлягають до задоволення \~\~в повному обсязі.\~З відповідачів на користь позивача необхідно стягнути солідарно заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги: з утримання будинку та прибудинкової території за період з серпня 2005 року по січень 2015 року у розмірі 10 839,92 грн.; з центрального опалення за період з січня 2006 року по січень 2015 року - 10 214, 67 грн. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного, ст.ст.67,68 Житлового кодексу України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч.ч.1,2,3\~ст.264, ч.3 ст.267, ст.526 ЦК України,

Outcome: approved