Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Позивачка у липні 2019 року звернулася до суду з позовом до до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку за набувальною давністю. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [PERSON] є співвласницею житлового будинку [ADDRESS] . У її володінні знаходиться 29/50 (58/100) частин зазначеного будинку, решта 42/100 частини належали сусідам (двом співвласникам): [PERSON] (30/100 частин) та [PERSON] (12/100 частин). [PERSON] успадкувала свою частку після смерті своєї матері ще у 1961 році. На момент спадкування вона проживала у м. Ленінграді, приїздила не часто, переважно у літній час, а десь, приблизно, з 80-х років і взагалі перестала навідуватися. Інший співвласник - [PERSON] ще на початку 80-х років забрав свою престарілу матір [PERSON] до себе у Кронштадт. До м.Пирятина [PERSON] навідувався рідко, він був капітаном військового судна, та його приїзди були не довготривалими. Останній раз він приїхав навесні 1991 року до м. Пирятин, щоб успадкувати свою частку (30/100) будинку, яка залишилася після смерті його матері - [PERSON] , яка була рідною сестрою [PERSON] . На момент оформлення спадщини [PERSON] проживав у м. Кронштадт та вже був пенсіонером. На початку 1992 року квартиру сусідів пограбували. Позивач повідомила про це [PERSON] , але відповіді не отримала. Восени 2001 року до сусідів знову хтось заліз, зірвали з дверей замок, покрали речі. Позивачка та її сім`я знову полагодили зламані двері, купили та начепили замок. Так як приміщення почало руйнуватися, позивачка з родиною почали робити власними силами поточні ремонти, оскільки руйнування частини приміщення, що належала сусідам, тягло за собою руйнування її приміщення. Крім цього весь цей час родина позивачки користується та доглядає за сусідською частиною саду, земельною ділянкою, сараями. Про сусідів відомостей немає, тож позивачка з родиною вже понад п`ятнадцять років продовжує добросовісно, відкрито, безперервно володіти, доглядати та користуватися нерухомим майном, що належить відповідачам. У 2014 році вона викупила у [PERSON] її частку у цьому будинку і таким чином тепер тільки її родина хазяйнує у всьому дворищі, і всі витрати щодо утримання цього майна лежать на ній. Будинок дуже старий, побудований ще на початку XX ст., йому понад 100 років, глинобитний обкладений цеглою та потребує капітального ремонту, поновлення кладки стін, ремонт даху, укріплення фундаменту, відмостки та цокольної частини стін, заміни дверей та ін. З 1991 року до будинку ніхто, окрім позивача, та членів її сім`ї не навідується. Чи живі власники частини будинку, чи є спадкоємці у власників теж невідомо, оскільки останні ще за часів Радянського Союзу виїхали та проживали за межами України і про їх сім`ї позивачці нічого не було відомо. Таким чином, на сьогодні 42/100 будинку є безхазайними. У зв`язку з вищевикладеним, позивачка просить визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на 42/100 частини житлового будинку А-1, а-а5 (загальною площею 135,5 кв.м., жиловою площею 85,8 кв.м.) з господарськими будівлями та спорудами: погріб під а4, погребу-під Г, літньої кухні-Б, гаража-В, погрібника-Г, убиральні-З, огорожі-№3, воріт-№4, хвіртки-№5, огорожі-№6, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. Для вручення позовної заяви з додатками та допиту відповідача [PERSON] , останнім відомим місцем проживанням якої є Російська Федерація, судом було направлено судове доручення через Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області до компетентного суду Російської Федерації. Відповідно до ухвали Пирятинського районного суду Полтавської області від 23.09.2019 року провадження по справі було зупинено до надходження відповіді від іноземного суду на судове доручення та призначено підготовче судове засідання на 09.00 год. 23.03.2020 року. Резервною датою судового засідання визначено 23.04.2020 року. Однак, жодної інформації від компетентного суду Російської Федерації щодо вручення відповідачу по справі [PERSON] позовної заяви та доданих до неї документів до Пирятинського районного суду Полтавської області у встановлений строк надіслано не було. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , є співвласницею житлового будинку [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки №413, виданої ФОП [PERSON] 17.04.2019 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] в КП «Лубенське МБТІ» зареєстровано в книзі №10 за реєстровим №1075 (а.с.13). Будинковолодіння складається із житлового будинку А-1, а-а5 (загальною площею 135,5 кв.м., жиловою площею 85,8 кв.м.) з господарськими будівлями та спорудами: погріб під а4, погребу-під Г, літньої кухні-Б, гаража-В, погрібника-Г, убиральні-З, огорожі-№3, воріт-№4, хвіртки-№5, огорожі-№6 (а.с.21-23). У власності позивачки [PERSON] знаходиться 29/50 (58/100) частин зазначеного будинку (а.с.6-8,13,24). Решта 42/100 частини будинковолодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину від 15.03.1991 за №464 та від 21.10.1961 за реєстр. № 2495 належать на праві власності двом співвласникам: [PERSON] (30/100 частин) та [PERSON] (12/100 частин) (а.с.13,14,15). З 1991 року відповідачі до належної їм на праві власності частини будинку не навідуються, нерухомістю не користуються та не цікавляться. У 2001 році, після крадіжки майна з частини будинку, що належитьвідповідачам, позивачка та її сім`я полагодили зламані двері, почали робити власними силами поточні ремонти, оскільки руйнування частини приміщення, що належала сусідам, тягло за собою руйнування її приміщення. Крім цього, весь цей час родина позивачки користується цією частиною приміщення будинку для зберігання майна, що належить її родині, підтримує його в належному стані, доглядає за сусідською частиною саду, земельною ділянкою, сараями. Таким чином, позивач понад п`ятнадцять років добросовісно заволоділа та користується указаною частиною будинку, проводить відповідні ремонтні роботи. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При цьому судом враховується чи володіння є: добросовісним (якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності); відкритим ( якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні); володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту статті 344 ЦК, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачка фактично безперервно та відкрито володіє чужим нерухомим майном з 2001 року (понад 10 років), добросовісно ним заволоділа, у зв`язку з чим набула право власності на вказане майно на підставі ст. 344 ЦК України. Інакше як у судовому порядку визнати її право власності на це нерухоме майно, що знаходиться в [ADDRESS] , неможливо, тому позов про визнання за позивачем права власності за набувальною давністю є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved