Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до суду до відповідача, який в подальшому уточнювала та просить розірвати їх шлюб, посилаючись на те, що сім*я розпалася остаточно і поновлена бути не може, а також стягнути аліменти на іі користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до закінчення дитиною навчання, однак не пізніше ніж вона досягне 23 річного віку, посилаючись на те, що дитина, яка проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні та потребує матеріальної допомоги, яку відповідач надає не в повному обсязі. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов. Позивачка в судове засідання не з»явилася, подала суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. Відповідач та його представник позовні вимоги про розірвання шлюбу визнали, проти позовних вимог щодо стягнення аліментів заперечували, з тих підстав, що відповідач добровільно сплачує кошти позивачки на утримання сина, які навіть перевищують 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, про що надав відповідні докази. Крім того на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки- Іщук [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які хворіють та потребують додаткових витрат на лікування. Вказав, що аліменти в розмірі 1/5 частини були б достатніми, оскільки перевищують розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів до закінчення сином навчання передчасні, оскільки син [PERSON] ще є неповнолітнім. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. \~\~\~\~ Згідно ст..80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 182 СК України визначаються обставини, які повинен врахувати суд при визначенні розміру аліментів, а саме стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 листопада 2000 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського райвиконкому м. Харкова, актовий запис № 455. /а.с.8/. Від шлюб мають неповнолітнього сина- Іщука [PERSON], [INFO] /а.с.9/, який проживає разом з матірю. Спільне життя сторін не склалося з причини несумісності характерів та відсутністю взаєморозуміння. Сторони більше чотирьох років мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують. Позивачка на примирення не згодна, почуття кохання до відповідача втратила, бажання змінити прізвище після розірвання шлюбу не виявила. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідач є здоровою людиною, працює інструктором комплексного тренажеру навчально-тренувального комплексу ( авіаційних тренажерів) льотного факультету Харківського національного факультету Повітряних Сил імені [PERSON], крім того, отримує пенсію за вислугою років військовослужбовця. Відповідно наданих відповідачем квитанцій, ним добровільно були сплачені кошти на утримання сина з серпня 2016 року по березень 2017 року. Доказів, які б підтверджували наявність інших утриманців відповідачем не надано. Суд приходить до висновку, що відповідач взмозі та повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісячно, з урахуванням виплачених сум з 13.04.2017 року та до досягнення повноліття дитиною. Необхідність стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно позивачкою не доведено. Разом з тим, враховуючи розмір вже сплачених відповідачем в якості аліментів сум в період з моменту подачі позивачкою позову, суд вважає можливим стягнути аліменти з дня подачі нею уточненого позову з 13.04.2017 року. Що стосується вимог позивачки про стягнення з відповідача аліментів до закінчення дитиною навчання, ці вимоги заявлені нею передчасно, оскільки дитина є неповнолітньою, а тому позивачка не буде позбавлена можливості в подальшому звернутися до суду з такими вимогами. На підставі ст..88 ЦПК України з відповідача на користь держави та на користь позивачки стягується судовий збір.

Outcome: partial