Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.12.2016 по 01.01.2020 в розмірі 13400,16 грн., а також просить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що КПТМ «Криворіжтепломережа» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для опалення житла населенню, яке відповідно з вимогами ЖК України, зобов`язане здійснювати оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Щомісяця теплова енергія поставляється за адресою: [ADDRESS] , де мешкає відповідач. Оскільки зазначений будинок є багатоповерховим, опалення до квартири відповідача здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку, які є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, що свідчить про те, що відповідач фактично отримує теплову енергію. Як зазначив позивач в своєму позові, відповідач в повному обсязі оплату за отримані послуги не вносить, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем у вказаній сумі. Ухвалою суду від 16.03.2020 відкрите провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Після отримання позовної заяви відповідач подав відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки позивач не надав ніяких документів, які підтверджують його господарську діяльність з надання послуг з постачання теплової енергії та її ліцензування, вважає, що позивачем не доказано, що він є виконавцем таких послуг. Крім того, всупереч вимогам ч.1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якою надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, позивачем не було надано договорів про надання послуг з опалення та гарячого водопостачання, будь-яких інших документів про фактичне надання та отримання відповідачем таких послуг, тому вважає, що у позивача відсутні законні підстави вимагати зі споживача плату за житлово-комунальні послуги. Зазначив, що відповідно до ст.14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються в межах, встановлених договором, та особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не с обов`язком до неї. В будинку [ADDRESS] у 2016 році встановлено прилад обліку теплової енергії, що підтверджує відповідною довідкою, і про що зазначено позивачем в актах, тому нарахування плати за послугу з теплопостачання позивач повинен проводити з урахуванням показників засобу обліку. Натомість, наданий позивачем розрахунок не містить відомостей про обсяг наданої послуги, не містить показники приладів обліку теплової енергії в будинку за місцем проживання відповідача. Крім того, не погоджується із ствердженнями позивача про те, що ним вживалися заходи щодо стягнення боргу, оскільки він не повідомлявся про суми заборгованості, ніяких попереджень про сплату заборгованості не отримував, доказів щодо отримання цього попередження суду не надано. Представник позивача в установлений судом строк подала відповідь на відзив, зазначила, що КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідно до приписів Закону України «Про природні монополії» відноситься до суб`єктів природної монополії. Як монополіст такої природної монополії, згідно ст.19 Закону України «Про теплопостачання», позивач не мас права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової енергії, а споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, нараховану на опалювальну площу квартири, що відображена на особовому рахунку. Щодо посилання відповідача на відсутність договору між ним та КПТМ «Криворіжтепломережа», позивач зазначає, що відповідно до п.1 ч.3 ст.20 Закону України №1875-4 від 24.06.04 «Про житлово-комунальні послуги» саме споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, який відноситься до договорів приєднання, і відповідно до ст.634 ЦК України може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати своєї умови договору. Дані договори укладаються в районних абонентських службах КГІТМ «Криворіжтепломережа» з усіма споживачами без винятку. Представник позивача зазначив, що відповідно ст.633 ЦК України у даному випадку присутні всі умови, що свідчать про наявність публічного договору, оскільки КПТМ «Криворіжтепломережа» є юридичною особою, надає послуги необмеженій кількості людей, умови постачання послуг є однаковими для всіх споживачів. Щодо тарифів на послуги, які надаються підприємством, позивач пояснив, що співробітниками КПТМ «Криворіжтепломережа» постійно проводяться виступи па телебаченні ТРК «Рудана», в яких пропонується споживачам укласти договори, сплатити заборгованість, якщо така існує, доводяться до відома населення і обов`язковими для виконання на встановленій території, як споживачами послуг так і підприємствами, що надають таки послуги. Крім того позивачем зазначено про те, що відповідно до ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. В даному випадку КПТМ «Криворіжтепломережа», виконуючи обов`язок, з метою якої було створене підприємство, здійснювало постачання теплової енергії в вигляді централізованого опалення до квартири відповідача, було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , на якому відображено розмір опалювальної площі квартири та проведені нарахування за поставлену теплову енергію, а позивач в свою чергу отримував послуги, користувався тепловою енергією та здійснював часткові, періодичні оплати. Отже, не укладення договору не звільняє відповідача від сплати заборгованості за спожиту теплову енергію. Щодо пропуску строків позовної давності, позивач зазначив, що підприємство не пропустило строк позовної давності, оскільки відповідач здійснював оплату за теплову енергію попри те, що в деяких місяцях теплова енергія не постачалась і нарахування не проводились, що свідчить про визнання останнім свого боргу та переривання позовної давності, а тому вимоги позивача потребують задоволення в повному обсязі. В судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися, представник позивача надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач причини неявки до суду не повідомив, будь яких клопотань від нього не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Згідно з положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Встановлено, що позивач КПТМ «Криворіжтепломережа» по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення населенню. За відомостями, отриманими судом в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України, відповідач у справі [PERSON] з 29.04.2016 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , згідно з випискою з особового рахунку є власником квартири за вказаною адресою, тобто є побутовими споживачем послуг, які надає КПТМ «Криворіжтепломережа». Встановлено, що позивачем надавалися комунальні послуги з теплопостачання на вказаний будинок, а отже - і до квартири відповідача, що підтверджується актами обстеження будинку /а.с.6-8/. За вказано адресою значиться заборгованість зі сплати отриманих послуг з опалення, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку за період з 01.12.2016 по 01.01.2020 становить 13400,16 грн. /а.с.5/. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із належного виконання споживачем зобов`язань по сплаті наданих послуг. За приписами ч.3 ст.156 ЖК України, члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Відповідно до ст.162 ЖК України, ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 2004 року в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Пунктом 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач щомісяця, не пізніше 20-го числа місяця наступного за звітним, вносить повну оплату за комунальні послуги. Частина 5 пункту 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року №1198, передбачає обов`язок споживача теплової енергії своєчасно проводити розрахунки за використану теплову енергію. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Судом встановлено, що позивачем направлялось на адресу відповідача повідомлення про наявність заборгованості та необхідність її сплати /а.с.3/, яке відповідачем було проігноровано. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд погоджується з тією обставиною, яка була зазначена відповідачем у відзиві, що договір між сторонами у справі щодо надання вказаних послуг не укладався. Однак, суд вважає, що відсутність такого договору не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача відповідно до п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Форма типового договору затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 21.07. 2005 № 630, і цей договір відноситься до договорів приєднання, і відповідно до ст.634 ЦК України може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. При цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Суд враховує, що позивачем доведена та обставина, що відповідач, як мешканець багатоповерхового будинку і власник квартири [ADDRESS] в цьому будинку, його послугами користується. Згідно з ч.4 ст.319 ЦК України, власність зобов`язує. Таким чином, суд вважає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо оплати комунальних платежів, було порушено право позивача на своєчасне отримання коштів за надані послуги. При цьому суд не погоджується з позицією відповідача стосовно того, що пройшов строк позовної давності, виходячи з наступного. Так, статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з приписами ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Разом з тим, між позивачем та відповідачем письмовий договір про збільшення строку позовної давності не укладався. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, нормою ст.261 ЦК України визначено початок перебігу позовної давності, який згідно з частиною першою цієї статті починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як встановлено судом, відповідач протягом 2016-2108 років частково здійснював оплату комунальних послуг, що відповідно до положень ч.1 ст.264 ЦК України розцінюється судом як визнання відповідачем обов`язку перед позивачем, який надає комунальні послуги. Крім того, згідно з розрахунком дата останньої сплати відповідачем спожитих комунальних послуг - квітень 2018 року, а тому з травня 2018 року розпочався перебіг позовної давності і у позивача виникло право на подання позову. Позивач звернувся до суду у березні 2020 року, тобто до спливу трирічного строку, а отже суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено. Із наданого позивачем розрахунку видно, що за адресою: [ADDRESS] , в період з 01.05.2018 по 01.01.2020 оплата за послугу з опалення відповідачем зовсім не здійснювалась. А тому суд вважає, що відповідач, як власник житла, відповідно до приписів ст.319 ЦК України має нести відповідальність за його утримання, тобто повинен у відповідності цивільного законодавства оплачувати послуги за цією адресою. Суд критично ставиться до тієї обставини, яку відповідач зазначає у своєму відзиві на позов, про те, що позивач не надав доказів здійснення ним господарської діяльності з теплопостачання, оскільки КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідно до Закону України «Про природні монополії» відноситься до суб`єктів природної монополії і надає послуги населенню міста з теплопостачання, що є загальновідомим. Стосовно того, що розрахунок не містить тарифів та ним не підтверджується нарахування суми до сплати за показами загальнобудинкового лічильника, суд вважає, що тарифи на послуги з теплопостачання тарифи встановлюються рішенням виконкому Криворізької міської ради та постановами НКРЕКП, які після їх затвердження публікується в засобах масової інформації, а тому за своїм походженням є загальнодоступними. При цьому суд вважає, що відповідач, долучивши до свого відзиву довідку керуючої ОСББ «Каткова,51» про встановлення в будинку теплового лічильника не є жодним доказом проти позовних вимог. Інших доказів відповідач не надав. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved