Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

Позивачки [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просять встановити факт їх постійного проживання разом із [PERSON] , котра померла [INFO] , встановити факт родинних відносин між [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а саме те, що [PERSON] являється рідною мамою [PERSON] та визнати за ними по Ѕ права власності на будинковолодіння за адресою: [ADDRESS] у рівних долях за кожною, після смерті [PERSON] та [PERSON] . Обґрунтування позовних вимог В обґрунтування позовної заяви позивачки покликаються на те, що [INFO] помер їх дідусь [PERSON] . Відповідно до витягу з погосподарської книги Чертізької сільської ради від 13.12.2017 за № 581, станом на 30.06.1990 у погосподарській книзі с. Тернавка в господарстві № 523, яке відносилось до колгоспного двору були зареєстровані та проживали [PERSON] , його дружина [PERSON] , внучки [PERSON] та [PERSON] , невістка [PERSON] , син [PERSON] . Згідно довідки Чертізької сільської ради від 13.12.2017 № 580 на момент смерті [PERSON] , яка наступила [INFO], з ним проживали та були прописані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , яке видано виконавчим комітетом Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області, 30.01.2019 [PERSON] померла [INFO] . Згідно довідки Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 26.11.2020 за №432, на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована за адресою [ADDRESS] разом з нею проживали та займалися похоронами син - [PERSON] ; невістка - [PERSON] ; внучки - [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку із тим, що в свідоцтві про народження серія [NUMBER] матір`ю [PERSON] є [PERSON] , а у свідоцтві про смерть серія [NUMBER] мати батька позивачок вказана, як [PERSON] , позивачки просять встановити факт родинних відносин між покійною [PERSON] та їхнім батьком [PERSON] , а саме те, що [PERSON] є мамою [PERSON] також позивачки просять встановити факт їх спільного проживання разом із бабусею [PERSON] , яка померла [INFO] . Маючи намір оформити спадкове майно позивачки звернулася до приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини після смерті дідуся [PERSON] , проте 12.05.2020 отримали відмову. Вказана відмова позбавляє їх можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушені звернутись до суду за захистом своїх прав. Процесуальні рішення, постановлені по справі Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Ціпивко І.І. від 12.01.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 22.01.2018 /а.с. 40/. 22.01.2018 справу було знято з розгляду у зв`язку із тим, що суддя Ціпивко І.І. перебувала у нарадчій кімнаті по іншій справі. /а.с.41/ Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2018 головуючим суддею для цієї справи визначено суддю Коліщук З.М. /а.с.50/ Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 10.12.2018 у справі закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті на 22.01.2019. /а.с.55/. 22.01.2019 справу було знято з розгляду у зв`язку із тим, що суддя Коліщук З.М. перебувала у відрядженні. /а.с.56/ 12.07.2019 справу було знято з розгляду у зв`язку із тим, що суддя Коліщук З.М. перебувала у нарадчій кімнаті по іншій справі. /а.с.65/ Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.08.2020 головуючим суддею для цієї справи визначено суддю Равлінка Р.Г. /а.с.69/ Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 25.08.2020 справу прийнято до провадження та призначено до відкритого підготовчого засідання на 29.09.2020. /а.с.70/ 29.09.2020 справу було знято з розгляду у зв`язку із тим, що суддя Равлінко Р.Г. перебував на навчанні. /а.с.86/ 13.10.2020 підготовче засідання було відкладено на 11.02.2021./а.с.97-98/ Ухвалою від 11.02.2021 Жидачівського районного суду Львівської області закрито підготовче провадження, а справу призначено до розгляду по суті на 29.04.2021 /а.с.114-115/ Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 29.04.2021 розгляд справи було відкладено на 31.05.2021 /а.с.118/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 31.05.2021 справу розглядом було відкладено на 23.07.2021 /а.с.121/. Розгляд справи по суті відбувся 23.07.2021 за участі представника позивачок адвоката Гивеля В.П. та відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. В судове засідання з`явився представник позивачок [PERSON] та [PERSON] адвокат Гивель В.П., який збільшені позовні вимог підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав наведених в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали та зазначили, що на частку в майні колгоспного двору не претендують та відмовляються в користь позивачок [PERSON] та [PERSON] . Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що [PERSON] , яка померла [INFO] є рідною матір`ю відповідача [PERSON] , [INFO] , окрім того, підтвердили факт проживання позивачок [PERSON] та [PERSON] разом із бабусею [PERSON] , на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, яка наступила [INFO] . Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з долученим витягом із погосподарської книги Чертізької сільської ради за 1986- 1990 роки від 13.12.2017 № 581 станом 30.06.1990 в господарстві за № 523 в с . Тернавка, яке відносилося до колгоспного двору, був зареєстрований та проживав [PERSON] , [INFO] , дружина - [PERSON] , внучки [PERSON] та [PERSON] , невістка [PERSON] та син [PERSON] . Кожен із членів колгоспного двору мав умовно по 1/6 частці майна /а.с.18/ Згідно технічного паспорту будинковолодіння в складі 2-х житлових будинків [ADDRESS] та довідки Стрийського МБТІ від 17.03.2017 № 589, рік забудови житлових будинків - 1954 та 1975, а загальна площа вказаних будинків становить 51,2 кв м та 95,9 кв.м./а.с. 24-28/ Згідно свідоцтва по смерть [INFO] помер [PERSON] про що 12.02.1993 видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с.16/ Згідно довідки Чертізької сліьської ради від 13.12.2017 № 580 [PERSON] дійсно був зареєстрований та проживав у с. Тернавка Жидачівського раойну Львівської області до дня смерті, яка наступила [INFO] у нього був наступний склад сім`ї: дружина - [PERSON] , внучки [PERSON] та [PERSON] , невістка [PERSON] та син [PERSON] . Заповіт у виконкомі Чертізької сільської ради не посвідчувався /а.с.19/ Ніхто із спадкоємців першої черги майна померлого [PERSON] за законом до нотаріальних органів у встановлений законом шестимісячний термін із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак на день відкриття спадщини разом із дідом позивачок проживали дружина - [PERSON] , тому відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР вважалася такою, що прийняла спадщину. Таким чином після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] набула право на 1/3 частини у колгоспному дворі (1/6+1/6). Відповідно до свідоцтва про шлюб виданого 11.11.1978 серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб та після щлюбу дружині присвоїно прізвище « [PERSON] ». /а.с.61/ Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 02.11.1957 матір`ю [PERSON] є [PERSON] /а.с.62/ Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 30.01.2019 виконавчим комітетом Чертізької сільської ради Жидачівського району Львівської області у віці 87 років померла [PERSON] /а.с.95/ Згідно довідки виконавчого комітету Чертізької сільської ради від 12.10.2020 № 300 [PERSON] була зареєстрована та і проживала в [ADDRESS] до дня смерті, яка наступила [INFO] , разом із нею проживав її син [PERSON] , який займався її похороном. /а.с.96 / Згідно довідки виконавчого комітету Чертізької сільської ради від 26.11.2020 № 432 [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] до дня смерті , яка наступила [INFO] , разом із нею проживав її син [PERSON] , невістка [PERSON] та внучки [PERSON] та [PERSON] , які займалися її похороном./а.с.110/ Ніхто із спадкоємців першої черги майна померлої [PERSON] за законом до нотаріальних органів у встановлений законом шестимісячний термін із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак на день відкриття спадщини разом із бабою позивачок проживав її син [PERSON] , тому відповідно до вимог ст. 1248 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Таким чином після смерті [PERSON] її син [PERSON] набув право на 1/2 частини у колгоспному дворі (1/3+1/6). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.09.1979 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] /а.с.63/ Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00019041858 від 15.11.2017 [PERSON] 03.11.2011 уклала шлюб із [PERSON] та набула прізвище « [PERSON] ». /а.с.17/ Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] та набула прізвище « [PERSON] ». /а.с.111/ Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.02.1982 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] /а.с.18/ У подальшому для оформлення своїх спадкових прав позивачки звернулась до нотаріуса, проте отримали відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ./а.с.23/ При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, до правовідносин щодо спадкування [PERSON] часток в майні колгоспного двору після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] суд застосовує законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а саме ЦК УРСР від 18.07.1963. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з ст. 524 статті ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Стосовно успадкування частки майна в колгоспному дворі після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , суд застосовує ЦК України від 16.01.2003. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивачки за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявницею та оцінені судом. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 484/747/17 від 10 січня 2019 року. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. ст.1268,1269,1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Приписами Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що суд може встановити факт родинних відносин, якщо в органах РАЦС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Факт спільного проживання позивачок [PERSON] та [PERSON] , разом із бабою [PERSON] , яка померла [INFO] , підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, поясненнями представника позивачок та свідків, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають. Факт родинних відносин між відповідачем та батьком позивачок [PERSON] та його матір`ю [PERSON] підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, а також поясненнями свідків, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають. Встановлення вищевказаних юридичних фактів має для позивачок юридичне значення, оскільки дає їм можливість для реалізації свого права щодо оформлення спадщини після смерті баби [PERSON] . Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог [PERSON] та [PERSON] щодо визнання за ними права власності на Ѕ частину на спірний житловий будинок за кожною. [PERSON] успадкувала 1/6 частини спірного будинку за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки на момент смерті проживала разоми із ним, а відтак є особою, яка фактично прийняла спадщину та стала власницею 1/3 спірного будинковолодіння. Позивачки по справі [PERSON] та [PERSON] після смерті баби [PERSON] успадкуваи порівну 1/3 частки, оскільки на момент смерті проживали разоми із нею, а відтак є особами, які фактично прийняли спадщину. Відповідач по справі та батько позивачок [PERSON] на частку в майні колгоспного двору не претендує та відмовляється від частки в спадковому майні після смерті матері [PERSON] на користь позивачок [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка по справі та мати позивачок [PERSON] на частку в майні колгоспного двору не претендує. Отже, кожна з позивачок фактично стала власницею Ѕ частини спірного будинковолодіння. Таким чином, враховуючи, що позивачки оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не мають можливості, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та те, що на частку майна в колгоспному дворі не претендують відповідачі, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved