Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до комунального підприємства «Іванівське районне бюро технічної інвентаризації» про скасування державної реєстрації права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог вона послалася на наступне. [PERSON], на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Іванівське районне бюро технічної інвентаризації» №13438301 від 02.02.2007 року було зареєстровано на ім'я позивачки право власності на 1/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, при реєстрації права власності відповідачем була допущена помилка при визначенні об'єкта права власності, що перешкоджає позивачці як власниці розпоряджатися належною їй квартирою, в т.ч. і вчиняти дії щодо її відчуження. Той факт, що їй дійсно належить на праві власності квартира, а не 1/4 частина житлового будинку, позивачка підтверджує технічним паспортом та довідкою-характеристикою КП «Іванівське бюро технічної інвентаризації». Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягала. Представник відповідача у судове засідання не з'явились, надали заяву про визнання позовних вимог та слухання справи у їх відсутність. Дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [PERSON], на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Правовстановлюючим документом, підтверджуючим право власності на дану квартиру є рішення Іванівського районного суду Одеської області від 06 листопада 2006 року. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Іванівське районне бюро технічної інвентаризації» №13438301 від 02.02.2007 року було зареєстровано на ім'я позивачки право власності на 1/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, при реєстрації права власності відповідачем була допущена помилка при визначенні об'єкта права власності, що перешкоджає позивачці як власниці розпоряджатися належною їй квартирою, в т.ч. і вчиняти дії щодо її відчуження. Той факт, що їй дійсно належить на праві власності квартира, а не 1/4 частина житлового будинку, позивачка підтверджує технічним паспортом та довідкою-характеристикою КП «Іванівське бюро технічної інвентаризації». Суд застосовуючи норми матеріального права виходить з такого. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року установлено, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації створеними до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Тобто, станом на 01.04.2003 р. відповідач був наділений повноваженнями щодо реєстрації нерухомого майна та ведення Реєстру прав власності на нерухоме майно. Із запровадженням з 01 січня 2013 року в Україні системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень проводиться, зокрема, органами державної реєстрації прав - структурними підрозділами органів Міністерства юстиції України. До 01.01.2013 року записи щодо рухомого та нерухомого майна вносилися до Реєстрів: Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна. З 01.01.2013 року записи щодо нерухомого майна вносяться в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Дані Реєстрів доступні лише у режимі перегляду, вносити дані до них уже не можна, вони служать своєрідним архівом. Такі дії регламентовані Порядком використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом від 14 грудня 2012 року № 1844/5 Міністерства юстиції України. Відповідно до п. 6 Порядку перенесення записів з Реєстрів до Державного реєстру прав здійснюється державним реєстратором прав у разі, коли наявні у Реєстрах записи є чинними та ідентифікують об'єкт нерухомого майна або суб'єкта речових прав, їх обтяжень. Відповідно Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 26 жовтня 2011 року, підставою для скасування державної реєстрації прав є рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно зі ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. На момент виникнення у позивачки прав на вищезазначене нерухоме майно відповідач був наділений повноваженнями щодо державної реєстрації прав та ведення відповідно Реєстру прав власності. В межах своїх повноважень КП «Іванівське районне бюро технічної інвентаризації» був виданий правовий акт індивідуальної дії - Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що підтвердив виникнення у позивачки права власності на квартиру. Однак, через допущену суттєву помилку, що не дає змогу ідентифікувати об'єкт нерухомості, право на який реєструється, даний правовстановлюючий документ не може підтвердити її майнові права, а також порушує її право власності на нерухоме майно. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У ч. 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі.

Outcome: approved