Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач ПАТ«Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. звернулись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11147953000 від 25.04.2007 року в розмірі 1 236 235,61грн. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді Шевчука О.П. від 16.11.2017 відкрито провадження у цивільній справі за позовною Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 січня 2018 року, вищезазначена справа за єдиним унікальним номером 754/14174/17-ц, номер провадження 2/754/2083/18, передана судді Бабко В.В. у зв'язку зі звільненням судді Шевчука О.П. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17.01.2018 прийнято до розгляду справу за єдиним унікальним номером 754/14174/17-ц. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.04.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11147953000 від 25.04.2007, згідно з умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 18671,00євро, з розрахунку в розмірі 11,7 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 25.04.2014. Банк свої зобов'язання виконав, надавши грошові кошти відповідачу. 08.12.2011 між АТ «Укрсиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Укрссибанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Укрссиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а в наслідок передачі від АТ «Укрсиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників до АТ «Дельта Банк» переходить від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Внаслідок невиконання відповідачем вимог договору виникла зазначена заборгованість. Зазначає, що на підтвердження невиконаних зобов'язань надає суду розрахунок заборгованості, здійснений банком. У зв'язку з вищевикладеним позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом у розмірі 1 236 235,61грн. 25.06.2018 представник відповідача [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що [PERSON] не був письмово повідомлений про заміну кредитора, а в матеріалах справи відсутні докази належного письмового повідомлення. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав своє зобов'язання у строк, передбачений договором або законом. Позивач просить стягнути заборгованість станом на 04.10.2017, яка становить 1 236 235,61грн з відповідача через порушення останнім умов кредитного договору №11147953000 від 25.04.2007, дія якого закінчилась, ще 2014 році. Водночас, з викладених фактичних обставин у позовній заяві від 24.10.2017 поданого розрахунку не можливо встановити за який саме період виникла заборгованість на момент зміни кредитора за кредитним договором № 11147953000 від 25.04.2007. Вважаємо, що позивач не довів ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог. У зв'язку з викладеним вище просимо суд відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувавши строк позовної давності, так як позивач пропустив строк звернення до суду про стягнення заборгованості. 19.09.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача [PERSON], відповідно до якої зазначино, що відповідачу [PERSON] було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги, є список згрупованих відправлень №03915006426 від 18.01.2012. Крім того, відповідачем [PERSON] фактично був обізнаний із зміною кредитора на ПАТ «Дельта Банк», оскільки 29.05.2013 відповідач направив позивачу письмову заяву, у якій ПАТ «Дельта Банк» визнає кредитором. Також неможливо погодитись з твердженням представник відповідача, що відповідно до розрахунку заборгованості відсутня можливість встановити саме за який період нарахована сума боргу та коли виникла заборгованість за кредитом, оскільки до матеріалів справи був доданий розрахунок заборгованості за кредитом. Цей розрахунок містить в собі щомісячні нарахування заборгованості за кредитом які відображені в періодах. Представник позивача в судове засідання 15.01.2019 не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився 15.01.2019 року, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та представника відповідача, просив суд про застосування позовної давності по кредитному договору, а тому відмовити повністю у позовних вимогах. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників по справі, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25.04.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11147953000 від 25.04.2007, згідно з умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 18671,00 євро, з розрахунку в розмірі 11,7 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 25.04.2014. 08.12.2011 між АТ «Укрсиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «Укрссибанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Укрссиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а в наслідок передачі від АТ «Укрсиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників до АТ «Дельта Банк» переходить від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Однак, судом встановлено і в матеріалах справи відсутні докази про те, що позивач повідомив відповідача про заміну кредитора. Також відсутні повідомлення від позивача про заборгованість по кредиту та відсоткам саме відповідача по справі. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦПК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обо'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'яковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно із ст. 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Судом було встановлено, що позивач виконав свої договірні зобов'язання за кредитним договором шляхом надання відповідачу [PERSON] кредитних коштів, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач [PERSON] у свою чергу порушив умови кредитного договору, а саме не виконав належним чином своїх зобов'язань за кредитним договором та не повернув позивачу кредитні кошти у визначений кредитним договором строк. Станом на 04.10.2017, згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача становить 1 236 235,61грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання». Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В матеріалах справи міститься додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 11147953000 від 25 квітня 2007 року - графік погашення кредиту, відповідно до якого позичальник згідно з умов вищевказаного договору зобов'язується повернути Банку кошти починаючи з 25.04.2007, та закінчується строк повернення кредиту 25.04.2014. Згідно графіку заключний день та місяць погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11147953000 є 25.03.2014. Згідно пункту 1.2.2 договору від 25.04.2007 позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені погашенням кредиту додатку №1(графік) до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 25.04.2014, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та/або умов відповідної угоди сторін. Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Під час розгляду справи представник відповідача заявив клопотання про застосування строків позовної давності до нарахувань позивача та просив суд застосувати строки позовної давності до позовних вимог та відмовити в задоволенні позову. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 ЦК України передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Судом встановлено, що сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання та визначили умови такого повернення коштів (п. 1.2.2 кредитного договору). Отже, з матеріалів справи, доказів наданих позивачем, суд приходить до висновку, що останній платіж відповідачем був здійснений в 2011 році. Таким чином, згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилами частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Судом встановлено, що останній платіж був здійснений в 2011 році, а за визначенням пункту 1.2.2 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив 25 квітня 2014 року. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Також, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32). ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Оскільки останній платіж був здійснений в 2011 році, а строк виконання основного зобов'язання за договором до 25 квітня 2014 року, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 24.10.2017, тобто з пропуском строку позовної давності. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, вони в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-80 ЦПК України, і тому не підлягають задоволенню. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у позовних вимогах в зв'язку з пропуском строків позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови покладається на позивача.

Outcome: dismissed