Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивачка, яка є матір'ю дитини [PERSON], [INFO], 14.08.2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], який є батьком дитини, третя особа: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, яким просить надати їй дозволи на тимчасовий виїзд дитини за межі України у її супроводі та оформлення усіх документів для тимчасового виїзду за межі України без дозволу чи згоди батька. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 28.01.2006 року по 02.04.2014 року. Їх шлюб 24.10.2013 року був розірваний рішенням суду. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Після розлучення місце проживання дитини вказаним рішенням суду визначено разом з матір'ю за адресою [ADDRESS]. На даний час вона разом з дитиною має намір періодично виїжджати за кордон з метою оздоровлення та відпочинку, проте не має можливості кожного разу отримувати дозвіл у батька дитини, оскільки він постійно знаходиться за межами України. В судове засідання 19.08.2014 року з'явилася позивачка [PERSON], яка позов підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у позові. В судове засідання з'явився відповідач [PERSON], який позов визнав, не заперечував про слухання справи в Приморському районному суду м. Одеси та зазначив, що він працює моряком у зв'язку з чим доволі часто знаходиться за кордоном України. Коли знаходиться вдома син мешкає з ним, коли за кордоном то з матір'ю. З позивачкою у них нормальні відносини. В наступний рейс він від'їжджає 23.08.2014 року. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, але начальник відділу забезпечення роботи Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради Рачук В.В. (діє на підставі довіреності від 15.01.14) надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю в якій просила прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] (надалі відповідач) та [PERSON] (надалі позивачка) з 28.01.2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого міським відділом РАЦС Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 86 (а.с.4). Від шлюбу у позивачки та відповідача народилася дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 20.07.2008 року першим відділом РАЦС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 572 (а.с.6). 24.10.2013 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.5). В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач підтримують нормальні стосунки та погодили питання проживання дитини та з цього приводу у них немає суперечок. Надання позивачці дозволів на оформлення відповідних документів на тимчасовий виїзд дитини за межі України у її супроводі та оформлення усіх документів для тимчасового виїзду за межі України без дозволу чи згоди батька, потрібно за для змоги у будь-який час виїжджати з дитиною за межі України на відпочинок чи оздоровлення. Згідно ч.1 ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Відповідач не може у будь-який час надавати зазначені одноразові дозволи та засвідчувати для цього певні документи, так як має професію моряка та часто перебуває за межами України. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.4 Постанови КМУ від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII оформлення паспорта громадянам України, які не досягли 16-річного віку, провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби в самостійному виїзді таких осіб за кордон. Згідно ч.2 ст.4 вказаного Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Згідно ч.1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що задоволення позову не перешкодить правам та інтересам дитини, так як цей позов був поданий до суду саме в інтересах дитини. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved