Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 % частини з усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Шлюб між ними не розірвано. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від утримання дитини. Відповідач в заяві про перегляд заочного рішення зазначає, що до липня 2020 року він позивачкою проживав разом та спільно вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виховували та утримували дитину разом, тому стягнення аліментів до липня 2020 року вважає необгрунтованим та безпідставним. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі ј частки від усіх видів його доходу, вважає що аліменти повинні стягуватись з дня набрання судовим рішенням законної сили. Суд не вбачає передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, та враховуючи тривале знаходження справи у провадженні, з огляду на розумність строків розгляду справ, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.11.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Шлюб між сторонами не розірвано. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , свідченням чого є свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Згідно довідки з ЖКП ММР «Мрія» від 11.11.2010 за вих. № 3096, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею зареєстрована донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Щодо тверджень відповідача про сумісне проживання однією сім`єю до липня 2020 року та утримання дитини, то суд не може взяти їх до уваги з огляду на відсутність належних та допустимих доказів які б підтверджували ці факти. Відповідно до ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому вимога відповідача щодо стягнення аліментів з дня набрання судовим рішенням законної сили не базується на нормах чинного законодавства. Оцінюючи всі зібрані докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі ј частини з усіх видів доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття починаючи з дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80грн.

Outcome: partial