Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивачка подала до суду позовну заяву про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04.06.2021 відкрито провадження по вищезазначеній справі та призначено до розгляду. Позивачка обґрунтовуючи позов тим, що в період з 29.08.2001 по 29.01.2013 [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Дитина зареєстрована та проживає постійно з позивачкою. Відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та належного утримання дитини, не проявляє до сина батьківської турботи, не цікавиться життям та здоров`ям, не утримує матеріально. У зв`язку з викладеним позивачка просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] в судових засіданнях підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 01.11.2021 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, про день, місце та час судових засідань повідомлявся за адресою, яка зазначена в позовній заяві, як місце проживання відповідача ( [ADDRESS] ), однак до суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання». У зв`язку з цим відповідача було повідомлено через офіційний сайт веб-портал «Судова влада України». Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано відзиву на позовну заяву і будь-яких заяв або клопотань не надходило. Представник Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державна адміністрація в судове засідання не з`явився, але надали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав № 102/02/38-6220 від 06.10.2021, просили розглядати справу у відсутності представника Служби, позовні вимоги підтримують. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В період з 29.08.2001 по 29.01.2013 [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, що підтверджується рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29.01.2013. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1181. [PERSON] проживає разом з матір`ю, позивачкою по справі, яка займається вихованням сина, належно утримує, проявляє турботу, підтримує необхідний рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Відповідно до характеристики директора гімназії № 283 [PERSON] зазначено, що [PERSON] навчається у гімназії № 283 з 2014 року в класі з поглибленим вивченням математики, має достатньо високий рівень знань з основних предметів шкільного курсу, мама приділяє велику увагу навчанню і вихованню сина, за роки навчання в гімназії батько не спілкувався із класним керівником, не відвідував батьківські збори, ніяким чином не проявляв зацікавленості шкільними успіхами та проблемами [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості від 08.04.2021 виконаним державним виконавцем [PERSON] , на підставі виконавчого листа № 2-6072, виданого Деснянським районним судом міста Києва, станом на 02.09.2020 аліменти нараховуються на неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , заборгованість [PERSON] станом на 01 квітня 2021 року становить 120920,00грн. Як установлено судом, відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та належного утримання сина, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться життям та здоров`ям, не утримує матеріально. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із статей 3, 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положень ст. 9 Конвенції ООН «Про права дитини» держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Також, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Суду не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що батько дитини виконує свої обов`язки щодо сина, або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України. Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державна адміністрація винесено висновок 102/02/38-6220 від 06.10.2021, яким визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина, оскільки він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00грн, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved