Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача, в якому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 01 вересня 2009 року у відділі актів громадянського стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області. В обґрунтування позову посилається на те, що з 01 вересня 2009 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося через неприязні відносини та відсутності взаєморозуміння між позивачкою та відповідачем. Шлюбні відносини фактично припиненні з листопада 2017 року, у зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом про розірвання шлюбу. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання також не з'явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив суд про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги позивачки визнав в повному обсязі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Так, зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01.09.2009 року вбачається, що 13 вересня 2001 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області було зареєстровано шлюб між сторонами, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 82 (а. с. 7). Шлюб у сторін перший. Сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 6). Судом встановлено, що шлюб носить формальний характер, його відновлення неможливе за обставин, зазначених позивачкою у позовній заяві. Подальше спільне життя чоловіка - [PERSON] та дружини - [PERSON], збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Примирення між сторонами неможливе. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя немає. Між ними досягнута згода про місце проживання малолітньої дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Враховуючи вищевикладене, задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно зі свідоцтвом про народження від 22 грудня 1971 року №416 виданого відділом РАЦС Кілійського районну Одеської області позивачка мала дівоче прізвище «[PERSON]». Надалі позивачка перебувала у шлюбі з [PERSON] при укладенні якого змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» , який розірвала 25 червня 2009 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №57(а. с. 23). Після розірвання шлюбу з [PERSON] позивачка виявила бажання залити шлюбне прізвище «[PERSON]». Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу з [PERSON], у зв'язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]».Позивачка виявила бажання, після припинення шлюбу змінити своє наявне прізвище на дошлюбне - «[PERSON]», про що зазначила у своїй позовній заяві, у зв'язку з чим суд вважає за можливе після припинення шлюбу між сторонами змінити прізвище позивачки. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. ст. 24, 105, 110, 112, 113, 114, 115 СК України,

Outcome: approved