Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, в якому зазначила, що на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 18.05.2006 року видано виконавчий лист відповідно до якого з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], в розмірі ? всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно. На даний час відповідач офіційно не працює, має нерегулярні мінливі доходи, у зв'язку з чим просить стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісячно. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви в яких просили провести розгляд справи у їх відсутності. Позивачка позов підтримала просила задовольнити, відповідач в письмовій заяві до суду від 24.09.2015 року позов не визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідно до виконавчого листа від 18 травня 2005 року по справі № 2п-320/06 виданого Ємільчинським районним судом 09.06.2006 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання їх неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], у розмірі ? частині всіх видів заробітку /доходів/ щомісячно /а.с.12/. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є працездатною особою, з часу ухвалення судового рішення матеріальне становище його змінилося: він офіційно не працює, має нерегулярні мінливі доходи, що є підставою для зміни розміру аліментів, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Матеріальний стан відповідача навіть з відрахуванням аліментів є задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов'язку утримувати свою неповнолітню дитину, а навіть дозволяє відповідачу виконувати свої зобов'язання щодо оплати аліментів на утримання сина. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне утримання дитини. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved