Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача про розірвання шлюбу (а.с. 2). Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 04 березня 2000 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок того, що в них з відповідачем різні склади характеру, спільні інтереси відсутні, спільне господарство не ведеться та шлюбні відносини припинені з квітня 2014 року. Таким чином, позивачка прийшла до висновку, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе і наполягає на розірвання шлюбу. У судове засідання позивачка не з'явилася, але надіслала до суду заяву, в якій просила суд про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, без надання строку для примирення. Також позивачка в заяві зазначив, що в разі неприбуття в судове засідання відповідача, згодна на прийняття заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином. Так, судом, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, за адресою його місця проживання, вказаною позивачкою, зареєстрованою адресою у встановленому законом порядку, надсилалися судові повістки про виклик до суду на 11.09.2014р. 13 год. 15 хв., однак, відповідно до повернутого поштового повідомлення відповідач за адресою місця проживання получив судову повістку, однак до суду не з'являвся, клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав, про причини неявки також не повідомляв; на 06.10.2014р. 09 год. 15 хв., 28.10.2014р. 13 год. 30 хв. за адресою місця проживання не вручена судова повістка так як відповідач не проживає, за зареєстрованою адресою у встановленому законом порядку поштові повідомлення повернуті за закінченням терміну зберігання, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток та відповідно до ч. 5 с. 74 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Враховуючи вказані факти, згоду позивачки, що викладена у її письмовій заяві, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, судом, у відповідальності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі із наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з припиненням шлюбу між подружжям, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що 04 березня 2000 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Арцизького районного управління юстиції Одеської області зареєстровано шлюб між сторонами, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 13 (а.с. 5). Шлюб у сторін перший. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с. 6). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. У відповідності до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, шлюб носить формальний характер. Сторони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, спільно не проживають. Суперечки матеріального характеру, майнових претензій один до одного в них не має, спірне майно відсутнє. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася, подальше спільне проживання сторін і збереження їхньої родини неможливо, родина розпалася остаточно й шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб у зв'язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище [PERSON]. Позивачка не виявила бажання, після припинення шлюбу змінити своє наявне прізвище на дошлюбне, про що зазначила у своїй письмовій заяві у зв'язку з чим суд не вбачає підстав після припинення шлюбу між сторонами змінювати прізвище позивачки. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved