Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Позивачка звернулася з вказаним позовом до суду, у якому просила суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON], [INFO], щомісяця, з дня пред'явлення позову до суду, у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування пред'явлених вимог позивач посилалася на те, що вона та відповідач зареєстрували шлюб 30 грудня 2014 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану районного управління юстиції м. Макіївки, актовий запис №987 від 30 грудня 2014 року. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Однак з квітня 2015 року вони з чоловіком проживають окремо. Після припинення фактичних шлюбних відносин син проживає разом з позивачкою. Як зазначила позивачка, вона зі свого боку прикладає усі зусилля для забезпечення потреб сина, але їх не вистачає для повного забезпечення потреб малолітнього сина. У свою чергу відповідач, який є батьком дитини, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини всім необхідним для належного її розвитку та виховання. Інших дітей та осіб, які б перебували на його утриманні відповідач не має. При цьому, вказує позивачка, відповідач є працездатною особою, може надавати матеріальну допомогу сину, батьком якого він є. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від батьківського обов'язку утримувати сина, позивачка просить суд задовольнити пред'явлені вимоги у повному обсязі. Ухвалою судді від 06 квітня 2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення осіб та надано відповідачеві строк протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п'яти днів з дня вручення відповіді позивача на відзив подати заперечення на відповідь. Разом з тим, з відділення поштового зв'язку на адресу суду повернувся конверт в якому надсилалась копія ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження та копія позовної заяви з додатками з поміткою, що адреса за якою проживає відповідач знаходиться тимчасово непідконтрольна Україні у зв'язку з проведенням антитерористичної операції. Статтею 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» визначено порядок виклику в суд та повідомлення про судове рішення осіб, які перебувають в районі проведення антитерористичної операції. Відповідно до ст. 1-1 даного Закону, якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться в районі проведення антитерористичної операції і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення. На виконання вимог зазначено Закону, судом 26 червня 2018 року судом здійснено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в якому повідомлено відповідача про відкриття спрощеного позовного провадження у справі та необхідність надати у строк встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п'яти днів з дня вручення відповіді позивача на відзив подати заперечення на відповідь. У строк встановлений в ухвалі судді відповідач до суду не направив відзив на позовну заяву та не надав будь-яких доказів на обґрунтування своїх заперечень. Відповідно до вимог ст. 19, 274 ЦПК України справа про стягнення аліментів на утримання дитини розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі з 30 грудня 2014 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану районного управління юстиції м. Макіївки, актовий запис №987 від 30 грудня 2014 року, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією свідоцтва про шлюб (а.с. 11). Від шлюбу у сторін народилася дитина - малолітній син [PERSON], [INFO]. Дана обставина позивачкою підтверджена шляхом надання суду копії свідоцтва про народження дитини. Позивач зазначила, що фактичні шлюбні відносини у неї з відповідачем припинились з квітня 2015 року. Факт та момент припинення шлюбних відносин між сторонами судом у даному провадженні не досліджувались. Як вбачається з Довідки № 3006008161 від 23 червня 2016 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивачка та її син а також малолітня особа [PERSON], [INFO], проживають разом з позивачкою, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до наданої позивачці довідки дошкільним навчальним закладом № 1 Печерського району м. Києва від 01 березня 2018 року № 9, син позивачки відвідує дошкільний навчальний заклад №1 «Орлятко» Печерського району м. Києва. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що відповідач будучи батьком дитини, матеріальну допомогу на її утримання не надає, тим самим не виконує свого батьківського обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Разом з тим, твердження позивачки про відсутність з боку відповідача матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не спростував та не надав належних та допустимих доказів на обґрунтування заперечень стосовно доводів позивачки. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов'язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов'язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв'язку між батьками й дитиною (кровний зв'язок між батьками та дитиною або зв'язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач має на утриманні інших осіб, що могли бути підставою для зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 05 березня 2018 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 05 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved