Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідачів з вимогою визначити порядок користування квартирою, посилаючись на те, що позивачці, та відповідачам на праві власності належить двокімнатна квартира [ADDRESS]. У звязку з важким матеріальним становищем вона, позивачка, має намір оформити субсидію, однак відповідачі, які є співвласниками квартири, відмовляються від оформлення необхідних документів. На даний час між ними фактично встановлений порядок користування зазначеною квартирою. При цьому іншим позасудовим шляхом вирішити порядок користування даною квартирою не виявляється можливим, тому вона змушена звернутись до суду із вказаним позовом. Просила суд визначити порядок користування квартирою шляхом виділення їй в користування кімнату площею 10,6 кв.м., а відповідачам - кімнату площею 17,4 кв.м. Позивачка надала суду заяву, в якій просила здійснювати судовий розгляд без її участі, на задоволенні позову наполягала. Відповідачі в судове засідання не зявились, надали суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували. Відповідно до ч.2 ст.197 Цивільно-процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом було встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на житло від 16 грудня 1994 року, зареєстрованим за № 26484. Згідно ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що позивачка та відповідачі є фактичними співвласниками квартири [ADDRESS], тому вони мають право вільно розпоряджатися належною їм власністю на рівних правах. З особового рахунку № 7046 вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], 1991 р.н.(а.с.23) Відповідно до технічної характеристики [ADDRESS], вбачається що, квартира загальною площею 45,9 кв.м. складається з двох житлових кімнат, площею 17,4 кв.м та 10,6 кв.м, кухні площею 7,8 кв.м., коридору площею 5,0 кв.м., ванної кімнати та туалету. (а.с.6) З урахуванням переліченого суд дійшов того, що позивачка, маючи право спільної сумісної власності на [ADDRESS], обґрунтовано звернулась до суду із вимогою про визначення порядку користування вказаним нерухомим майном, оскільки іншого позасудового визначення порядку користування спірною квартирою не існує. Таким чином суд вважає, що заявлені позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню шляхом визначення порядку користування між сторонами [ADDRESS] в такому порядку, про який просить позивачка та не заперечують відповідачі, та такий порядок користування спільними квартирами не порушить права сторін, як власників. На підставі виявлених обставин справи, суд вважає можливим визначити між сторонами порядок користування спірної квартирою шляхом виділення [PERSON] в користування кімнату площею 10,6 кв.м., а відповідачам [PERSON] та [PERSON] виділити в користування кімнату площею 17,4 кв.м., в загальному користуванні залишити коридор площею 5,0 кв.м., кухню -7.8 квм., ванну кімнату та туалет.

Outcome: approved