Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/4 частку земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7423388900:10:00860026, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , та припинити спільну сумісну власності на вказану земельну ділянку, визначивши, що частки співвласників є рівними та становлять: [PERSON] - ј, [PERSON] - ј, та її - ј на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК 3728496 та ј частка - в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно зареєстрований на праві спільної часткової власності за нею, [PERSON] - її чоловіком, та дочками - [PERSON] і [PERSON] - по ј частці за кожним. Вказаний будинок розташований на земельній ділянці, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка на праві спільної сумісної власності зареєстрована за нею, відповідачками: [PERSON] і [PERSON] та чоловіком [PERSON] [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на ј частку житлового будинку та на відповідну частку земельної ділянки, на якій розташований будинок. Спадщину після його смерті прийняла вона, інші спадкоємиці першої черги - дочки [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини на її користь. Зазначає, що вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку вказаного житлового будинку після смерті [PERSON] , але нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва на частину земельної ділянки, оскільки земельна ділянка належала спадкодавцю на праві спільної сумісної власності без виділення частки у спільному майні. Посилаючись на норми законодавства, зазначає, що за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому, при застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Вважає, що набувши право власності на частину вказаного будинку, яка належала [PERSON] , вона стала власником відповідної частки земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику - [PERSON] . Крім того, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ст. 368, 370 ЦК України). Таким чином, частки її, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, кадастровий номер 7423388900:10:008:0026, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка була передана у спільну сумісну власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, є рівними, тобто по ј частці кожному. Позивачка зазначає, що визначення розміру частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на вищевказану земельну ділянку необхідно їй для належного оформлення права власності на відповідну частку земельної ділянки як власника відповідної частки нерухомого майна, яке розміщене на цій земельній ділянці. Сторони в судове засідання не з`явилися, надавши до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, а відповідачі - і про визнання позову. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши усі докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно положень ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадкі, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а саме: 1/4 частка на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.05.2009 та 1/4 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.10.2020 після смерті [PERSON] (а.с.27-30). Окрім позивачки співвласником зазначеного домоволодіння є відповідачки [PERSON] та [PERSON] , які володіють по 1/4 частці зазначеного домоволодіння, що сторонами не оспорюється. Вказаний житловий будинок розміщений на земельній ділянці площею 0,1500 га, яка згідно рішення Талалаївської сільської ради від 12.10.2009 передана у спільну сумісну власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.28-29). [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. В матеріалах справи наявна постанова приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Чумак Л.В. від 22 жовтня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на частку земельної ділянки, оскільки вказана земельна ділянка належала спадкодавцю [PERSON] на праві спільної сумісної власності без виділення частки у спільному майні. (а.с.20). Відповідно до ч. 1 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно п. «в» ч. 2 ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема співвласників жилого будинку. Частинами 3,4,5 зазначеної статті передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. У відповідності до ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частку може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частку будівлі чи споруди, стає власником відповідної частки земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості (Постанова ВС від 26.12.2019 по справі № 364/515/19). При цьому, при застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності (Постанова ВП ВС від 20.03.2019 по справі № 514/1571/14-ц). Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Крім того, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ст. 368, 370 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення Отже, виходячи з принципу рівності часток на майно, унормованих ст.372 ЦК України, земельна ділянка під кадастровим номером 7423388900:10:00860026 належала співвласникам по ј частці кожному, що є пропорційно розмірам часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Отримання у спадок спадкоємцями земельних ділянок здійснюється без зміни їх цільового призначення. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці набувають права та обов`язки на земельну ділянку в тому обсязі, в якому вони були у спадкодавця, крім обмежень, установлених законом. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Таким чином, реалізувати (оформити) своє право власності на ту частину земельної ділянки, яка перейшла до позивачки при оформленні спадщини на нерухоме майно, не представляється можливим, без визначення розміру частки належної [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка згідно рішення виконавчого комітету Талалаївської сільської ради від 12.10.2009, була передана у спільну сумісну власність для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, повно, всебічно та безпосередньо оцінивши наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачка, заявляючи вимогу, в якій просить визначити за відповідачами [PERSON] та [PERSON] по ј частці на спірну земельну ділянку не надає доказів, що останні уповноважили її заявляти до самих себе вимоги або діяти в їх інтересах.

Outcome: dismissed