Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що з відповідачем фактично припинились шлюбні відносини з жовтня 2016 року. Разом позивач з відповідачем не проживають спільного господарства не ведуть. Відповідач ухиляється від утримання дітей, хоча повинен як батько надавати допомогу своїм дітям, просила суд стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання дітей, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Відповідач повинен і має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, інших неповнолітніх дітей не має, у зв'язку з чим позивачка була змушена звернутися до суду з позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду заяву слухати справу без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала (а.с. 15). Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час та дату судового засідання, подав заяву слухати справу без його участі, позов визнає. Суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи і винести судове рішення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх тверджень або заперечень, крім обставин, передбачених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, які визнаються сторонами, згідно зі ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливим розглядати справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 березня 2009 року, про що зроблено актовий запис № 74 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області (свідоцтво про шлюб [NUMBER]) /а.с. 6/ Проте наразі, як стверджує позивачка, вона з відповідачем фактично проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх синів, - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER] від 30 червня 2009 року, зроблено актовий запис № 306 відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецькій області, та [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження [NUMBER] від 28 вересня 2012 року, зроблено актовий запис № 442 відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецькій област /а.с. 4, 5/. Позивачка вказала, що на утриманні у відповідача інших утриманців немає, він не сплачує аліменти іншій дитині, є працездатним, працює та отримує зарплатню щомісяця. Однак відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання синів, вони перебувають на одноособовому утриманні позивачки. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначає ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи те, що відповідач є батьком малолітніх дітей, тобто, має обов'язок утримувати їх до досягнення ними повноліття, немає на утриманні інших осіб та утриманців, має дохід, який дозволяє визначити розмір аліментів у частці від його заробітку (доходу), суд дійшов до висновку про те, що аліменти слід стягнути з відповідача у 1/3 частці від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня звернення позивача до суду (22.03.2017р.) і до досягнення дитиною повноліття щомісячно. Розмір аліментів, при цьому, за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян та 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. За таких обставин, позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню.

Outcome: approved