Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, яким просила суд позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Заявлені вимоги мотивувала тим, що відповідач являється батьком дитини [PERSON], однак з моменту розлучення (в жовтні 2005 року) проживає окремо в іншому місті не відомо де, та жодного з покладених законом на нього батьківських обовязків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, «посильної трудової» або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Стверджувала, що для доньки нею створено належні житлово-побутові умови проживання. Вероніка має окрему кімнату наявне окреме спальне місце для зберігання одежі взуття, книжок, місце для виконання домашніх завдань. Зазначала, що на даний час вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який допомагає повністю в утриманні та вихованні [PERSON], допомагає дитині в навчанні. Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задоволити. Відповідача було своєчасно і належним чином повідомлено про час та місце судового розгляду справи, в тому числі і через засоби масової інформації (газета «Високий замок» № 97 (5497) за 30 серпня 2016 року), однак в суд не з'явився і не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Представник третьої особи - Мостиської РДА як органу опіки та піклування в судовому засіданні позов підтримала. Враховуючи наведене, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.ст.12, 15 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні. Пріоритет інтересів дитини над інтересами батьків закріплений також в Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифіковано Україною 27.02.1991 року), відповідно до якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 150 СК України встановлені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 цієї ж Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен зокрема, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 06.10.2005 року. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з позивачкою. З моменту розірвання шлюбу відповідач жодного разу не цікавився власною донькою, не приймає участі у її вихованні, не надає жодної матеріальної допомоги, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не займається її вихованням та підготовкою до самостійного життя. На даний час місце знаходження відповідача невідоме. Крім того, яка встановлено судом, позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який допомагає позивачці в утриманні, вихованні та навчанні дитини. Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивачки та представника Мостиської РДА, а також наявними у справі письмовими доказами: копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.07.2003 року; копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06.10.2005 року; копією паспорта серії [NUMBER] від 07.04.2015 року; висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав № 02-29/809 від 14.04.2016 року; а також іншими матеріалами справи. Вищенаведені обставини в сукупності, на думку суду, свідчать про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання власної неповнолітньої доньки та свідомо нехтує такою. Згідно висновку органу опіки та піклування Мостиської РДА Львівської області № 02-29/809 від 14.04.2016 року є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Суд погоджується із даним висновком органу опіки та піклування, оскільки такий є обґрунтований, повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та відповідає інтересам дитини. У відповідності до п.2 ч. 1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо воно, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач у справі ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню власної дитини, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.164 СК України є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Також суд звертає увагу відповідача на положення ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, де вбачається, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved