Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач КП «Водоканал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації, в обґрунтування позову вказавши наступне. Відповідач мешкає в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], користується послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносить не в повному обсязі, у звязку з чим, за період з 01.10.2014 року по 30.09.2017 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 8813,28 гривень. Посилаючись на вимоги ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 526 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідача на користь КП «Водоканал» заборгованість за спожиту воду і послуги каналізації у розмірі 8813,28 гривень та судові витрати. Представник позивача до судового засідання не з'явилась, надала заяву про слухання справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце слухання був повідомлений належним чином.\~ Від відповідача [PERSON] 07.05.2018 року надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач зазначає, що за зазначеною у позовній адресою він не зареєстрований та не проживає. З 03.03.2004 року постійно проживає у Німеччині. Крім того, відповідач зазначає, що до 20.06.2017 року між ним та позивачем були відсутні договірні відносини, оскільки він не отримував від позивача пропозицій щодо його укладення. Зазначений догів було укладено лише 20.06.2017 року. Після чого, 11.07.2017 року на вводі холодної води було встановлено прилади обліку, покази якого є незмінними з моменту встановлення, що свідчить про те, що відповідачем послуги, які надаються позивачем не споживалися. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Крім того, відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, оскільки відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 року розрахунковим періодом для оплати комунальних послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Тобто, початок перебігу позовної давності щодо виконання зобовязань необхідно рахувати з наступного дня після відповідної календарної дати. Враховуючи викладене, вважає, що строк позовної давності з приводу вимог позивача за період з 01.10.2014 року по 01.03.2015 року сплинув, тому просить застосувати до позовних вимог позовну давність, сплив якої є підставою для відмови у позові. 15.03.2018 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, згідно із яким по суті обставин, викладених у відзиві, позивач зазначив, що рішення Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 «Про порядок оплати послуг за водоспоживання та водовідведення» є актом органу місцевого самоврядування, на підставі якого і виникли правовідносини між КП «Водоканал» та споживачами послуг з водопостачання та водовідведення. Споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, і відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та реєстрації власника. Ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу відповідач від послуг КП «Водоканал» офіційно не відмовлявся, а навпаки було встановлено засіб обліку води, тому згідно діючого законодавства у нього є обовязок сплати комунальних послуг. Стосовно заяви відповідача щодо застосування до позовних вимог позовної давності заперечує, вважає, що КП «Водоканал» вживалися всі можливі заходи для стягнення заборгованості з відповідача. Вважає, що строки перебігу позовної давності були перервані діями як позивача так і відповідача, тому просить їх поновити. Просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідач [PERSON] є власником квартири розташованої за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією акта технічного обстеження квартири № 956 та копію відповіді КП «ВРЕЖО №13» від 21.07.2005 року та є споживачем послуг водопостачання та водовідведення, що надаються позивачем КП «Водоканал». Відповідно до\~ст. 162 ЖК України\~плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами та вноситься у встановлені строки. За рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999, збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал». У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З позовної заяви випливає, що протягом спірного періоду\~01.10.2014 по 30.09.2017 відповідач не вносив оплату за послуги водопостачання та водовідведення, внаслідок чого має заборгованість за надані послуги. Згідно зі ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.ст.\~13,\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З урахуванням вищезазначених положень\~ЦПК України, суд розглядає дану справу в межах заявлених позовних вимог КП «Водоканал», а саме в межах стягнення заборгованості за період жовтень 2014 р.\~вересень 2017 р. Разом із тим, визначаючи загальну заборгованість за цей період, позивач вказав про те, що станом на 1 жовтня 2014 р. за відповідачем вже рахувалась заборгованість у розмірі 5498,91 грн. Однак, з урахуванням змісту позовних вимог, а також поданого позивачем розрахунку заборгованості, суд доходить висновку, що ця заборгованість виходить за межі періоду, яким охоплюються позовні вимоги. Крім того, відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5 статті 267 ЦК України). У даному випадку відповідач заявив про застосування позовної давності, що підтверджується його заявою від 07.05.2018 року. Як встановлено судом, з даним цивільним позовом позивач звернувся до суду 30.03.2018 року (про що свідчить відповідна реєстраційна відмітка на першій сторінці позовної заяви). При цьому, судом встановлено, що заборгованість, яку просить стягнути позивач, складається із заборгованості за період з 01.10.2014 року по 30.09.2017 року. Однак, як вбачається з матеріалів справи 10.01.2018 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя відмовлено у видачі судового наказу за заявою КП «Водоканал» про стягнення з [PERSON] боргу по оплаті за воду і послуги каналізації. Частиною другою статті 264\~ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Враховуючи те, що судовий захист права позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Враховуючи викладене, судом встановлено, що трирічний строк позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.10.2014 року по 30.12.2014 року сплинув 30.12.2017 року. Таким чином, у даному випадку в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.10.2014 року по 31.12.2014 року слід відмовити у звязку із пропуском позивачем позовної давності. Крім того, під час прийняття рішення у справі, судом не враховуються викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву заперечення позовних вимог з тих підстав, що споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача, оскільки відповідно до п.6 ч.1\~ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Проте, як вбачається з матеріалів справи відповідач до позивача з письмовою заявою та підтверджуючими документами щодо не проживання за вказаною адресою не звертався. Також суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що між сторонами не було укладено договору про надання послуг, у звязку із чим відсутні підстави для стягнення заборгованості, проте відсутність письмово оформленого договору між сторонами не свідчить про неотримання відповідачем відповідних послуг. Як свідчать матеріали справи, відповідач отримував послуги з водопостачання та водовідведення, що підтверджує наявність у відповідача обовязку сплачувати позивачеві за отримані послуги. Суд зауважує, що відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи є намір користуватися) цими послугами. Обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникають у споживачів з моменту користування цими послугами. Відповідач мав змогу також відмовитися від отримання певних послуг по даній квартирі (відключення водопостачання холодної та гарячої води, водовідведення, теплопостачання, постачання газу, тощо), відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»», оскільки не проживає за адресою [INFO] , але не скористався цією можливістю. Всупереч вимогам закону відповідач не здійснював оплату за послуги водопостачання та водовідведення, а тому в позивача наявні правові підстави для стягнення заборгованості, що утворилась внаслідок несплати за надані послуги, а саме в межах строку позовної давності\~на суму 3094,24 гривень за період з 01.01. 2015 р. по 30.09 2017 р. Таким чином, позовні вимоги КП «Водоканал» підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становить 618,64 грн.

Outcome: partial