Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, в остаточно уточненій редакції якого просила позбавити [PERSON] права проживання у житловій квартирі [ADDRESS] та зняти її з реєстрації постійного місця проживання за цією адресою. В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що вона є головним квартиронаймачем житлової квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстровані крім [PERSON] також її сини [PERSON] та [PERSON], а також її онука [PERSON] Із червня 2005 року її син [PERSON] припинив проживати однією сім'єю із своєю дружиною [PERSON] і вона разом із відповідачем переїхали на постійне місце проживання до батьків дружини її сина за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, із 2005 року відповідач припинила фактичне проживання в [ADDRESS] та переїхала до іншого помешкання та протягом останніх 12 років не користується вказаною квартирою. [PERSON] за комунальні послуги не сплачує, відмовляється добровільно та самостійно змінювати реєстрацію адреси свого постійного місця проживання, у зв'язку з чим, позивачка несе всі витрати по утриманню квартири та вимушена звернутися до суду із відповідною заявою. На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов. [PERSON] в судове засідання не з'явилась, проте присутній в судовому засіданні її представник [PERSON], що діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в позові, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи шляхом надання оголошення в газеті «Слобідський Край» № 57 від 20 липня 2017 року, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності та письмових заперечень проти позову не надала. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи умови ст. 224 ЦПК України, судом, за згодою представника позивача, розглянуто справу в заочному порядку. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідним ним правовідносини. Як вбачається із копії спеціального ордеру № 68 серія 4 від 14.10.1998 року та контрольного талону к спеціальному ордеру № 68 серія И від 14.10.1998 року, виданого [PERSON], сім'я якої складається з трьох чоловік на право заселення в гуртожитку для малосімейних 2 комн. гурт. площею 27,15 кв.м. в квартирі [ADDRESS]. Згідно рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної ради в м. Харкові від 17.06.2003 року за № 132 затверджено акт прийому-передачі відомчих житлових будинків по [ADDRESS] в комунальну власність територіальної громади м. Харкова. Відповідно до рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної у м. Харкові ради від 16.12.2008 року № 177/19 було визнано [PERSON] наймачем двокімнатної квартири [ADDRESS] Зобов'язано начальника дільниці № 52 Фрунзенської філії КП «Жилкомсервіс» укласти договір найму квартири [ADDRESS] з [PERSON] Дод договору найму включити: наймач - [PERSON], син - [PERSON], син - [PERSON], онука - [PERSON]. Згідно копії рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. вказаним рішенням суду було встановлено, що від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Шлюбно-сімейні відносини припинені з червня 2005 року, та стали проживати окремо, з того ж часу, сторони не ведуть спільне господарство, у них відсутній єдиний сімейний бюджет. Відповідно до довідки № 365 від лютого 2017 року, виданої дільницею № 52 КП «Жилкомсервіс» [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Згідно відповіді начальника Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області Ліхачова А.М. повідомлялось, що в період з 2016 року до теперішнього часу [PERSON], [INFO], мешкає: [ADDRESS] із заявами щодо вчинення їй перешкод у здійсненні права користування квартирою за вище вказаною адресою не зверталась. Також, адміністрація КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 15» в своїй відповіді за № 551 від 25.07.2017 року повідомляла, що дитина, [PERSON], [INFO], на обліку в комунальному закладі охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка № 15» знаходилась за адресою: [ADDRESS] з грудня 1998 року. За наданням медичної допомоги, згідно запису в медичній формі № 112 в останнє до лікаря-педіатра дільничного КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 15» дівчинка зверталась 24.09.2010 року за адресою: [ADDRESS]. З 03.01.2014 року звернення до лікаря-педіатра підліткового зафіксовані в медичній ф. № 25/о, яка 12.10.2016 року, у зв'язку з досягненням 18-річного віку олени, була передана в КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 3». Адреса мешкання [PERSON], [INFO], за якою вона зверталась за допомогою в лікувальний заклад «Харківська міська дитяча поліклініка № 15» - [ADDRESS]. Крім того, КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 3» в своїй відповіді від 26.07.2017 року за № 553 повідомляли, що [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] до поліклініки за медичною допомогою не зверталась, викликів додому не було. медична документація в поліклініці відсутня. Із акту, складеного 17 січня 2017 року сусідами [PERSON] встановлено, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2005 року по теперішній час. Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON], попереджена про кримінальну відповідальність, пояснила, що останній раз бачила відповідача ще 2005 році. Вона є сусідкою позивачки, буває в гостях у неї. Відповідач добровільно покинула місце реєстрації, забравши свої речі, комунальні послуги за квартиру не сплачує, поточний ремонт не проводить. Перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачу не чиниться. Свідок [PERSON], попереджена про кримінальну відповідальність, в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки та їй відомо, що за адресою: [ADDRESS], відповідачка не проживає з 2005 року, перешкоди в користуванні житловим приміщенням відповідачу не чиниться. Тобто, відповідачка залишається бути зареєстрованою у спірному житлі, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірній квартирі не проживає з 2005 року. В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Спірна квартира є неприватизованою та знаходиться в комунальній власності. Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло, відповідно до якого ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. Відповідно до частини 1, 2 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Виходячи з вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців і без поважних причин. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. При цьому вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, у зв'язку з чим указане питання повинно вирішуватися судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Судом встановлено, що відповідачка не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2005 року, перешкод у її проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено. Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік суду не надано. Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірною квартирою в матеріалах справи також відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Згідно з частиною 1 статті 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Частиною 2 статті 65 ЖК України визначено, що особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жими приміщенням. Таким чином, судом встановлено, що відповідач залишається бути зареєстрованим у спірній квартирі, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірному житловому будинку фактично не проживає з 2005 року, тобто станом на момент розгляду справи більше одного року. Наявність реєстрації відповідача у спірному житловому будинку порушує право позивача на вільне володіння та користування власністю, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації. Що стосується вимог позивача про зняття відповідача з реєстрації, то відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть. Тобто, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що дає підстави для часткового задоволення позову [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial