Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що рішенням Буринського районного суду від 10.04.2009 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання їхніх двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/4 частина його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Між тим на сьогоднішній час, відповідно до вимог закону, розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім цього діти підросли, збільшилися витрати на їх утримання, а вона втратила роботу. Просила змінити розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, стягнувши їх у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше ніж прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з дітей. Також просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2009 року по лютий 2018 року в розмірі 6104 грн.57 коп. Ухвалою суду від 07.02.2019 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучена [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник заявлені вимоги підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснивши, що він не працює і сплачує аліменти також ще на одну дитину, крім позивачки. Має тимчасові заробітки, яких ледве вистачає для сплати аліментів та на утримання його сімї, так як дружина також не працює. В тому, що в нього була заборгованість по аліментам він не винуватий, так як спочатку вона виникла через її нарахування з моменту подання позову та особливостей виконання судового рішення. З часом він її погасив, при цьому мав переплату по аліментам. Третя особа [PERSON] підтвердила, що відповідач сплачує їй аліменти на утримання дитини, заборгованості немає. Представник третьої особи Могилів-Подільського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області про розгляд дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився по невідомій причині. Враховуючи положення ст..223 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути без його участі на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення сторін, доводи їх представників, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 15.06.2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Буринського районного управління юстиції Сумської області зроблено актовий запис №51 від 13.10.2010 року (а.с.11-12) В період перебування у шлюбі, у них народилися двоє дітей сини : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач, що вбачається із свідоцтв про народження дітей (а.с.4,5). Заочним рішенням Буринського районного суду від 10.04.2009 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частина його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання двох неповнолітніх дітей, у звязку з чим 03.11.2009 року судом було видано виконавчий лист (а.с.6,7) Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями ст.181 цього ж Кодексу способи виконання обовязку утримання дитини визначаються домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у часті від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. Відповідно до\~ч.2\~ст.\~182\~СК України,\~ розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому,\~визначаючи розмір\~аліментів,\~ суд\~повинен врахувати: \~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України в пунктах 17 та 23 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК. В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з часу стягнення аліментів з відповідача на утримання двох його неповнолітніх дітей минув тривалий час. Діти підросли, навчаються і потребують значно більших витрат на своє утримання та створення належних умов, достатніх для їх нормального фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому, погіршилося матеріальне становище позивачка, яка в теперішній час не працює, у звязку з чим не спроможна в повній мірі забезпечити потреби дітей, оскільки аліменти, які сплачує відповідач на утримання останніх, не відповідають вимогам ч.2 ст. 182 СК України та є недостатніми для належного виховання та утримання дітей (а.с.15-17) Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» передбачено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, з 01.01.2019 року, - 2027 гривень. Тобто мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 1013 грн. 50 коп.. Як встановлено судом, відповідач одружений, фізично здоровий та працездатний, сплачує також аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання його сина [PERSON], [INFO] (а.с.38,39). Заборгованості по аліментам, що стягуються на користь позивачки та на користь третьої особи, немає. Надавши оцінку вищенаведеному в їх сукупності та відповідності нормам матеріального права, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання його неповнолітніх дітей та сплачуються позивачці, підлягає зміні в частині їх збільшення до 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд не погоджується з твердженнями позивачки щодо можливості сплати ним коштів на утримання дітей у більшому розмірі, оскільки ці доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і вона не довела цього належними та допустимими доказами згідно з вимогами процесуального закону. В частині вимог [PERSON] про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2009 року по лютий 2018 року в розмірі 6104 грн.57 коп. суд зважає на таке. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною першою\~статті 196\~СК України,\~в редакції\~Закону №2037-VІІІ\~від 17.05.2017\~року,\~яка набрала\~чинності 08.07.2017\~року,\~передбачено,\~що \~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Частина 1 статті 58 \~ Конституції України\~закріплює загальновизнаний принцип права, відповідно до якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. У\~рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99\~у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7). З врахуванням наведеного, нова редакція ч.1 ст.196 СК України підлягає застосуванню саме з 08.07.2017 року. У п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобовязання боржником. Після порушення боржником свого обовязку неустойка починається виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або несвоєчасне виконання обовязку сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною в залежності від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день сплати прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату чи несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Такий правовий висновок викладений 03.10.2018 року в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі №239/306/17 (провадження №61-988св18). Між тим, як видно з матеріалів справи, при поданні даного позову [PERSON] до суду 12.10.2018 року відповідач заборгованості зі сплати аліментів не мав, про що свідчить розрахунок зі сплати аліментів по виконавчому провадженню(а.с.9,10). При цьому, станом на 04.12.2018 року така переплата становила вже 3011 грн. 30 коп., що вбачається з довідки відділу державної виконавчої служби (а.с.35) Тобто, стягнення неустойки після фактичного добровільного погашення боргу по аліментам відповідачем за декілька місяців перед зверненням позивачки з цим позовом, буде суперечити самому принципу її застосування. Також судом враховується, що доказів виникнення заборгованості по аліментам за 2009 рік з вини саме відповідача не надано, а останній зазначив, що як тільки дізнався про судове рішення про стягнення аліментів відразу почав погашати накоплений за декілька місяців борг. Суд не приймає розрахунок неустойки (пені) наданий позивачкою на суму 6104 грн.57 коп. (а.с.18), оскільки в ньому не враховано, що починаючи з 2011 і до дня її звернення з цим позовом відповідач фактично мав переплату по аліментам, яка автоматично зменшувалася у випадку не сплати визначеної суми згідно виконавчого листа. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача неустойки (пені) в розмірі 6104 грн.57 коп. є безпідставними. Згідно ст.141 ЦПК України, з врахуванням часткового задоволення вимог позивачки та звільнення її відповідно до Закону від сплати судових витрат, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. Таким чином,

Outcome: partial