Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вказаний будинок було збудовано її батьком [PERSON] в 1965 році, але право власності на будинок в законному порядку не зареєстровано. В цьому будинку проживав її батько до моменту своєї смерті в 1967 році, після його смерті залишилися проживати її мати до моменту своєї смерті в 2005 році і з часу свого народження до теперішнього часу в цьому будинку проживає вона, добросовісно і безперервно володіє ним, утримує його, сплачує комунальні послуги та податки, а тому набула права власності на нього за набувальною давністю. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги. Позивачка особисто в судове засідання не з8явиласяґ. Повідомлялася належним чином та своєчасно, про поважні причини своєї неявки до суду не повідомила, направила в суд представляти свої інтереси представника. Представник відповідача - Харківської міської ради- в судове засідання не з*явився, повідомлявся належним чином та своєчасно, про причини неявки до суду не повідомив. Зі згоди представника позивачки слід проводить заочний розгляд справи у відсутність представника відповідача. Суд, вислухавши представника позивачки, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного: Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Відповідно до роз*яснень, що містяться в Постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»: П.9 При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). П.10. З огляду на положення статті 376 ЦК право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом, оскільки цією нормою передбачено особливий порядок набуття права власності на нерухоме майно, що збудоване або будується на земельній ділянці, не відведеній для даної мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. П.15. До завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Судом встановлено, що батьками [PERSON], яка народилася [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). 19.12.1953 року [PERSON] була виділена земельна ділянка для житлового індивідуального будівництва ( а.с.8) та в 1965 році збудовано житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] ( а.с.9-12). За рішенням Кулиничівської селищної ради від 26.04.2012 року цьому домовладінню присвоєна поштова адреса [ADDRESS] ( а.с.34), а рішенням Харківської міської ради включено у межі м.Харкова та перейменовано [ADDRESS] на [ADDRESS] ( а.с.36-43). Відповідно до діючого на той час законодавства підставою для виникнення права власності на житловий будинок був факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Так як спірний житловий будинок не був прийнятий в експлуатацію, то права власності на нього не виникло і на даний час це є самочинним будівництвом. [INFO] [PERSON] помер ( а.с.17). З технічного паспорту на житловий будинок з надвірними будівлями, виготовленого в 2013 році вбачається, що після смерті [PERSON] в 1970 році та в 1982 році робилися прибудови, що ще раз підтверджує самочинність будівництва особами, що проживали в цьому будинку після його смерті- [PERSON]. чи то позивачкою чи то іншими особами ( а.с.15-16). Право власності за набувальною давністю на об'єкт самочинного будівництва не може бути визнано судом. Більш того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. На підставі вищевикладеного суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed