Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

Позивачка просить визнати земельну ділянку [NUMBER], площею 0,0893 га, кадастровий номер 1822083000:01:000:0431, яка призначена для ведення садівництва та розташована в садовому товаристві «Поштовик» Давидівського масиву на території Іванівської сільської ради Житомирського району, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто сторін, а також визнати за нею право власності на ? частину даної земельної ділянки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вказана земельна ділянка є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, однак відповідач відмовляється оформити за позивачкою право власності на ? частину цієї земельної ділянки. Водночас, відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом (а.с. 33-34), в якому просить визнати вищевказану земельну ділянку, автомобіль «ВАЗ-21011», 1977 року випуску, державний номер [NUMBER] та гараж [NUMBER] в гаражному кооперативі «Мотор» об'єктом спільної сумісної власності сторін, а також провести розподіл даного майна, виділивши йому спірну земельну ділянку, а позивачці спірні автомобіль та гараж. Свої вимоги, обґрунтовує тим, що сторони не можуть добровільно розподілити спірне майно. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] позов останньої підтримали з викладених вище підстав. Зустрічний позов не визнали, оскільки просили залишити відповідачу вищевказаний автомобіль та гараж, а позивачці спірну земельну ділянку. Відповідач та його представник зустрічний позов підтримали з викладених вище підстав, а в задоволенні первісного позову просили відмовити, оскільки за відповідачем необхідно залишити вказану земельну ділянку, а позивачці спірний автомобіль та гараж. Окрім цього, відповідач в суді пояснив, що відповідачка була проти приватизації ним згаданої земельної ділянки, а тому ніякого відношення до неї вона не має. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] необхідно відмовити, а позов [PERSON] до [PERSON] задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 18 січня 1974 року по теперішній час перебувають в шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 6). Під час спільного шлюбу внаслідок приватизації відповідач [PERSON] отримав у власність земельну ділянку [NUMBER], площею 0,0893 га, кадастровий номер 1822083000:01:000:0431, яка призначена для ведення садівництва та розташована в садовому товаристві «Поштовик» Давидівського масиву на території Іванівської сільської ради Житомирського району. Вказаний факт не оспорюється сторонами та підтверджується матеріалами справи, зокрема, державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №804009 від 16 травня 2008 року (а.с. 10). Також судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 04 травня 1977 року, позивачка, згідно довідки-рахунку [NUMBER], у 1977 придбала та зареєструвала за собою право власності на автомобіль «ВАЗ-21011», 1977 року випуску, державний номер [NUMBER] (а.с. 35). З довідки гаражного кооперативу «Мотор» №2 від 11 вересня 2014 року вбачається, що позивачка [PERSON] являється членом даного кооперативу та має у користуванні гараж [NUMBER] (а.с. 35). Отже, судом встановлено, що між сторонами діють сімейні правовідносини У відповідності до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, встановлення того факту, що спірний автомобіль був придбаний за час спільного шлюбу сторін є підставою для часткового задоволення позову, тобто визнання цього автомобіля об'єктом спільної сумісної власності сторін. Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні первісного та зустрічного позовів щодо визнання вищевказаної земельної ділянки площею 0,0893 га об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто сторін, оскільки ця земельна ділянка набута відповідачем [PERSON] внаслідок приватизації, а тому в силу статей 81, 116 Земельного кодексу України та Декрету Кабінету Міністрів України №15-92 від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (в редакції, яка діяла на момент видачі вищевказаного державного акту), є особистою власністю відповідача. Доводи представника позивачки, [PERSON] про те, що відповідач приватизував спірну земельну ділянку до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка» №4766 від 17 травня 2012 року, тобто до виключення ч. 5 ст. 61 СК України, суд до уваги не приймає виходячи з наступного. Дія норми закону, а саме п. 5 ч. 1 ст. 57, ч. 5 ст. 61 СК України, згідно яких об'єктом права спільної сумісної власності подружжя могла бути земельна ділянка, яка приватизована одним із подружжя, тривала з 08 лютого 2011 року по 13 червня 2012 року. Таким чином, набута (приватизована) відповідачем 16 травня 2008 року спірна земельна ділянка, не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову про визнання гаража [NUMBER] в гаражному кооперативі «Мотор» об'єктом спільної сумісної власності сторін, оскільки сторони не надали доказів про те, що позивачка [PERSON] повністю внесла свої пайові внески за цей гараж та отримала його у власність. Інакше кажучи, відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження того факту, що право власності на спірний гараж, як на нерухоме майно, зареєстровано в державних органах за позивачкою [PERSON], тобто належить останній. Отже,

Outcome: partial