Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частини житлового будинку (А), самана обкладеного цеглою, загальною площею 59,00 кв. м, з надвірними побудовами: сарай-літня кухня (Б), сарай (В), вбиральня (Д), літній душ (Г), колодязь (к), огорожа (2-4), а також на 1/2 частини земельної ділянки площею 0,4063 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,250 га та ведення особистого підсобного господарства 0,1563 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], померлої[INFO]. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що[INFO] померїї батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у тому числі у вигляді вищезазначених житлового будинку і земельної ділянки.17.04.2001 року мати позивачки [PERSON] та брат позивачки [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частинах після смерті [PERSON] [INFO] померла мати позивачки [PERSON] Позивачка звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, оскільки позивачкою не було надано правовстановлюючих документів щодо належності спадкодавцеві зазначеного майна. Позивачка зазначає, що її мати за життя не встигла оформити правовстановлюючі документи на вказане майно, вона є єдиним спадкоємцем першої черги, оскільки інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини. За таких обставин позивачка вимушена звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, відповідач повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Треті особита/або їх представники в судове засідання не з'явилися,повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі, тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] (а.с.41). 17.04.2001 року матері позивачки - [PERSON] та брату позивачки [PERSON] державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної конториКрутько Л.П. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом в рівних частинах після смерті [PERSON], у тому числі на житловий будинок А, саман обкладений цеглою, житловою площею 31,50 кв. м, загальною площею 59,00 кв. м, з надвірними побудовами: сарай-літня кухня Б, сарай В, вбиральня Д, літній душ Г, колодязь к, огорожа 2-4, що знаходиться в [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 0,4063 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,250 га, ведення особистого підсобного господарства 0,1563 га, що належить померлому [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ДП НВ 010403, виданого 30.10.1998 року Піщанською сільською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10403 (а.с.9). [INFO] померла мати позивачки [PERSON] (а.с.10),яка за життя склала заповіт на 1/2 частину спірного житлового будинку на користь [PERSON] (а.с.36).Позивачка є дочкою померлих [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4) та свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.5). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, діти спадкодавця відносяться до першої черги спадкоємців за законом. 16.01.2013 року позивачка, [PERSON] та[PERSON].звернулися до Новомосковської районної державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а.с.31). Згодом, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, [PERSON], [PERSON], [PERSON]відмовились від прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], при цьому, двоє останніх спадкоємців відмовились від прийняття спадщини на користь позивачки (а.с.32-34). [PERSON] в своїй нотаріально посвідченій заяві від 28.11.2013 року зазначає, що спадщину після смерті матері [PERSON] не приймав, для відновлення строку для прийняття спадщини звертатись до суду не збирається (а.с.). Спадкоємець за заповітом [PERSON] також відмовився від прийняття спадщини за заповітом (а.с.31-0б). Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців з часу відкриття спадщини), не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну (ст. 1275 ЦК України). Отже, за таких обставин коли інші спадкоємці, крім позивачки, відмовилися від прийняття спадщини, пропустили строк для її прийняття, відсутні інші спадкоємці за заповітом чи за законом першої черги, єдиним спадкоємцем за законом першої черги, який має право на отримання спадщини після смерті [PERSON], є позивачка. Державним нотаріусом постановою від 24.05.2013 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку позивачці було відмовлено, оскільки позивачкою не було надано правовстановлюючих документів щодо належності померлій [PERSON] зазначеної земельної ділянки (а.с.15). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України та ст. 131 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст.ст. 22,23,24 ЗК України 1990 року, який був чинним на час видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. З матеріалів справи вбачається, що 17.04.2001 року [PERSON] було оформлено та видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частини спірного майна після смерті її чоловіка [PERSON] Отже, [PERSON] набула право власності на вказану спадщину і, лише відсутність державного акту на право власності на землю, який [PERSON] не оформила за життя на своє ім'я, на думку суду, не може бути підставою для позбавлення спадкоємців [PERSON] права на отримання спадщини після її смерті, оскільки не відповідає принципам розумності та справедливості. Отже позов в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину вищезазначеної земельної ділянкив порядку спадкування слід задовольнити. У той же час, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування з наступних причин. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, з наведених положень законодавства випливає, що судовому захисту підлягають права, свободи чи інтереси особи лише у разі їх порушення, невизнання або оспорювання з боку інших осіб. З матеріалів справи вбачається, що спірний житловий будинок був зареєстрований в КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 24.04.2001 року за реєстровим № 382 на праві приватної власності за [PERSON] та [PERSON] на підставі виданого 17.04.2001 року свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] Новомосковська районна державна нотаріальна контора не відмовляла позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок (а.с.15). Отже, на переконання суду, у позивачки відсутні перешкоди для позасудового способу оформлення права власності на цей житловий будинок - отриманнясвідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок у державній нотаріальній конторі у встановленому порядку. За наявності ж умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові і захисту не підлягають, оскільки відсутні факти порушення, невизнання або оспорювання цього права з боку інших осіб. За таких обставину позові в цій частині слід відмовити. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial