Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, яким просить визнати недійсним та скасувати п. 44 рішення Охтирської міської ради 56 сесії 6 скликання №11 28 МР від 27.06.2014 року «Про внесення змін до рішень Охтирської міської ради» про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання громадянину [PERSON], який проживає по [ADDRESS] в приватну власність земельної ділянки площею 0,0662 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS], (землі житлової та громадської забудови), кадастровий номер [NUMBER] Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 25407989 від 11.08.2014 року на об'єкт нерухомості, земельну ділянку за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0662 га. на [PERSON], скасувати в Управлінні Держгеокадастру в Охтирському районі державну реєстрацію та конфігурацію земельної ділянки за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0662 га. на [PERSON], скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на об'єкт нерухомого майна - земельну ділянку індексний номер 25408246, дата формування 11.08.2014 року, реєстровий номер об'єкта нерухомого майна 428012559102, за адресою [ADDRESS], м. Охтирки, кадастровий номер [NUMBER], для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0662 га. на [PERSON], номер запису про право власності 6631350. Свої вимоги мотивує тим, що їй на підставі договору довічного утримання, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Лебєдєвою Л.М. 09.08.2007 року належить житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір було укладено між нею та [PERSON] (матір'ю Позивачки). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 17 червня 2014 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області. [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,0360 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS], що підтверджується державним актом [NUMBER] від 26 липня 2007 року. На вказаному державному акті мається відмітка приватного нотаріуса Охтирського міського нотаріального округу від 9 серпня 2007 року про посвідчення договору довічного утримання, на підставі якого право власності на цю земельну ділянку переходить їй. [PERSON] купила вказаний будинок у 1971 році. При цьому, земельна ділянка з того часу по дату подачі даної позовної заяви не змінювалась. По периметру земельної ділянки був встановлений паркан, матеріал якого періодично змінювався, але місцезнаходження його не змінювалось. Тобто паркан знаходиться по сьогоднішній день на тому місці, де він знаходився при купівлі будинку [PERSON] у 1971 році. Весь час до смерті [PERSON] користувалась всією земельною ділянкою, після її смерті всією земельною ділянкою користувалась позивач включно до весни 2015 року. Ніхто ніяких претензій стосовно земельної ділянки ані до [PERSON], ані до неї не пред'являв. Вона постійно разом з матір'ю обробляла город, вносила добрива. При цьому ніякої розмови про те, що [PERSON] комусь якимось чином збирається відчужувати свою земельну ділянку, не було. [PERSON] про всі події свого життя розповідала їй, радилась з нею, так як у них були дуже гарні відносини. Ні про які підписання будь-яких документів [PERSON] їй не говорила. До смерті [PERSON] вона не мала права підписувати ніяких документів від імені матері, відповідна довіреність не видавалась. В березні 2015 року мешканка [ADDRESS], [PERSON] сказала позивачці, що частину земельної ділянки [PERSON] вона переоформила на свого сина. Сказала, що забрала майже весь город і що у неї на цю земельну ділянку є державний акт на сина. При цьому площі земельної ділянки не вказала, межі ділянки не показала. Вона обурилась такими словами [PERSON] та звернулась за роз'ясненнями таких дій. [PERSON] почала пред'являти претензії на земельну ділянку, якою все життя користувалась [PERSON] стосовно посадки городу. Ніяких рішень будь-якими органами про вилучення земельної ділянки ані у [PERSON], ані у неї не приймалось, земельна ділянка не вилучалась. [PERSON] отримав земельну ділянку за рахунок земельної ділянки, якою тривалий час користувались [PERSON] та вона. На запит адвоката з Управління Держземагентства в Охтирському районі Сумської області надійшла відповідь, що в Управлінні обліковується «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] 02.01. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території м. Охтирка поряд із земельною ділянкою [ADDRESS]» - лист від 14.05.2015 року. Також в даному листі вказано, що згідно Закону України «Про землеустрій» користуватися документацією із землеустрою, яка зберігається у державному фонді без спеціального дозволу забороняється. Реквізити правовстановлюючого документа, на підставі якого земельна ділянка належить відповідачу, їй невідомі. В зв'язку з чим звернулася до суду та просить позов задовольнити. Заявою від 19.11.2015 р., як на додаткову підставу задоволення своїх вимог, позивач послалась на те, що відповідач особисто не підписував документів на виділення земельної ділянки у власність, як-то заяви про виготовлення проекту із землеустрою на зазначену ділянку, заяву про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою, заяву про розробку детального плану території. Крім того, акт прийомки-передачі межових знаків на зазначену земельну ділянку датований 18.09.2013 р., тобто в час, коли відповідач перебував поза межами України. У зазначеному акті мається підпис позивачки, хоча на той час власником суміжної земельної ділянки була [PERSON], яку не повідомляли про зазначену подію. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Зазначила, що її батьки купили ? частину будинку за зазначеною адресою у 1971 році і увесь час користувалися земельною ділянкою під ним а також під городом, який обробляла мати. У них ніколи не було неприязних відносин із [PERSON]. Державний акт на земельну ділянку у 2007 р. замовляла її мати. Пізніше [PERSON] просила у неї державний акт, а потім з'ясувалось, що половина городу сусідкою була переоформлена на її сина. В 2014 році їй пояснила [PERSON], що державний акт зроблений не вірно і його треба переробляти. Ні її син, ні [PERSON] особисто їй не показували жодних документів на погодження меж, матір їй довіреностей взагалі ніяких не надавала. Мама не говорила, що згодна віддати частину городу. На даний час вона не може користуватися тією ділянкою. Державний акт робили на все домоволодіння і вона не знає, чи більшою земельною ділянкою користувалась її мати, ніж зазначено у державному акті. Межі з [PERSON] не змінювались із 1971 року. Вона проживала десь на протязі місяця з батьками до лютого 1972 р., потім вийшла заміж, а в будинку залишились її батьки. Як писали договір довічного утримання, тоді і державний акт оформили, вона особисто оформляла документи та погоджувала межі із сусідами. Зараз межі не змінились, все як було фактично, так і залишилось. Вона не проживає у тій частині будинку, він на даний час ними не використовується. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Пояснив що із 1971 р. конфігурація земельної ділянки не змінилась. Ніякої згоди чи волевиявлення на відчуження земельної ділянки, яка перебувала в користуванні, не було. Згодом тільки на частину цієї земельної ділянки був виготовлений державний акт. Правовстановлюючих документів на користування іншою частиною земельної ділянки, окрім тієї частини, право власності на яку підтверджується державним актом, у позивача немає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що належна йому земельна ділянка була приватизована законно. Він дійсно має намір побудувати на ній власний будинок. Оскільки обставини склались так, що він переважну кількість часу проживає та працює за межами України, то доручив власній матері зайнятись приватизацією цієї земельної ділянки. Всі необхідні заяви він підписував особисто. Наявність візуально різних підписів від свого імені пояснив тим, що використовує два підписи. Важливі документи він підписує таким чином, щоб вони збігались із підписами зазначеними у першій сторінці паспорта. Всі рішення міської ради із приводу виділення йому у власність земельної ділянки є законними. Прийнятим рішенням про передачу йому суміжної земельної ділянки під забудову будь-які права позивачки не порушені. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала та пояснила, що у 2012 р. вирішила впорядкувати документи. З цією метою звернулась із заявою про оформлення державного акту. В установі дізналась, що у 2007 році її сусідка [PERSON] оформила ділянку отримавши спільний державний акт на землю. Потім вона звернулась безпосередньо до неї і та надала їй цей державний акт для огляду. Із 2007 року по 2012 рік вона так і не знала, де проходять межі. Оглянувши документ побачила, що ділянка розташована так, що туалет, гараж, басейн, водогін, які побудовані нею, розташовані частково на землях міської ради, тобто поза межами згідно державного акту. Вирішили оформити суміжну ділянку її сину, оскільки він також має намір збудувати власне житло. Її син дійсно перебуває за кордоном, заробляє гроші, але він громадянин України і має намір повернутися в країну й збудувати власний будинок. Вона отримала довіреність від нього на початок будівництва. 3 роки вони оформляли ці документи. Вона особисто приходила додому до позивачки і та погоджувала межі на земельну ділянку для сина. Довгий час вона не могла оформити право власності на землю під належною їй 64/100 частиною будинку. З'ясувалось, що ділянка [PERSON] (0.36 га.) знаходиться під її частиною будинку, двором, бесідкою, гаражем, сараєм, літньою кухнею, туалетом. Тобто позивачка на даний час користується більшою частиною землі, аніж їй належить згідно державного акту. Якщо провести реальний поділ земельної ділянки, то виходячи із площі цієї землі, у позивачки взагалі немає доступу до ділянки виділеної її сину. Із 2007 року про замовлення виготовлення документації на землю їй ніхто не говорив, позивачка сама виготовляла державний акт, без виділення своєї частки в натурі. Не заперечує, що земельною ділянкою, яка була виділена у власність її сину, раніше користувались батьки позивачки. Син особисто писав заяви на виділення землі, а вона подавала їх у державні органи. Акт узгодження меж підписували вони із чоловіком. Акт погодження меж також підписувала позивачка. Будинок (частина) належить їй з 1962 року, а до цього батьки купили його восени 1961 року чи 1962 року, правовстановлюючого документу на земельну ділянку не було. Будинок був поділений на три частини і земельна ділянка поділена умовно на три частини, батьки спочатку викупили одну частину, а після смерті господарки, викупили ще одну частину будинку. Паркан залишили, а вже коли почали оформляти документи, вияснилося, що він розташований невірно, а до цього землю взагалі ніхто не міряв. Мати позивачки користувалась землею в межах паркану, хоча цей паркан треба на всю довжину перенести на 5 метрів, щоб відповідало реальним розмірам земельної ділянки згідно часток співвласників. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала та пояснила, що матері позивачки належало 36/100 будинку та 0,36 га. земельної ділянки під ним. Позивачка була обізнана із зазначеною інформацією. Земельна ділянка, виділена [PERSON], знаходиться поза межами виділеної матері позивача землі, тому будь-які її права зазначеним виділенням землі не порушуються. Представники Охтирської міської ради, Сумської обл. в судове засідання під час розгляду справи по суті не з'явились, надали до суду письмове заперечення, де зазначили про невизнання позовних вимог. Крім того, звернули увагу суду на те, що позивачка не набула у встановленому порядку права користування тією частиною земельної ділянки, яка була передана у власність відповідачеві. Представник Реєстраційної служби Охтирського міськрайонного Управління юстиції в Сумській області в судове засідання не з'явився, про час день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від зазначеної установи надійшло письмове пояснення (а.с. 226), де зазначено про те, що у державного реєстратора підстав для відмови у проведенні державної реєстрації оспорюваної земельної ділянки передбачених ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не було. Представник Управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумській області у судове засідання під час розгляду справи по суті не з'явилась. До суду від зазначеної установи надійшла заява із проханням розглянути справу без участі їхнього представника. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно відповіді Управління Держземагентства у Охтирському районі, Сумської області від 14.05.2015 р., в Управлінні обліковується «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] 02.01. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території м. Охтирка поряд із земельною ділянкою [ADDRESS]» - лист від 14.05.2015 року (а.с. 17, т. 1). Відповідачу розроблено Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. [PERSON] 02.01. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території м. Охтирка поряд із земельною ділянкою [ADDRESS]. (а.с.41- 80, т. 1). Рішенням Охтирської міської ради п'ятдесят шостої сесії шостого скликання №1125-МР (п. 44) було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,0662 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] (а.с. 117, т. 1). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] реєстраційною службою Охтирського МРУЮ зареєстроване право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0662 га., за адресою: [ADDRESS], дата реєстрації - 11.08.2014 р. (а.с. 112-117, т. 1). Зазначена земельна ділянка безпосередньо межує із земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності позивачки [PERSON] та [PERSON]. Матері позивачки, [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Бурбика Т.А. від 13.06.1991 р. за реєстром 1494., зареєстрованим у КП «Охтирське МБТІ» 25.06.1991 р., реєстровий номер 8006025, на праві власності належало 36/100 частини житлового будинку загальною площею - 186,2 м2 , житловою площею - 116,6 м2, по [ADDRESS] Крім того, [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на землю, виданого Охтирською міською радою 26.07.2007 р., [NUMBER] належала земельна ділянка під зазначеним будинком площею 0,0360 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. На підставі договору довічного утримання, посвідченою приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу, Лебєдєвою Л.М. 09.08.2007 року позивачці [PERSON] належить 36/100 житлового будинку індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS], та земельна ділянка площею 0,0360 га., за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Вказаний договір було укладено між позивачем [PERSON] та [PERSON] (матір'ю Позивачки) (а.с. 10, т. 1). Згідно ст. 120 ЗК України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Згідно ст. 748 ЦК України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин) набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу, тобто з моменту його державної реєстрації. Виходячи із змісту вищезазначеного договору позивачка набула у власність зазначене нерухоме майно, у тому числі і земельну ділянку у розмірах та конфігурації зазначених у державному акті на ім'я попереднього власника, із моменту державної реєстрації договору (а.с. 10, 12, т. 1). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 17 червня 2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області (а.с. 11, т. 1). Інша частина будинку, а саме - 64/100 його частини, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.10.2004 р., посвідченого державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори Багацькою О.М., належить матері відповідача [PERSON] - [PERSON]. Крім того, [PERSON] належить також інша частина земельної ділянки під будинком за адресою [ADDRESS] площею 0,0640 га. (а.с. 118-122, т. 1) Попередні співвласники будинку по [ADDRESS], згідно інформації, наявної у генеральному плані (схемі) (див. ст. 31 інв. справи), користувались земельною ділянкою загальною площею 16820 м2, із яких під будинком та іншими спорудами після добудов - 395 м2 , під двором - 515 м2 (загальна площа - 910 м2) та лишками площею - 772 м2. Незважаючи на неможливість відшукати рішення про виділення у користування земельної ділянки у зазначеній площі, про яке зазначено на звороті плану (а.с. 250, т. 1), факт користування попередніми власниками виділеною земельною ділянкою у розмірі 910 м2, підтверджується такими правовстановлюючими документами, як свідоцтво про право власності від 15.07.1993 р., свідоцтво про право на спадщину від 15.07.1993 р. (а.с. 91, 93, матеріали інв. справи). Отже, інша частина земельної ділянки, а саме - лишки, відносилась до фонду Міської ради, та була залишена тимчасово у користування попереднім співвласникам будинку до потреби в ній міської Ради депутатів трудящих. Таким чином, земельна ділянка під будинком загальною площею 0,1 га., яка перебуває у спільній частковій власності позивачки [PERSON] та матері відповідача [PERSON], сформована у межах розміру земельної ділянки, що була виділена у користування попереднім власникам та отримана ними у спільну часткову власність в межах норм безоплатної приватизації (ст. 121 ЗК України). На даний час державний акт, що засвідчує право власності зазначених осіб на землю під будинком у межах конфігурації, зазначеної у ньому площі, є чинним. Попередній власник належної позивачу земельної ділянки, яка, як встановлено у судовому засіданні, першою ініціювала процес приватизації, а отже, як вважає суд, була обізнана із розмірами належної їй частки земельної ділянки, зазначену обставину будь-яким чином не оскаржувала, тобто погоджувалась із розмірами та конфігурацією земельної ділянки. Наявність факту користування матір'ю позивача земельною ділянкою у значно більшому розмірі під городництво, що не оспорюють сторони у судовому засіданні, не доводить того, що ця частина землі їй або попереднім власникам виділялась у власність або у користування у встановленому законом порядку. У даному випадку права позивача, як особи, яка набула в порядку ст. 120 ЗК України земельну ділянку у чітко зазначених в договорі довічного утримання розмірах, виділенням у власність під забудову відповідачеві суміжної земельної ділянки не порушуються, отже відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Щодо зазначених позивачем додаткових підстав для задоволення заявлених вимог про те, що відповідач особисто не підписував документів на виділення земельної ділянки у власність, як-то заяви про виготовлення проекту із землеустрою на зазначену ділянку, заяву про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою, заяву про розробку детального плану території та ін., суд виходить із наступного. Так, згідно рішення Охтирської міської ради тридцять четвертої сесії шостого скликання №656-МР від 18.12.2011 р. було надано дозвіл на розроблення детального плану території щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: м. Охтирка, поруч із земельною ділянкою по [ADDRESS]. (а.с. 58, т. 1) За заявою відповідача [PERSON] було розроблене та погоджене із замовником завдання на розроблення детального плану території (а.