Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом в якому зазначила, що чоловіком, [PERSON], у 1971 році в с. Остриця, по вул. Першотравнева, № 13, Герцаївського району Чернівецької області було побудовано житловий будинок та зведено до нього господарські споруди. Зазначений житловий будинок з часу забудови зареєстрований у Острицькій сільській раді Герцаївського району Чернівецької області за чоловіком, проте як такого свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно останнім отримано не було. 07 грудня 2012 року чоловік помер. Як дружина останнього, у встановлений законодавством строк спадщину прийняла та звернулася до нотаріуса за для отримання свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріусом у видачі такого свідоцтва було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння. Оскільки інші спадкоємці діти [PERSON] та [PERSON], від спадщини відмовились на її користь, позивачка просила суд визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Острицька сільська рада Герцаївського району в судове засідання свого представника не направила, втім подала суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності. Проти задоволення позову не заперечують. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так, з матеріалів справи вбачається, що по вул. Першотравнева, 13 в с. Остриця Герцаївського району розташоване домоволодіння, яке складається з житлового будинку та господарських споруд. Як випливає з витягу з погосподарської книги Острицької сільської ради Герцаївського району, житловий будинок з господарськими спорудами який розташований по вул. Першотравнева № 13 с. Остриця Герцаївського району зареєстрований у сільській раді за [PERSON] з 1971 року (а.с. 13). Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час побудови спірного жилого будинку, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. У 1971 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Зважаючи на те, що житловий будинок який розташований в с. Остриця по вул. Першотравнева № 13 Герцаївського району побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, зареєстрований з 1971 року в сільській раді за [PERSON], то з того часу останній був власником цього житлового будинку. 07 грудня 2012 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть видане виконкомом Острицької сільської ради Герцаївського району 07 грудня 2012 року серії 1-МИ за № 110758 (а.с. 14 зворот). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України). Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON]І заповіту після себе не лишив, а значить спадкування має місце за законом. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] дружина спадкодавця та [PERSON] син спадкодавця на час смерті [PERSON] проживали разом з ним, що підтверджується довідкою Острицької сільської ради Герцаївського району№2143 від 11.09.2015 р. (а.с.36). Нормою ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки( ст. 1261 ЦК України). Отже, позивачка [PERSON] як дружина яка пережила спадкодавця, а також [PERSON] та [PERSON] як діти спадкодавця [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом після смерті останнього (а.с.11). Відповідно до матеріалів спадкової справи померлого [PERSON], позивачка 26 квітня 2013 року звернулася до приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього (а.с.34 на звороті) [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] не прийняли, оскільки протягом строку для її прийняття після смерті останнього звернулися до нотаріальної контори з заявами про відмову від прийняття спадщини на користь позивачки (а.с.40, 42). За постановою нотаріуса від 06 грудня 2013 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вул. Першотравнева, 13 села Остриця Герцаївського району з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок (а.с. 46). За вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки на момент смерті [PERSON] вищевказаний спірний будинок був повністю збудований, прийнятий в експлуатацію та рахується в сільській раді за останнім, то вимоги позивачки про визнання за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 1217, 1222, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved