Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, уточненим під час розгляду справи, до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання майнових прав на частку нерухомого майна, посилаючись на те, що 01.12.2005 року між нею та відповідачкою по справі, було укладено договір про її участь у реконструкції та переплануванні житлової квартири за адресою: [ADDRESS]. Зазначена квартира належить на праві спільної сумісної власності відповідачці та третім особам. За умовами вказаного договору вона зобов'язалася провести авансування та здійснити повну оплату вартості будівельних робіт по реконструкції та переплануванні вказаної квартири. Відповідачка ж повинна була здійснити реконструкцію та перепланування квартири і до введення в експлуатацію передати їй майнові права на новостворену частку квартири розміром 5,2 кв.м та зареєструвати зміни технічного стану на цю частку квартири. Свої зобов'язання вона виконала в повному обсязі і означена в договорі реконструкція була проведена фактично. В порушення умов договору, відповідачка не узаконила зміни технічного стану квартири в строк, вказаний в п.3.6 договору, більш того, й надалі відмовляється проводити реєстрацію здійсненої реконструкції та перепланування, та передати їй майнові права на новостворену за її кошти частку квартири. За умовами договору відповідачка повинна була передати їй майнові права на новостворену площу квартири протягом трьох днів з моменту завершення будівельних робіт та підписання Акту прийому-передачі, фактично до 01 березня 2006 року, проте вказаних дій не вчинила, чим порушила умови договору. Таким чином, своїми діями відповідачка не визнає набуття нею майнових прав на новостворену частку квартири. Враховуючи, що нею внесені всі кошти в реконструкцію квартири -17 588,68 грн., вважає,що нею фактично викуплено 5,2 кв.м житлової квартири,з чого і випливає, що вона набула майнові права на цю частину квартири, які і просить визнати судом. Відповідачка в судове засідання не з'явилася,надавши суду письмові заперечення, в яких проти позову заперечує, вказуючи на те, що дійсно, між ними був укладений зазначений договір, умови за якими вона практично виконала,за виключенням реєстрації змін технічного стану на новостворену частку майна, запропонувавши позивачці повернути вкладені нею кошти,однак та відмовилась. Посилаючись на непорушність права власності,гарантованого ст..41 Конституції України та ст.321 ЦК України і просить суд відмовити у задоволенні позову. Треті особи надали суду письмову заяву в якій просять суд розглянути справу за їх відсутності. Перевіривши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд знаходить за необхідне в задоволенні позову відмовити, виходячи з наступного. Як встановлено обставинами справи, предметом спору є частина квартири [ADDRESS], а саме її 5,2 кв.м. Згідно свідоцтва про право власності на житло, зазначена квартира загальною площею 66,3 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.31). 01 грудня 2005 року між позивачкою та відповідачкою був укладений Договір про участь у реконструкції зазначеної квартири. Відповідно до умов Договору позивачка передає у власність грошові кошти, а відповідачка зобов'язується від свого імені здійснити фінансування реконструкції квартири та передати [PERSON] майнові права на новостворену частину будівлі (а.с.16-17). З наданих суду доказів дійсно підтверджується,що реконструкція квартири була проведена. Так, з Технічного паспорта на зазначену квартиру вбачається,що станом на 29.06.2005 року її житлова площа складала 38,9 кв.м, а загальна 66,3 кв.м (а.с.38-39). В той же час, з Технічного паспорта станом на 13.06.2013 року витікає, що житлова площа квартири вже склала 43,6 кв.м. , а загальна збільшилась до 68,7 кв.м. (а.с.40-42). З Листа ТОВ «ЛОЗОВА-ІНЖИНІРІНГ» Інспекції державного архітектурного будівельного контролю у Харківській області вбачається, що в кв.[ADDRESS] самочинно здійснено перепланування квартири, а саме збільшення площі житлової кімнати за рахунок площі лоджії: житлова площа складає 43,6 кв.м,загальна площа 68,7 кв.м. Виявлено також відсутність дозволу на перепланування (а.с.44). Таким чином, аналіз зазначеного дає суду зробити висновок,що в даному випадку мало місце перепланування житлової квартири, на частину якої позивачка просить визнати майнові права. Фактично ж, на думку суду, метою укладення зазначеного вище договору мало місце відчуження одним із співвласників частини квартири. Дані правовідносини регулюються слідуючими нормами діючого законодавства: Так, відповідно до п.1.4.1 Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 р. N 76 переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Проведення робіт з порушенням зазначених норм є самочинним,яке тягне за собою наслідки, передбачені ст..376 ЦК України, відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України,особа,яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Крім того, як встановлено судом спірна квартира є спільною сумісною власністю як позивачки так і третіх осіб. Виходячи з вимог ч.2 ст.369 ЦК України,розпорядження майном,що є у спільній сумісній власності,здійснюється за згодою всіх співвласників. Оскільки в даному випадку фактично ставиться питання про перехід права власності на частину квартири, так як, на думку суду між сторонами фактично укладений договір купівлі-продажу частини квартири, внаслідок чого можуть зменшитися частки співвласників,їх згода на укладення Договору від 01 грудня 2005 р., виходячи з вимог абз.3 ч.2 ст.369 ЦК України, повинна бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена, так як будь-яка угода щодо нерухомого майна передбачає її нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію. Однак, позивачкою підтвердження згоди співвласників суду не надано. Крім того, відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ж з вимогами ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, укладення Договору без дотримання вимог ст.657 ЦК України жодних правових наслідків для сторін не потягнуло, в зв'язку з чим вважати, що позивачка має будь-які права на частину квартири, нема жодних підстав. Посилання позивачки на те,що об'єднання житлової кімнати з лоджією, внаслідок чого збільшена на 5.2 кв.м площа житлової кімнати є новоствореним майном, на яке поширюються вимоги ст.190 ЦК України та п.5 ст.,ст..4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» є безпідставними, оскільки в процесі перепланування квартири нового майна не створювалось, оскільки як лоджія, так і житлова кімната існували в природі до укладання так званого «інвестиційного договору». Сама ж природа інвестицій передбачає вкладання коштів у діяльність, наслідком якої буде створене нове майно, тобто таке, яке на момент укладення договору існує тільки документально. А тому,

Outcome: dismissed