Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Позивачка наполягала на визнанні недійсним договору купівлі-продвжу автобуса «Богдан А091» д/н [NUMBER], 2002 року випуску від 26 грудня 2012 року між відповідачами; на визнанні цього транспорту сумісно набутим майном її та [PERSON], визнавши за нею право власності на ? ідеальну частку в цьому майні. Надала відповідні докази. Відповідач, [PERSON], позов не визнав, стверджуючи, що свого часу, у минулому році позивачка вже зверталась до суду з відповідним позовом, але справа була залишена без розгляду за заявою позивачки, з якою він за спірне майно повністю розрахувався. Про це вона надала власноруч розписку, яка знаходиться в матеріалах справи і будь-яких претензій вона не мала. Зазначив, що позичив у батька, [PERSON] кошти на відновлення автомобіля. Але, не маючи змоги віддати йому кошти передав автомобіль у власність батька у погашення боргу, який оформив його на своє ім'я, а згодом за дорученням продав його [PERSON], і який фактично і є на цей час власником автомобіля. Надав відповідні докази. Просив у позові відмовити. Співвідповідач, [PERSON], також позов не визнав, підтвердив доводи відповідача, додав, що свого часу дійсно дав у борг сину, [PERSON], 63000 грн. для відновлення спірного автобуса. Але, побачивши, що у відповідача з позивачкою погіршуються стосунки впритул до розірвання шлюбу, вимагав від сина повернення коштів або автобуса. Оскільки він на той час отримав від сина тільки 10000 грн., а залишок суми він йому не взмозі віддати, відповідач отримав від сина автобус, оформив його на своє ім'я, а згодом продав за дорученням автомобіль [PERSON], який оформивши тимчасовий техталон на своє ім'я , зараз і володіє ним, про це позивачка достеменно знала. Вислухавши сторони, дослідивши представлені докази, оцінивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З 17 вересня 2000 року по 10 жовтня 2012 року [PERSON] та [PERSON] пребували між собою у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу вони мають синів, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі [PERSON] придбав автобус «Богдан А091» д/н [NUMBER] 2002 року випуску. При цьому на відновлення його позичив у батька, [PERSON] 63000 грн. Але, побачивши погіршення стосунків між сином та позивачкою, у 2012 році [PERSON] висловив бажання сину повернути йому кошти. [PERSON], віддавши 10000 грн., залишок суми не зміг повернути батькові, [PERSON] і змушений був у рахунок погашення боргу на його вимогу, віддати йому спірний автомобіль, на підставі довідки-розрахунок ДПІ №8747733 від 26 грудня 2012 року (див. довідку №78 від 22 січня 2014 року ГУ МВС України в Одеській області), оформив спірне авто на своє ім'я і згодом продав за дорученням спірний автобус [PERSON], який отримав на цей транспортний засіб тимчасовий реєстраційний талон серії [NUMBER] і зараз володіє т користується транспортним засобом. Зазначені обставини стверджувалися сторонами, підтвердженні відповідними доказами та нічим не спростовані. За таких підстав суд дійшов до висновку про те, що придбаний [PERSON] спірний автотранспортний засіб є на підставі ст. 60 п. 1 СК України сумісно набутим майном [PERSON] та [PERSON] в якому кожний з них має право на половину цього майна, якщо інше не передбачено Законом та домовленістю між сторонами (ст. 70 СК України); тому в цій частині позов підлягає без умовленому задоволенню. Разом з тим, судом достеменно встановлено, що 27 грудня 2012 року співвідповідач по справі [PERSON], у підсумку взаєморозрахунків з [PERSON], отримавши у своє користування спірний транспортний засіб, зареєстрував його на підставі довідки-розрахунку ДПІ №874733 від 26 грудня 2012 року на своє ім'я, тобто став фактичним та юридичним власником автомобіля. Інакше, на момент звернення до Котовського міськрайонного суду Одеської області (03 січня 2013 року) з позовом про розподіл сумісного майна подружжя позивачкою, зазначене майно (автобус «Богдан А091 д/н [NUMBER], 2002 року випуску») вже вибув з власності колишнього чоловіка позивачки, [PERSON], при чому у розрахунок отриманих від [PERSON] на відновлення спірного майна, коштів, що не оспорювалось. При цьому співвідповідач по справі, [PERSON] є правомірним набувачем спірного автобусу. Таким чином, на думку суду, позивачка не взмозі а ні вимагати недійсним договору купівлі-продажу автомобілю між відповідачами, як сторонами по справі, а ні вимоги визнання за нею права власності на ? ідеальну частки автотранспорту з поверненням останнього у власність [PERSON] Але, виходячи з положень ст. 60 СК України, взмозі заявити позовні вимоги про сплату їй грошової компенсації у половинному розмірі вартості спірного майна на свою користь з відповідача, [PERSON], як грошову компенсацію своєї долі у цьому майні. Між тим, такі позовні вимоги позивачкою не заявлялися, сам же суд не взмозі виходити за межі позовних вимог. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved