Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач ЛКП «№503» звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за фактично надані послуги по утриманню та обслуговуванню житлового будинку [ADDRESS] в сумі 2902,48 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ЛКП «№503» являється виконавцем житлово-комунальних послуг будинку по [ADDRESS]. Власниками квартири № 1 цього будинку є відповідачі. Всупереч вимогам чинного законодавства, відповідачі не уклали договір з позивачем про надання житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим не виконують обов'язку нести витрати за надані послуги по утриманню та обслуговуванню житлового будинку. Незважаючи на відсутність договірних правовідносин, фактично такі послуги позивачем надаються, однак у зв'язку з відсутністю з боку відповідача оплати за них, за період з 01.08.2011р. по 30.06.2014р. розмір заборгованості становить 2902,48 грн. Дану суму боргу просить стягнути з неї в примусовому порядку. В судове засідання представник позивача не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заявою до суду справу просить слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Відповідачі в останнє судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON], будучи присутньою в судовому засіданні 17.11.2014р., одночасно з клопотанням про відкладення розгляду справи з причин поважної неявки відповідача [PERSON], повідомила суду про наявність в неї документів, які частково заперечують мотиви позову, можливість представлення яких було ще однією підставою для відкладення розгляду справи. Враховуючи відсутність на момент розгляду справи будь-яких доказів зі сторони відповідачів в спростування мотивів позову, та не повідомлення останніми причин своєї неявки і неможливості представлення цих доказів, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі є співвласниками, проживають та зареєстровані в квартирі № 1 по [ADDRESS], в підтвердження чого до матеріалів справи долучено довідку ЛКП «№ 503» від 16.09.2014р. про склад сім'ї та прописку (а.с.4). Житлово-комунальні послуги з утримання та обслуговування цього будинку та прибудинкової території надає позивач, що підтверджується рядом відповідних договорів, укладених між позивачем та комунальними службами (а.с.7-15). Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічний обов'язок споживача (наймача, власника) закріплено в ст. 68 ЖК України, згідно з якою наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно представленого розрахунку заборгованості відповідачів за фактично надані послуги по утриманню та обслуговуванню житлового будинку (а.с.5), її розмір за період з 01.08.2011р. по 30.06.2014р. становить 3803,71 грн., як про це зазначено у відповідній колонці цього розрахунку. З огляду на те, що предметом позовних вимог є виключно стягнення суми заборгованості 2902,48 грн., не виходячи за межі позовних вимог, суд вирішує справу виключно в межах цієї суми. Суд приймає такий розрахунок як належний та допустимий доказ позовної вимоги, оскільки доказів протилежного відповідачі не представили, та відповідно, ухвалює рішення про стягнення такої суми в примусовому порядку. При цьому враховується позиція ВСУ, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30.10.2013р., і згідно з якою, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. В силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення ВСУ прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Крім того, враховуються також і інші положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Зокрема, виходячи з вимог ст. 1 цього Закону, утримання будинків і прибудинкових територій - це господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно з законодавством. Праву споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги кореспондує обов'язок виконавця надавати такі послуги відповідної якості, і у випадку відсутності цих послуг, згідно вимог п. п. 6, 8 ч. 1 ст. 20 згаданого вище Закону, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період їх фактичної відсутності, а також на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у порядку, встановленому КМУ. Порядок оформлення претензій споживачів до виконавців врегульовано ст. 18 Закону. Зібраними в ході розгляду справи доказами не встановлено, що позивач не надає послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, а відповідачі в свою чергу, на противагу цьому, не долучили не те що належного, а жодного доказу, який би підтверджував, що послуги по утриманню будинку та прибудинкової території позивачем не надаються чи надаються не в повному обсязі. За таких обставин справи, оскільки обов'язок оплачувати фактично отримані послуги покладено на споживачів вимогами Закону, і судом не здобуто доказів відсутності цих послуг або їх наявності неналежної якості, суд не знаходить будь-яких перешкод для стягнення обрахованої позивачем суми та ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому враховується, що відповідачі, будучи обізнаними про наявність цивільно-правового спору, неодноразово заявляючи клопотання про відкладення розгляду справи, які були задоволені судом, та повідомляючи про наявність доказів в спростування мотивів позову, що також було підставою для відкладення розгляду справи, всупереч вимогам ч. 1 ст. 131 ЦПК України, до початку розгляду справи по суті їх не представили, в тому числі не скерували їх на адресу суду поштовим зв'язком, що дає підстави для висновку про голослівність цієї позиції, та виключає можливість вважати позов не обґрунтованим. На переконання суду, такі дії відповідачів спрямовані лише на затягування розгляду справи, що в розумінні ч. 3 ст. 27 ЦПК України не може вважатись добросовісним здійсненням процесуальних прав та обов'язків. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.3). На підставі наведеного та

Outcome: approved