Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивачка звернулася з вказаним позовом до суду і просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що вона отримала в дар житловий будинок за вищевказаною адресою. У будинку зареєстрований та проживає відповідач по справі, який є її колишнім чоловіком. Шлюб між ними розірвано. На теперішній час у неї з відповідачем склалися неприязні відносини, в результаті яких проживання в одному будинку є неможливим, мирно вирішити це питання з відповідачем вона не в змозі. Вважає, що він порушує її права як власника будинку, у зв'язку з чим вона звернулася з позовом до суду. Позивачка та її представник у судовому засіданні на задоволенні позову наполягав з підстав, викладених в позовній заяві, а також не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач до судового засідання повторно не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про день слухання справи, а тому враховуючи заяву представника позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] згідно договору дарування від 21.12.2016 року, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Носенком О.В., зареєстровано в реєстрі за № 2564 (а.с. 5-6). Позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 2004 року, який розірвано заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 05.07.2016 року. Рішення набрало чинності 18.07.2016 року (а.с. 8). Відповідно до довідки виконкому Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 02-25/85 від 16.02.2017 року за адресою: [ADDRESS] Біляївського району Одеської області зареєстровані наступні громадяни: [PERSON], 1976 р.н. - власник, [PERSON], 1969 р.н. - колишній чоловік власника, [PERSON], 2004 р.н., [PERSON], 2005 р.н., [PERSON], 2007 р.н., [PERSON], 2010 р.н., [PERSON], 2012 р.н., [PERSON], 2014 р.н. - діти власника (а.с. 7). З довідки Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області № 2677 від 28.10.2016 року вбачається, що до складу сім'ї позивачки входять її діти: [PERSON], 2004 р.н., [PERSON], 2005 р.н., [PERSON], 2007 р.н., [PERSON], 2010 р.н., [PERSON], 2012 р.н., [PERSON], 2014 р.н., які постійно зареєстровані та проживають за вище вказаною адресою (а.с. 14). Згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 16.06.2017 року відповідач зареєстрований у вказаному житловому будинку з 10.07.2012 року (а.с. 34). Інформація, з якого часу відповідач не проживає у даному будинку, в матеріалах справи відсутня. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачкою не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] та з якого саме часу. Крім того, позивачка у судовому засіданні підтвердила ту обставину, що відповідач періодично приходить до будинку, ночує. Позивачкою у судовому засіданні не доведено, що реєстрація відповідача у належному їй будинку будь-яким чином порушує її права. Згідно частини 3 статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до пункту 4 статті 31 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. З наведеного вбачається, що розірвання шлюбу позивачки з відповідачем не позбавляє його права користування вказаним житловим будинком. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивакою не доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed