Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивачка звернулася у суд з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дочки [PERSON], [INFO] без згоди батька. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та пояснила, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем народила дочку [PERSON]. В 2003 році відповідач покинув сімю і з того часу не займається вихованням дитини. Протягом останніх десяти років жодного разу не навідався до дочки, не цікавився її долею. Фактично відповідач дочкою не піклується, не бере жодної участі в її житті. Усі турботи про дитину, її утримання несе вона. В 2010 році вона отримала дозвіл на постійне місце проживання у Сполучених Штатах Америки, де з того часу живе і працює в штаті Іллінойс в м.Чикаго. Дозвіл на постійне проживання дійсний до 2020 року. Такий же дозвіл на постійне проживання з 2010 року отримала і дочка [PERSON]. З 2013 року дочка також постійно проживає з нею в США і навчається у муніципальній школі. Відповідач протягом 2010-2013 років давав дозвіл на виїзд дитини закордон. Однак, приїхавши в 2015 році в Україну на літні канікули, дочка не змогла повернутись вчасно до початку навчання до Сполучених Штатів Америки через те, що відповідач уникає від посвідчення такої згоди у нотаріальному порядку. Такі свої дії пояснює тим, що в даний час опинився на тимчасово окупованій Російською Федирацією території Автономної Республіки Крим, і за відсутності російського паспорта не може звернутись до нотаріусів на території Криму, а покинувши окуповану територію для вчинення нотаріальних дій на території України, не зможе повернутись в Крим з українським паспортом. За відсутності дозволу батька, не змогла 16.08.2015 року разом з дочкою вилетіти з аеропорту Бориспіль. Тому просить надати дозвіл на виїзд дитині за кордон без згоди батька. Опитана в судовому засіданні [PERSON], [INFO] вказала, що протягом свого свідомого життя бачила батька лише двічі, не спілкується з ним навіть у телефонному режимі. Її мати і вона мають дозвіл на постійне проживання в Сполучених Штатах Америки і мати з 2010 року, а вона з 2013 року проживають постійно в м.Чикаго. Вона має бажання і надалі жити однією сімєю з матірю в США, однак оформити дозвіл на її виїзд неможливо, оскільки батько не виявляє бажання допомогти їм у вирішення формальних процедур. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. У звязку з цим судом ухвалено проводити розгляд справи в порядку заочного провадження. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що у шлюбі, який був зареєстрований між позивачкою та відповідачем 09.02.2001 року народжена дочка [PERSON], [INFO] З народження дитини позивачка з дочкою проживали в м.Івано-Франківську у житлі батьків позивачки. З 2003 року відповідач покинув сімю і з того часу дитиною не піклується. Позивачка, з метою матеріального забезпечення дитини, в 2010 році виїхала на роботу в США де офіційно проживає та працює, маючи дозвіл на проживання. З 01.06.2010 року дозвіл на постійне проживання виданий також і малолітній [PERSON], (номер картки SRC1018852476 A №061-151-348). В позасудовому порядку вирішити з відповідачем питання про надання дозволу на вивезення неповнолітньої дитини за кордон позивачка не змогла. Стаття 150 Сімейного кодексу України зобовязує батьків піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Крім того, стаття 155 цього ж кодексу зазначає, що здійснення батьками своїх прав та обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини, яка прийнята 44-ю сесією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1989 року та ратифікована Україною 27.02.1991 року, держави-учасницi забезпечують право дитини не розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадкiв, коли компетентнi органи згiдно з судовим рiшенням визначають, що таке розлучення необхiдне в якнайкращих iнтересах дитини. Ч.2 ст. 10 Конвенції визначає, що дитина, батьки якої проживають у рiзних державах, має право пiдтримувати на регулярнiй основi, за виключенням особливих обставин, особистi вiдносини i прямi контакти з обома батьками. 3 цiєю метою i вiдповiдно до зобов'язання держав-учасниць за пунктом 2 статтi 9 держави-учасницi поважають право дитини та її батькiв залишати будь-яку країну, включаючи власну, i повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну дiють лише такi обмеження, якi встановленi законом i необхiднi для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралi населення або прав i свобод iнших осiб, i сумiснi з визнаними в цiй Конвенцiї iншими правами. Відповідно до ч.2 ст.160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. [PERSON], яка досягла тринадцятирічного віку, виявляє намір постійно проживати із своєю матірю, яка опікувалась нею з народження, а вимоги позивачки про бажання жити разом з дитиною за визначеним нею місцем проживання відповідають інтересам дитини. Діючим законодавством України не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Зокрема, у відповідності до ч.2 ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Неможливість оформити дозвіл на виїзд дитини закордон, для спільного з матірю проживання буде суперечити інтересам дитини. Беручи до уваги наведене, на підставі ст.ст.150, 155 Сімейного кодексу України, ст.4 ч.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України»,

Outcome: approved