Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд позбавити [PERSON], [INFO], громадянина Німеччини, що проживає за адресою: [ADDRESS] батьківських прав щодо його доньки - [PERSON], [INFO], та слухати дану справу за її місцем проживання, так як у неї малолітня дитина та вона позбавлена можливості через матеріальний стан поїхати в Німеччину. Заявлені позовні вимоги мотивувала тим, що з відповідачем по справі громадянином Німеччини [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 18.05.2010 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 36. Під час шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO], яка народилася в Україні в м. Львові. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з нею. Стверджувала, що з дня народження дитини відповідач не надавав їм жодної матеріальної допомоги, донька знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Крім того зазначала, що відповідач не забирав її з дитиною з пологового будинку; жодного разу з моменту народження не відвідав доньку, не знає як вона виглядає, через що дитина була позбавлена можливості побачити батька. Вважає вказане свідченням того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя. Зазначала, що відповідач вважає, що не він являється батьком дитини (про що надіслав відповідного листа), хоча донька є дуже подібна на нього. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задоволити. Відповідача в порядку судового доручення було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, свідченням чого є підтвердження про виконання такого судового доручення, де вбачається, що відповідач [PERSON] 10.09.2015 року отримав документи щодо наявності в суді даного позову та виклик його в судове засідання, однак такий в суд не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Мостиської РДА Львівської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник третьої особи - Мостиської міської ради Львівської області як органу опіки та піклування був своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, однак в суд не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило жодних клопотань про відкладення розгляду даної справи. Прокурор прокуратури Мостиського району Демчук Г.В. в судовому засіданні позов підтримала. Враховуючи наведене, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.ст.12, 15 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні. Пріоритет інтересів дитини над інтересами батьків закріплений також в Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифіковано Україною 27.02.1991 року), відповідно до якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 150 СК України встановлені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 цієї ж Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, в сукупності, так і кожен зокрема, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 18.05.2010 року (а.с.5). Під час шлюбу у них народилася одна дитина - донька [PERSON], [INFO] (а.с.6). На час народження дитини сторони проживали окремо. Відповідач не забрав дружину з дитиною з пологового будинку та за все життя доньки такий жодного разу її не бачив. Крім того, як вбачається з факсимільного повідомлення адресованого відповідачем позивачці, такий не вважає себе батьком - [PERSON] (а.с.9, 10). Відтак, на думку суду, вказані докази дають підстави вважати, що відповідач повністю нехтує своїми батьківськими обов'язками, маючи для цього реальну можливість. Свідомо не бажає брати участі у вихованні дитини, не піклується нею, не дбає про добробут, хоча перешкод в цьому йому ніхто не чинить. Крім того, відповідач без поважних на те причин жодним чином не висловив своєї позиції стосовно заявленого позову. Таким чином, підсумовуючи все вищенаведене, та беручи до уваги, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки, так як не вважає себе її батьком, а також враховуючи, що відповідач не надав суду жодних заперечень проти того аби його позбавили батьківських прав відносно дитини, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.164 СК України є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої дитини - доньки [PERSON].

Outcome: approved