Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивачка просить суд звільнити від сплати аліментів на користь відповідача - [PERSON] аліменти у розмірі 15% від заробітку (доходу), але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача - [PERSON], на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини із усіх видів доходу щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повнолітня. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 1997 року по 16 листопада 2006 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - [PERSON]. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - доньку, [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя виявилося невдалим і в 2006 році шлюб між ними було розірвано. 16.112006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Енергодарського міського управління юстиції Запорізької області було зареєстровано розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з нею. Вісім місяців після розлучення вона намагалася самостійно виховувати дітей. Відповідач ухилявся від їх добровільного утримання, а самій їй було важко, оскільки діти хворобливі та їх лікування вимагало чималих коштів, тому вона була вимушена звернутися до Енергодарського міського суду з позовом про стягнення з позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 20.07.2007 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину певного віку до повноліття дітей. 23.07.2007 року Енергодарським міським судом 3апорізької області було видано виконавчий лист № 2-1224 про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі - 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину певного віку до повноліття дітей.08 серпня 2008 року [PERSON] вдруге одружився. [INFO] у нього від другого шлюбу народився син - [PERSON], та майже відразу після народження сина, а саме 22.08.2011 року, [PERSON] подав до суду позов про зменшення розміру аліментів. Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 23.09.2011 року по справі 2-891/2011 за позовом [PERSON] до неї, третя особа - [PERSON], про зменшення розміру аліментів в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено.Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, [PERSON] подав апеляційну скаргу. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 10.01.2012 року Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 23 вересня 2011 року в цій справі скасовано та ухвалено нове рішення. Позов [PERSON] задоволений частково. Визначений за рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 20.07.2007 року розмір аліментів, що стягується з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітніх дітей з 10 січня 2012 року змінено з 1/3 частки (з 33%) на 3/10 ( на 30%) часток всіх доходів відповідача до досягнення дітьми повноліття та видано відповідний виконавчий лист. Діти і надалі проживали разом з нею. [INFO] їхньому сину [PERSON] виповнилося 14 років. Через декілька днів її син - [PERSON] зібрав свої речі та пішов мешкати до батька. Поважаючи його думку, вона не заперечувала стосовно його вибору місця проживання. Через деякий час після того, як її син - [PERSON] став мешкати у батька, [PERSON] звернувся до Енергодарського міського суду з позовом до неї про звільнення від сплати аліментів на утримання сина. Рішенням Енергодарського міського суду позовні вимоги задоволені та звільнено його від сплати аліментів на її користь на утримання сина - [PERSON]. Подальше стягнення проводилося з відповідача на її користь у розмірі 15% від його доходу на утримання лише доньки - Віталіни.В подальшому відповідач звернувся до суду з позовом до неї про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON]. Рішенням Енергодарського міського суду від 02.08.2013 року по справі № 316/1803/13-ц стягнено з неї на користь відповідача аліменти у розмірі 15% від заробітку (доходу), але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], почав стягнення з 22.07.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Пройшов час, та її син - [PERSON] постійно приходив до неї в гості. Вони постійно спілкувалися, а в червні 2014 року її син [PERSON] повністю перейшов мешкати до неї і наміру повертатися до батька в нього немає. З того ж часу він знаходиться повністю на її утриманні. Одночасно з цим, з неї стягуються аліменти на користь відповідача на утримання сина і вирішити добровільно питання про припинення сплати аліментів вона не має змоги. У судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву, у котрій позов підтримала, та просить справу розглянути у її відсутності. Представник позивачки у судове засідання не з'явився, надав заяву, у котрій позов підтримала, та просить справу розглянути у її відсутності (а.с.35). Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву у котрій позов визнає частково, не визнає лише в частині призначення стягнення з дати ухвалення рішення, а не з дати подання позовної заяви (а.с.32). Треті особи у судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності (а.с.33,34). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і повинен бути задоволений з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України передбачено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно до ч.2 ст. 188 СК України передбачено, що батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні. Цей обов'язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в СК України (ст. 180-201). Відповідно до домінуючих у суспільстві моральних засад для відносин, що складаються в сім'ї, характерною є турбота про малолітніх, неповнолітніх, інших непрацездатних членів сім'ї, надання їм посильної підтримки й матеріальної допомоги. Батьки забезпечують інтереси дитини в житлі, харчуванні, відпочинку, лікуванні тощо. Пункт 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 24 Конвенції про права дитини передбачає право дитини на користування найбільш досконалими послугами системи охорони здоров 'я та засобами лікування хвороб і відновлення здоров'я. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, закріплене право кожної дитини на достатній рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Дослідував матеріали справи, суд знаходить вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved