Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради звернувся в суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачів, які проживають по [ADDRESS] заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 40970 грн. 24 коп., а також 1921 грн. судового збору. Позов мотивовано тим, що відповідачі в добровільному порядку не оплачують надані їм послуги, внаслідок чого за період з 01 серпня 2014 року по 01 липня 2018 року утворилася заборгованість на суму 40970 грн. 24 коп. Представник позивача Дишкант М.Р. в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі належним чином повідомлялися про час та місце судового розгляду, однак, в судове засідання не з`явилися, відзиву на позов не надали, тому, враховуючи те, що представник позивача не заперечила проти заочного розгляду справи, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Відповідно до відомостей наданих Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Тернопільській області від 08.08.2019 року та 14.08.2019 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З виписки з особового рахунку про заборгованість за опалення і гаряче водопостачання від 15 грудня 2018 року вбачається, що заборгованість [PERSON] по [ADDRESS] за період з 01 серпня 2014 року по 01 липня 2018 року становить 40970,24 гривень. Про факт надання послуг з централізованого опалення в житловому будинку по [ADDRESS] підтверджують акти про запуск системи опалення в опалювальний період 2014-2015 р., 2016-2017 р.р., 2017-2018 р.р. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг № 1171 від 31 березня 2015 року встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, які надає комунальне підприємство теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради для населення. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Зазначена норма закону зобов`язує споживача оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Судом встановлено, що заборгованість за надані послуги теплопостачання, які надавалися в період з 01 серпня 2014 року до 01 липня 2018 року, власником особового рахунку [PERSON] в сумі 40970,24 грн. станом на день розгляду справи не оплачено. Доказів сплати коштів в рахунок погашення заборгованості відповідачами надано не було. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Із змісту статтей 368, 369 Цивільного кодексу України вбачається, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (стаття 541 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Тому, проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання, що внаслідок неналежного виконання відповідачами, як співвласниками квартири, обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг з теплопостачання порушилися права позивача, оскільки він позбавлений можливості отримати кошти, на які розраховував, надаючи послуги. При цьому, суд виходить з того, співвласники квартири [ADDRESS] , які не зареєстровані чи не проживають за вказаною адресою, повинні, як співвласники, нести тягар утримання майна, та не позбавлені права звертатися із регресним позовом до користувачів квартири. Підприємство, яким надавалися послуги з теплопостачання (кредитор), в свою чергу, має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З цих підстав, позов комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради підлягає до задоволення шляхом солідарного стягнення в його користь із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 40970,24 гривень. Окрім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів в користь позивача підлягають стягненню 1921 гривень понесених позивачем судових витрат із сплати судового збору. На підставі викладеного, відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», ст.ст. 3, 6, 204, 526, 527 ЦК України,

Outcome: approved