Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до Бучацької районної комунальної художньої школи про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку, мотивуючи тим, що відповідач незаконно звільнив її з посади діловода Бучацької районної комунальної художньої школи. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до наказу № 34 від 18 листопада 2017 року її було звільнено з посади діловода, згідно п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважної причини, на підставі акту від 13 листопада 2017року. Також, відповідно до наказу № 33 від 13.11.2017 року, було здійснено вирахування заробітної плати за 13.11.2017 року, на підставі акту перевірки виконання трудової дисципліни, в зв'язку з відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин. Вважає дані накази незаконними, оскільки її було призначено на посаду діловода Бучацької районної комунальної художньої школи на 0,25 ставки за сумісництвом. При прийнятті на роботу згідно досягнутої з директором Бучацької районної комунальної художньої школи домовленості вона повинна була працювати у вільний від основної роботи час. Згідно домовленості всю необхідну роботу вона виконувала на власному компютері, а друк у відповідних сервісних службах або магазинах. Згідно акту від 13 листопада 2017року встановлено її відсутність на робочому місці. З даним актом її не було ознайомлено у встановленому порядку, що підтверджується відсутністю підпису про ознайомлення в графі «з актом ознайомлена». Також на акті відсутній порядковий номер, не вказано на яких підставах проводилася перевірка та інші обовязкові для документа реквізити. Також в акті вказано, що вона була відсутня на робочому місці без поважних причин, без зясування комісією причин і відсутності самого робочого місця як такого. Дисциплінарним проступком визнається невиконання саме трудових обов'язків. Працівника не можна притягнути до дисциплінарної відповідальності, якщо він не порушив своїх трудових обовязків. Дисциплінарна відповідальність встановлена трудовим законодавством за вчинення дисциплінарного проступку, що являє собою протиправне порушення працівником трудової дисципліни. Так, за порушення трудової дисципліни, згідно зі ст. 147 КЗпПУ, до працівника може бути застосовано тільки один із таких видів стягнень: догана або звільнення за прогул без поважних причин. Дисциплінарне стягнення застосовується за порушення трудової дисципліни. Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків. До застосування дисциплінарного стягнення від порушника трудової дисципліни вимагається письмове пояснення. Письмове пояснення було надано нею 15 листопада 2017 року з власної ініціативи після того, як їй стало відомо про складання акту перевірки виконання нею трудової дисципліни. Позивач вважає, що відповідач безпідставно, через упереджене ставлення та з метою переслідування за подані судові позови, застосував до неї дисциплінарне стягнення, звільнивши з посади діловода Бучацької районної комунальної художньої школи та вирахував заробіток за час прогулу. Позивачка в судовому засіданні позов підтримує, оскільки накази про звільнення та про вирахування із заробітної плати є незаконними, тому просить суд позов задоволити. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вся перевірка звелася до перевірки однієї особи, тобто, як вказано в акті, перевірки виконання трудової дисципліни, режиму робочого дня діловода художньої школи [PERSON], тобто не Бучацької районної комунальної художньої школи в цілому, її працівників, а конкретно тільки позивачки. Адже комісія прибула в школу о 9 год.15 хв. в цей час на роботі тільки опалювач, діловод та прибиральниця. Робочий день викладачів починається з 14 години. Письмових скарг, заяв з приводу порушення нею трудової дисципліни у відділ культури РДА не поступало, законних підстав проводити перевірку не було. Відповідно до діючого законодавства України, ст. 102-1 КЗпП України, працівники, які працюють за сумісництвом одержують заробітню плату за фактично виконану роботу, а не за перебування на роботі. І твердження відповідача про те, що вона в робочий час не займалася роботою є безпідставними. 13 листопада 2017 року о 13 год. 30 хв. [PERSON] прийшла в Бучацьку РКХШ з підготовленими документами, спілкувалася з викладачами [PERSON], [PERSON], які прийшли на роботу о 14 год., перебувала в приміщенні школи до 16 год. 30 хв., де займалася формуванням справ. Директора Бучацької РКХШ 13.11.2017 р. вона не бачила і ніхто їй жодних зауважень щодо її відсутності того дня не робив. Просить позов задоволити. