Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], 2004 року народження, посилаючись на те, що з 18 грудня 1999 року по 29 листопада 2005 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого і мають доньку. Після розірвання шлюбу відповідач протягом одного місяця відвідував їх доньку не частіше одного разу на тиждень, потім місяць взагалі не відвідував, після чого прийшов із рішенням виконавчого комітету про визначення порядку спілкування з дитиною в якому було визначено час для спілкування батька з дитиною. Вказане рішення відповідач виконував неналежним чином, з порушенням часу відвідування, приходив не постійно, внаслідок чого вона звернулась до органу опіки та піклування виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області з питання неналежного виконання відповідачем рішення про визначення порядку спілкування з дитиною. У заяві вона просила визначити порядок спілкування батька з дитиною в присутності представника органу опіки та піклування. Заяву було розглянуто і прийняте рішення про її задоволення, але на виконання цього рішення відповідач прийшов лише кілька разів з представником органу опіки та піклування, після чого спілкуватися з дитиною припинив. З цього часу відповідач жодного разу доньку не відвідував, з днем народження не поздоровляв, участі у вихованні не приймав, не піклувався про стан її здоров'я, про її фізичний, духовний, моральний розвиток. Окрім аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням суду у примусовому порядку , додаткових витрат на утримання дитини не несе. Двічі вона зверталася до відповідача з проханням надати їй письмову нотаріально засвідчену згоду на виїзд дитини за межі України- у 2008 році до Росії з метою лікування доньки, але він відмовив вимагаючи від неї п'ять тисяч доларів США, а також у квітні 2014 року до Криму, для оздоровлення дитини, він також відмовив у грубій формі. Вказуючи на вищевикладене і просить позбавити відповідача батьківських прав як такого, що свідомо ухиляється від своїх обов'язків по вихованню дитини. В судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач позов не визнав, вказуючи на те, що вони з позивачкою перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають доньку. Під час шлюбу в них виникали постійні сварки та суперечки і як наслідок виникли такі стосунки, при яких подальше спільне проживання стало неможливим. Після розірвання шлюбу він відвідував доньку, вона раділа коли він приходив. Але потім позивачка та її батьки перестали давати йому можливість спілкуватися з донькою, в зв'язку з чим він звернувся в орган опіки та піклування з проханням встановити порядок спілкування з дитиною. Йому було встановлено порядок спілкування з дитиною, він відвідував доньку, але потім знову почалися сварки. Він офіційно звернувся до органу опіки та піклування і йому було встановлено порядок спілкування з дитиною в присутності співробітника органу опіки та піклування. Він приїжджав до дитини зі співробітником органу опіки та піклування Брежнєвою С.А. і через постійні сварки з колишньою дружиною, та порекомендувала йому не відвідувати дитину і дочекатися доки вона підросте і тоді розповісти доньці яка виникла ситуація. Він перестав навідувати дитину щоб не травмувати її психіку. В 2008 році позивачка звернулась до нього з проханням надати нотаріально посвідчений дозвіл на вивіз дитини у Росію для лікування, але він відмовив їй у цьому оскільки дитина здорова і не потребує лікування. Дійсно він просив у позивачки п'ять тисяч доларів США за автомобіль, яки був придбаний за час шлюбу і який позивачка продала без його відома, а не за дозвіл на вивіз дитини за межі України. В травні 2014 року позивачка також звернулась до нього для надання дозволу на вивіз дитини в Крим на відпочинок, але враховуючи ситуацію в Криму та не стійку політичну обстановку та загрозу життю дитини, її здоров'я він не дав дозвіл на вивіз дитини. Кожен рік він передавав, через дружину та співробітників ЦРЛ, подарунки від профспілки. Подарунки на новорічні свята, які він передавав, викидались, йому не дозволяли заходити до квартири. Він не бачив дитину вісім років, оскільки в нього не було такої можливості через те, що колишня дружина забороняла йому бачитися з донькою. Представник третьої особи Виконавчого комітету Лозівської міської ради як орган опіки та піклування Брежнєва С.А. в судовому засіданні пояснила, що в червні 2005 року опікунською радою виконавчого комітету Лозівської міської ради було прийнято рішення щодо визначення порядку спілкування [PERSON] з донькою за його заявою у зв'язку з тим, що мати дитини чинила перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. В той час з подружжям працювати було дуже складно, тому що під час зустрічей вони постійно конфліктували та сварилися, тому, враховуючи вік дитини, якій на той час було два роки, [PERSON] було рекомендовано тимчасово, на шість місяців, припинити побачення. Після цього, протягом дев'яти років він доньку не відвідував, з днем народженням, іншими святами не вітав, участі у її вихованні не бере. За інформаціями Лозівського дошкільного навчального закладу № 3 та Лозівської загальноосвітньої школи № 7 батько навчальні заклади не відвідував, участі у вихованні дитини не брав, з педагогічними працівниками не спілкувався. Відповідач таке ставлення пояснює тим, що йому перешкоджали в побаченнях з донькою. Додатково повідомив, що цікавився дитиною в працівників дошкільного навчального закладу, використовував інтернет-ресурси для отримання інформації про дитину. З метою визначення думки дитини 14.07.2014 року в службі у справах дітей було проведено бесіду з батьками та дитиною на предмет спілкування батьків з донькою та між собою. Відповідачу було роз'яснено про необхідність виконання батьківських обов'язків стосовно доньки відповідно до законодавства України. Він повідомив у присутності матері та дитини, що бажає спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні, і пояснив, що раніше він цього не робив у зв'язку з тим, що позивачка чинила йому перешкоди. Під час бесіди позивачці було роз'яснено про недопущення вчинення перешкод у спілкуванні батька з донькою, але вона повідомила, що заперечує проти побачення батька з дитиною. На питання начальника служби у справах дітей, чи бажає [PERSON] спілкуватися з батьком, остання повідомила, що буде думати з цього питання, свій номер телефону повідомити відмовилася, але згодилася взяти номер [PERSON] Оскільки знайомство дитини з батьком викликало сплеск емоцій у дівчинки, з'ясувати її думку щодо позбавлення батьківських прав не виявилось можливим. Також необхідно було надати [PERSON] час для прийняття рішення щодо спілкування з батьком. За запитом служби у справах дітей Лозівської міської ради завідуючою міським центром практичної психології та соціальної роботи відділу освіти з малолітньою [PERSON] було проведено діагностичне обстеження на предмет емоційного відношення дитини до кожного з членів сім'ї та було зроблено висновок, що емоційне ставлення до батька - негативне, головним аргументом є відсутність уявлення про нього як про людину. Жодного аргументу, який би був спрямований проти батька, крім того, що вони мало знайомі і дівчина побоюється його, як незнайомого чоловіка, [PERSON] не називала. Це не може бути причиною позбавлення батьківських прав. 30.07.2014 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради було розглянуто питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дитини та одноголосно прийнято рішення щодо недоцільність позбавлення. Представник третьої особи служби у справах дітей Лозівської міської ради Помпеєва В.Л. в судовому засіданні пояснила, що вона проводила співбесіду з батьками та дитиною. Співбесіда спочатку проходила в спокійному стані, [PERSON] була присутня при даній співбесіді, з'ясовувались обставини сімейних розбіжностей та конфліктів. Потім батьки почали сперечатися між собою, з'ясовувати відносини. Оскільки недопустимо щоб дитина була присутня при даному спорі, вона попросила провідного спеціаліста служби [PERSON] побути разом з дитиною. Вони продовжили співбесіду. Мати дитини казала, що дає свою згоду на спілкування батька з дитиною, але він не дуже ініціював. Батько дитини казав, що вона перешкоджала йому у спілкуванні з дитиною, а потім сказав, що хоче спілкуватися з нею. Потім вони спитали у матері, чи можливо щоб батько, в присутності спеціалістів, поспілкувався з дитиною, на що вона дала свою згоду. Вона зайшла до кабінету першою та запитала у [PERSON], чи можливо щоб вони з батьком задали один одному питання, на що вона дала свою згоду. Батько підійшов до [PERSON], став на одно коліно, поцілував їй руку, попросив пробачення та сказав що хоче спілкуватися з нею, приймати участь у її вихованні, допомагати їй. [PERSON] все це слухала мовчки. На питання [PERSON] чи може вона, для того щоб налагодити стосунки з батьком, дати свій номер телефону, вона промовчала, але погодилася узяти номер телефону батька. Після цього спитали у матері дівчинки, чи можливо буде продовжувати спілкування батька з дитиною, на що вона відповіла відмовою. Усі дії які проводила служба у справах дітей, проводилися для того щоб налагодити стосунки і підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] не має. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, відповідача,їх представників та представників третіх осіб, показання свідків,думку самої дитини, суд знаходить, що позов задоволенню не підлягає зі слідуючих підстав: Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з позовних вимог,позивачка підставою для позбавлення батьківських прав відповідача вважає те, що той свідомо ухиляється від виховання доньки. Дійсно, згідно з п.2 ч. 1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками Згідно п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини передбачені ст.150 Сімейного Кодексу України. Так, батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток дитини; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Як встановлено в судовому засіданні, сторони знаходилися у зареєстрованому щлюбі з 18 грудня 1999 року до 29 листопада 2015 року. Від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.13). Відповідно ж до п.2 ч. 1 ст.164 СК України, мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що його донька [PERSON] перебувала з 1999 року в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] У 2004 році в них народилася донька [PERSON]. До розірвання шлюбу донька та онука проживали разом з ним. За весь час [PERSON] навідував сою доньку [PERSON] близько трьох-чотирьох разів, коли вона була маленька. Матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав в зв'язку з чим його донька [PERSON] звернулась з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Перешкод у спілкуванні батька з дитиною ніхто не чинив. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вважають, що підстав для позбавлення відповідача батьківських прав не має, оскільки він увесь час прагнув спілкуватися з донькою, приймати участь у її вихованні, але позивачка чинила перешкоди у спілкуванні батька з дитиною. Згідно висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради як органу опіки та піклування від 31.07.2014 року, [PERSON] недоцільно позбавити батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. (а.с. 68-71). Аналізуючи зазначене, суд приходить до висновку про те, що обставини, які виникли після розірвання шлюбних відносин сторін, привели до створення такої ситуації, яка зробила для відповідача вкрай тяжкі умови для спілкування з донькою, що фактично виключає винність його дій в невиконанні своїх обов'язків по вихованню дитини. В підтвердження зазначеного свідчать рішення опікунської ради виконкому Лозівської міськради №215 від 10.06.2005 року, з якого вбачається,що [PERSON] після розірвання шлюбу брав участь у вихованні доньки,однак кожна зустірч батьків приводила до конфліктів та сварок між ними (а.с.41-42). Про продовження конфліктних відносин між сторонами і в більш пізніший час свідчить і постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 04.02.2008 року (а.с.43). Згідно висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради як органу опіки та піклування від 31.07.2014 року, [PERSON] недоцільно позбавити батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. (а.с. 68-71). З цього ж висновку вбачається,що саме у зв'язку з постійними конфліктами та сварками сторін, в 2005 році батькові було рекомендовано тимчасово припинити побачення з донькою. На думку суду даний висновок є обгрунтованим, оскільки базується на думках спеціалістів,якими детально вивчені як матеріально-побутові умови проживання сторін,так і їх відношення один до одного та своєї дитини та повністю відображає дійсні причини взаємовідносин сторін та причини ставлення відповідача до виконання батьківських обов'язків. Достатніх доказів про винну поведінку відповідача, які б свідчили про його свідоме ухилення від виховання дитини матеріали справи не містять. Так,жодних претензій матеріального характеру, тобто не надання матеріальної допомоги на утримання дитини, зокрема щодо участі в додаткових витратах, ні до судового розгялду, ні під час розгляду справи про позбавлення батьківських прав, позивачкою не заявлялось. Намагання ж відповідача якимось чином останнім часом налагодити стосунки з донькою, про що свідчать зібрані в судовому засіданні докази, зокрема показання свідків,Акт обстеження житлово-побутових умов від 30.07.14 року (а.с.75) не дають суду достатніх підстав для того, щоби зробити висновок, що [PERSON] свідомо не виконує своїх батьківських обов'язків, і що між ним та донькою, з врахуванням її малолітнього віку та за умови позитивного впливу на цей процес з боку матері та не дивлячись на доволі тривалий період часу, протягом якого вони проживають окремо, втрачений родинний зв'язок. При таких обставинах суд вважає, що проживання відповідача окремо від доньки у зв'язку з розірванням шлюбу з матір'ю дитини, створенням з боку останньої умов,які унеможливлювали нормальний процес спілкування батька з дитиною, потягнуло за собою неможливість виконання у повному обсязі своїх батьківських обов'язків і не може свідчити про наявність винної поведінки та свідоме нехтування своїми обов'язками відповідачем, тому суд приходить до висновку про недостатність наданих суду підстав про позбавлення його батьківських прав. Відповідно до вимог ст.171 Сімейного кодексу України суд вислухав і думку дитини, яка пояснила , що вона проживає разом з матір'ю. Про батька дізналась коли прийшла у службу у справах дітей. Коли познайомилась з батьком, відчула образу за те, що він не навідував її. Хоче щоб у неї був батько, але не цей, в зв'язку з тим, що він її не любить. . Однак, не дивлячись на це, суд вважає, що за даних обставин, дана думка не повинна бути врахована. Так, згідно Протоколу діагностичного обстеженяя від 29 липня 2014 року емоційне ставлення [PERSON] до батька негативне,головним аргументом є відсутність уявлення про нього як про людину, сам він та його батькии не включені до числа родичів дівчинки,що порушує сприйняття нею родинних зв'язків (а.с.72-73). Виходячи з зазначеного,того, що дитина, проживаючи тривалий час окремо від батька, знаходячись під впливом матері та її рідні, могла, в силу свого віку та емоційного стану, викликаного, на її думку тим, що батько залишив її та не спілкувався з нею, неправильно сприйняти ситуацію та дати їй оцінку, яка не відповідає дійсному стану речей та справжньому відношенню до нього батька. Суд також вважає, що з віком,набуттям життєвого досвіду та отриманням більш позитивної інформації про батька,в тому числі і від своїх рідних [PERSON] може змінити свої погляди на стосунки с батьком. А тому,

Outcome: dismissed