Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 23.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11203986000, згідно з умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 5677,00 дол. США зі сплатою 11,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 23 серпня 2007 року до повного виконання. ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником «УкрСиббанк», відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 11203986000 від 23 серпня 2007 року. Зазначив, що [PERSON] взяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 26.02.2016 року має заборгованість перед банком в сумі 125025,91 грн., яка складається з наступного: 53240,03 грн. тіло кредиту; 34968,73 грн. відсотки, 34802,80 грн. пеня; а також 1329,27 грн. сума за ставкою 3 % від суми простроченого тіла; 685,07 грн. - сума за ставкою 3 % від суми прострочених відсотків. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 125025,91 грн. за кредитним договором та судові витрати в розмірі 1875,39 грн. 03.06.2016 року відповідачем по справі [PERSON] було подано заяву про застосування позовної давності, яку він обґрунтовує наступним. Нормами ст. 257 Цивільного кодексу України встановлено ,що загальний строк позовної давності становить три роки, а згідно зі ст. 258 ЦК України позовна давність щодо вимог про стягнення (штрафів, пені) встановлена строком в один рік. За ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмовити в позові. Положенням ч. 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Вказує, що згідно з кредитним договором №11203986000 від 23 серпня 2007 року позичальник був зобовязаний сплатити ПАТ «Дельта Банк» нараховані проценти та тіло кредиту в термін та за розмірами не менше, ніж відповідно вказано у розрахунку, а саме в п. 1.2.2. договору. Відповідно до договору останній платіж зазначено датою 23.08.2012 року, що означає при відсутності платежу у зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв'язку з чим починається дія трирічного строку звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, зазначає, що строк позовної давності сплив 23 серпня 2015 року, проте позивач звернувся з позовом лише в березні 2016 року. Також вказує, що згідно зі ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо), а тому просить суд застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, просив суд застосувати строк позовної давності, так як вказує на те, що позивач ПАТ «Дельта Банк» подано позов про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11203986000 від 23.08.2007 року з пропущенням строку позовної давності, просить з цих підстав відмовити в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк». Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено з матеріалів справи, 23.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (банк, правонаступник якого АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] (позичальник) було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11203986000 від «23» серпня 2007 року № 11203986000, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 5677,00 дол. США зі сплатою 11,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 23 серпня 2007 року до повного виконання. Водночас, у п. 1.2.2. сторони договору узгодили, що позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 23 серпня 2012 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору та/або умов відповідної угоди сторін. З досліджених судом Додатку №1 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11203986000 від «23» серпня 2007 року, Додаткової угоди №1 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11203986000 від «23» серпня 2007 року від ь23.08.2007 року, Додатку №3 «Тарифи Банку» до Кредитного договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11203986000 від «23» серпня 2007 року від 23.08.2007 року, Додаткової угоди №1 до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11203986000 від «23» серпня 2007 року від 06.08.2009 року, встановлено, що кінцева дата погашення кредиту 23.08.2012 року. ПАТ «Дельта Банк» є правонаступником «УкрСиббанк» відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 11203986000 від 23 серпня 2007 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 11203986000 від 23.08.2007 року [PERSON] взяті на себе зобовязання по договору належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 26.02.2016 року має заборгованість перед банком в сумі 125025,91 грн., яка складається з наступного: 53240,03 грн. сума заборгованості за кредитом; 34968,73 грн. сума заборгованості за відсотками, 34802,80 грн. пеня; а також 1329,27 грн. сума за ставкою 3 % від суми простроченого тіла; 685,07 грн. - сума за ставкою 3 % від суми прострочених відсотків. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. За ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У ст. 610 ЦК України зазначено, що порушення зобовязання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно з п. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Окрім того у ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно з ч. 5 ст. 262 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Судом з умов кредитного договору № 11203986000 від 23 серпня 2007 року встановлено, що позичальник був зобовязаний сплатити ПАТ «Дельта Банк» нараховані проценти та тіло кредиту в термін та за розмірами не менше, ніж відповідно вказано у розрахунку, а саме в п. 1.2.2. договору. Відповідно до п. 1.2.2. кредитного договору № 11203986000 від 23 серпня 2007 року, позичальник зобовязаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору (якщо сторонами визначено такий графік погашення та укладено Додаток № 1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 23 серпня 2012 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та/або умов відповідної угоди Сторін. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, відповідно до договору останній платіж зазначено датою 23.08.2012 року, що означає, що при відсутності платежу у зазначений строк з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв'язку з чим починається дія трирічного строку звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплив 23 серпня 2015 року, позивач звернувся з позовом лише в березні 2016 року, тобто з порушенням трирічного строку звернення за захистом свого порушеного права. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Позивач звернувся до суду з позовом 30 листопада 2015 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, тобто з пропущенням строку звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки при зверненні позивачем до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором було пропущено позовну давність, встановлену ст. 257 ЦК України. На підставі ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 13 липня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 18 липня 2016 року.

Outcome: dismissed