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що відповідно до частини першої статті 147-1 КЗпП України право застосування дисциплінарного стягнення має керівник установи, підприємства, організації. Відповідно до п.1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Письмові пояснення [PERSON] було подано 15.11.2017 року директору Бучацької комунальної художньої школи [PERSON] Однак директор Бучацької комунальної художньої школи [PERSON] в порушення норм КЗпП України уже 13.11.2017 року видає наказ №33, згідно якого в зв'язку з прогулом без поважних причин, централізованій бухгалтерії вирахувати заробітну плату за 13.11.2017 року [PERSON], де підставою вказує акт перевірки трудової дисципліни режиму робочого дня діловода Бучацької комунальної художньої школи [PERSON] Відповідно до п.2 ст 2 постанови КМУ №45 від 03.04.1993 року «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій»: - оплата праці сумісників провадиться за фактично виконану роботу. 18.11.2017 року директор Бучацької комунальної художньої школи [PERSON] видає наказ №34, згідно якого, наказує звільнити [PERSON]Й діловода Бучацької комунальної художньої школи з займаної посади згідно п.4 ст.40 КЗпП України в зв'язку з прогулом. Хоча відповідно до п.3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника, пояснення [PERSON] про те, що вона з 9 год. до 12 год. 30 хв. виконувала свої службові обо'язки, хоча не перебувала на робочому місці, а з 13 год 40 хв. і до 16 год перебувала на робочому місці, взято до уваги не було. Відповідно до п. 2 ст. 2 Постанови КМУ №45 від 03.04.1993 року «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» - тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу Відповідно до статті 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Отже у місяць нормальна тривалість робочого часу працівників становить 160 годин, а тривалість роботи за сумісництвом не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу, тобто 80 годин і це коли працівник працює на повну ставку. Оскільки [PERSON]Й працює на 0,25 ставки, то тривалість її роботи у місяць не може перевищувати 20 години, тобто 5 годин у тиждень. Просить позов задоволити. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов заперечили, суду пояснили, що [PERSON] працювала на посаді діловода Бучацької районної комунальної худож\-ньої школи за сумісництвом на 0,25 ставки. На роботі часто була відсутня без поважних причин. Внаслідок чого документація знаходиться у неналежному стані. Таким чином, вона не виконувала свої посадові обовязки. 13 листопада 2017 року була скликана комісія у кількості шести чоловік, яка встановила факт відсутності [PERSON] на роботі протягом більше трьох годин. Про факт відсутності [PERSON] був складений [PERSON] перевірки виконання трудової дисципліни, режиму робочого дня діловода [PERSON] від 13 листопада 2017 року. [PERSON] дала своє пояснення 15 листопада 2017 року, із якого неможливо зрозуміти причини її відсутності на роботі. Наказом за № 33 від 13 листопада 2017 року у звязку з прогулом - відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня з неї вирахувано заробітну плату за цей день, а наказом за № 34 від 18 листопада 2017 року її звільнено з посади діловода. Вважає, що звільнення [PERSON] з посади діловода є законним, в звязку з чим просить суд в позові відмовити. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона є приватним підприємцем, і [PERSON] до неї часто приходе друкувати документи. 13 листопада 2017 року вона також була в неї, та друкувала документи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює директором Бучацької районної центральної бібліотеки і [PERSON] приходе в бібліотеку набирати на компютери документи, які стосуються роботи в художній школі. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони були членами комісії, коли виїзджали до школи на перевірку. На той час в школі був директор та опалювач, [PERSON] на робочому місці не було, про що було складено акт. Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. Як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється сторонами [PERSON] з 2009 року працювала на посаді діловода Бучацької районної комунальної художньої школи на 0,25 ставки за сумісництвом. З акту перевірки виконання трудової дисципліни від 13 листопада 2017 року, вбачається, що протягом трьох робочих годин діловод Бучацької районної комунальної художньої школи [PERSON] була відсутня на робочому місці, а саме з 09 год. 15 хв. по 12 год. 55 хв. Згідно з витягу з наказу від 13.11.2017 року в звязку з прогулом, а саме відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, з [PERSON] вираховано заробітну плату за 13.11.2017 року, на підставі акту перевірки виконання трудової дисципліни, режиму робочого дня діловода Бучацької районної комунальної художньої школи. Відповідно до витягу з наказу № 34 від 18.11.2017 року [PERSON] звільнено з посади діловода, згідно п.4 ст.40КЗпП України, в звязку з прогулом, а саме відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня. Згідно ст.149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Як вбачається із витягу з наказу від 13.11.2017 року в звязку з прогулом, а саме відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, з [PERSON] вираховано заробітну плату за 13.11.2017 року. Проте, письмові пояснення [PERSON] надано 15.11.2017 року. Згідно п.4 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договірдо закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Робота за сумісництвом регламентується Постановою КМУ від 03.04.1993 р. №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», а також виданим відповідно до цієї постанови «Положенням про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», яке затверджене спільним наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством фінансів України від 28.06.1993 року №43, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30.06.1993 року за №76 . Відповідно до п.1 Положення, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Відповідно до п. 2 ст. 2 Постанови КМУ №45 від 03.04.1993 року «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» - тривалість роботи за сумісництвом не може перевищувати чотирьох годин на день і повного робочого дня у вихідний день. Загальна тривалість роботи за сумісництвом протягом місяця не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу Відповідно до статті 50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Отже у місяць нормальна тривалість робочого часу працівників становить 160 годин, а тривалість роботи за сумісництвом не повинна перевищувати половини місячної норми робочого часу, тобто 80 годин і це коли працівник працює на повну ставку. [PERSON]Й працює на 0,25 ставки, отже тривалість її роботи у місяць не може перевищувати 20 години, тобто 5 годин у тиждень. Враховуючи те, що судом у відповідача витребовувались правила внутрішнього трудового розпорядку Бучацької районної комунальної художньої школи, проте дані правила суду надані не були. Крім того, жоден свідок із числа членів комісії не надав суду ствердні покази, що такі правила в Бучацькій районній комунальній художній школі взагалі існують і члени комісії із ними були ознайомлені. Таким чином, з огляду на досліджені в судовому засіданні докази, судом не вбачається за можливе встановити неправомірність відсутності [PERSON] на робочому місці, оскільки тривалість її робочого не може перевищувати 5 годин на тиждень, проте відповідачем не надано суду жодного документа який би встановлював графік робочого часу діловода. Таким чином, висновок комісії викладений в [PERSON] від 13.11.2017 року, а також накази директора № 33 від 13.11.2017 року та № 34 від 18.11.2017 року, якими встановлено відсутність діловода на робочому місці протягом трьох годин є неправомірними. З огляду на наведене позов в частині скасування наказів № 33 від 13.11.2017 року та № 34 від 18.11.2017 року підлягає до задоволення. Щодо вимог позивачки про поновлення її на посаді діловода з 18 листопада 2017 року, тобто з дня винесення наказу, слід зазначити наступне. Згідно п.2.27 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» № 110 від 17.08.1993 року, днем звільнення вважається останній день роботи. Оскільки [PERSON] було звільнено наказом від 18 листопада 2017 року, то позовна вимога про поновлення позивача на роботі з 18 листопада 2017 року підлягає до часткового задоволення і [PERSON] слід поновити на роботі з 19 листопада 2017 року. Крім того, позивачка просить зобовязати відповідача виплатити їй заробітну плату з 13 листопада 2017 року по день поновлення її на роботі, проте за правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком. З урахуванням цих норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 Порядку основою для обчислення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Оскільки звільнення [PERSON] відбулося 18 листопада 2017 року, то середня заробітна плата позивачки повинна обчислюватися виходячи з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за вересень та жовтень 2017 року. Згідно довідки про заробітну плату [PERSON], її заробітна плата за вересень та жовтень 2017 року становила 800 грн. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що на користь [PERSON] слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 листопада по 15 березня 2018 року включно, що складає суму 1897(одну тисячу вісімсот девяносто сім) грн. 71 коп. Згідно ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Отже, з відповідача слід стягнути 640 грн. судового збору в дохід держави. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. На підставі наведеного та

Outcome: partial