Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання таким, що втратив право користування житлом в квартирі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ближня, 33/158 [PERSON]. В позовній заяві зазначила, що квартира належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2003року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2989. Вказану квартиру позивачка придбала у [PERSON] Квартира складається з двох житлових кімнат, житловою площею 27,8кв.м., загальною площею 48,6кв.м. У зазначеній квартирі, крім позивачки та її матері [PERSON], був зареєстрований відповідач [PERSON], що був колишнім мешканцем зазначеної квартири, який у 1999році надав доручення іншій особі, яка потім без згоди останнього продала вказану квартиру [PERSON], який в свою чергу у 2003році продав дану квартиру позивачці. У даній квартирі не проживає з 2003року по теперішній час відповідач житлом не цікавиться, на протязі дванадцяти років, його не підтримує, не сплачує комунальні послуги та квартплату, не проживає за місцем регістрації. Відповідач зареєстрований в квартирі, порушує її право власності, вона проводить оплату комунальних послуг з урахуванням його проживання, хоча він втратив право користування житлом в квартирі, оскільки не проживає в ній понад строки, встановлені законом для збереження права на житло.Вона та її мати є пенсіонерами, мають невеликі доходи та у звязку з наявністю зареєстрованого відповідача не можуть оформити субсидію.Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом в квартирі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ближня, 33/158,знявши його з реєстраційного обліку в Державній міграційній службі Ленінського району Дніпропетровської області. В судовому засіданні\~\~представник позивача\~\~підтримала позовні вимоги та\~\~просила їх задоволити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений у передбаченому законом порядку через засоби масової інформації - газету Вісті Придніпровя. Представник третьої особи -Державна міграційна служба Ленінського РВ ДМУ УМВС в Дніпропетровській області - в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч. 2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві.Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне частково задовольнити заявлені вимоги з наступних підстав : Згідно ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимогам ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимоги усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Судом встановлено, що квартира за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ближня, 33/158 належать [PERSON], на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2003року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2989. З особистого рахунку квартири та довідки про склад сімї убачається, що в ній зареєстрований [PERSON] Згідно актів КЖЕП [PERSON] не проживає в квартирі з 2003 року. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст.3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому вимоги стосовно зняття відповідача з реєстраційного обліку в Державній міграційній службі Ленінського району Дніпропетровської області не є обґрунтованими з огляду на вищезазначені норми права. Враховуючи викладене, суд оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними та законними, а тому підлягають частковому задоволенню , визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом в квартирі за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ближня, 33/158. На підставі викладеного та

Outcome: partial