с. 54-57, т. 1). [PERSON], згідно заяви (а.с. 49, т. 1) звернувся до міського голови із проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: м. Охтирка, поруч із земельною ділянкою по [ADDRESS]. Рішенням Охтирської міської ради тридцять дев'ятої сесії шостого скликання №769-МР було затверджено містобудівну документацію, а саме - детальний план території щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: м. Охтирка, поруч із земельною ділянкою по [ADDRESS] (а.с. 51, т. 1). Згідно рішення Охтирської міської ради сорокової сесії шостого скликання №789-МР від 30.04.2013 р. [PERSON] на підставі поданої ним заяви від 16.09.2013 р. було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на зазначену земельну ділянку (а.с. 48, 50, т. 1). При візуальному огляді документів (як-то заяви, погодження), у яких містяться особисті підписи відповідача, проглядається наявність різних за формою підписів від його імені. Відповідач [PERSON] зазначену обставину у судовому засіданні пояснив тим, що використовує два підписи. Важливі документи він підписує таким чином, щоб вони збігались із підписами, зазначеними у першій сторінці паспорта. Підтвердив наявність власного волевиявлення на отримання земельної ділянки для будівництва будинку, а також той факт, що всі підписи на документах були зроблені ним особисто. Оглядом наданого ним у судовому засіданні паспорта громадянина України зазначена обставина знайшла своє підтвердження. У паспорті громадянина України на ім'я відповідача [PERSON] дійсно власний підпис на першій сторінці відрізняється від підпису, поставленого ним після вклеювання фото по досягненню ним 25 річного віку та візуально співпадає за формою із підписами, зробленими у вищезазначених документах від його імені. Будь-яких інших належних і допустимих доказів того, що зазначені підписи на документах були зроблені не ним особисто, а іншою особою, суду не надано. Згідно ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації. Згідно ч. 6, ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Згідно ч. 7-9 зазначеної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Суд погоджується із доводами представника відповідача про те, що зазначені норми закону не передбачають особистого звернення заявника до органу місцевого самоврядування із відповідними заявами про одержання у безоплатну власність земельної ділянки. [PERSON] мав право для передання зазначених документів користуватись у тому числі і допомогою матері. (ст. 5 Закону України «Про звернення громадян»). Із огляду на це, суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що перебування відповідача у період проведення визначеної законом процедури із виділення земельної ділянки у власність, за межами України (а.с. 231, т. 1) та неподання ним особисто вищезазначених заяв до відповідних органів свідчать про порушення процедури виділення у власність земельної ділянки та, з огляду на це, її незаконність. Не погоджується суд також із доводами позивача про порушення прав її померлої матері [PERSON], як власника земельної ділянки, через відсутність її особистого підпису у акті прийомки та передачі межових знаків від 18.09.2013 р. (а.с. 72, т. 1) Оглядом зазначеного документу встановлено, що від імені суміжного землевласника по [ADDRESS], мається підпис не [PERSON], а позивачки [PERSON]. Проте, згідно ст. 745 ЦК України, на той час власником земельної ділянки, як про це також зазначає сторона відповідача, була саме позивачка [PERSON], яка поставленим на той час власним підписом заявила про відсутність будь-яких претензій до меж цієї ділянки. При вирішенні даного спору суд також виходить із вимог ст. 155 ЗК України згідно якої у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, з огляду на відсутність порушених прав позивачки, відповідність волевиявлення справжній волі відповідача на отримання зазначеної земельної ділянки, та не встановлення фактів порушень з боку органу місцевого самоврядування при проведенні процедури, суд не вбачає підстав для скасування рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у приватну власність. З огляду на викладене, відсутні також підстави для скасування державної реєстрації та конфігурації земельної ділянки, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію земельної ділянки, так як державний реєстратор приймав рішення та діяв у межах норм чинного законодавства. Після вступу рішення у законну силу, застосовані судом заходи забезпечення позову необхідно скасувати, а судові витрати залишити за позивачем без відшкодування. На підставі викладеного, ст. ст. 15, 16, 317, ч. 1 ст. 328, 373, 377 ЦК України, ст.ст. 12, 17, 116, 118, 120, 125, 126, 152, 155, 158 ЗК України,

Outcome: dismissed