Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 22.09.2007 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей - дочка, [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. В якості підстав розірвання шлюбу наводить те, що протягом останніх трьох років вони не проживають разом, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, а тому, дійшли спільної згоди про те щоб розірвати шлюб. Збереження сім'ї неможливе, так як у них різні погляди на сімейне життя та це буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей. Відповідач відвідує дітей, але відмовляється матеріально забезпечувати їх, рідко цікавиться їхнім здоров'ям, і надалі відмовляється добровільно допомагати матеріально в утриманні дітей. А на утримання двох дітей, на забезпечення їх нормального розвитку, харчування необхідні кошти. А тому просить шлюб розірвати та стягувати на утримання дітей аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно. Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити, розірвати шлюб та стягнути аліменти згідно вимог чинного законодавства, в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині розірвання шлюбу, в частині стягнення аліментів просить проводити стягнення в розмірі по 1/3 частині зі всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини щомісячно. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні встановлено, що подружжя фактично припинило шлюбні відносини, спільно не проживають більше року, спільного господарства не ведуть, позивачка настоює на розірванні шлюбу, а відповідач не бажає зберегти шлюб. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обидвох сторін. Вирішуючи питання проживання дітей, суд виходить із вимог ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України згідно якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки діти сторін по справі, не досягли віку зазначеного в цій статті, спору про їх місце проживання між сторонами немає, а тому їх слід залишити на проживання при матері. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач має регулярний, дохід, та має постійне місце роботи, то суд вважає, що вимоги позивачки щодо визначення розміру аліментів слід задовольнити та призначити стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1/3 частині зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 2 cт. 88 ЦПК України на відповідача слід покласти судові витрати, оскільки позивачка звільнена від оплати судових витрат при поданні позовної заяви. На підставі наведеного,

Outcome: approved