Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. В подальшому позовні вимоги уточнила та в обґрунтування зазначила, що з [PERSON] вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з 22.08.1970 року. До смерті чоловіка вони разом вели спільне господарство та мешкали в кооперативній квартирі [ADDRESS], в яку були вселені на підставі ордеру №3117 від 05.07.1976 року, отриманого її чоловіком як членом ЖБК « 30 років Перемоги». Її покійний чоловік [PERSON] за життя пайовий внесок за квартиру сплатив повністю у 1992 році і 05.05.1992 року на його ім'я Маріупольським БТІ було видане реєстраційне посвідчення про право власності на квартиру [ADDRESS]. Після смерті чоловіка відрилась спадщина, зокрема у вигляді квартири ? частки квартири [ADDRESS], проте, коли вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, їй було відмовлено, так як нею надані документи, які підтверджують право власності спадкодавця [PERSON] на квартиру, застарілого зразка. У зв'язку з цим просить визнати за нею право власності на ? частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO], та на ? частку вищезазначеної квартири як на майно, набуте за час шлюбу, яке є спільною сумісною власністю. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Представник відповідача Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги не визнала. При зазначених обставинах, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, оскільки в матеріалах справи мається достатньо доказів для вирішення по суті спірних правових відносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правові відносини. Згідно до ордеру на житлове приміщення №3117 від 05.07.1976 року, виданого на підставі списку житлово-будівельного кооперативу « 30 років СРСР», [PERSON] з сім'єю із трьох осіб була видана трикімнатна кооперативна квартира [ADDRESS]. Згідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] 22.08.1970 року. Згідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до реєстраційного посвідчення Маріупольського бюро технічної інвентаризації від 05.05.1992 року [PERSON] на підставі довідки ЖБК «30 років Перемоги» від 30.01.1992 року на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Згідно до довідок ЖБК « 30 років Перемоги» від 17.02.2014 року та від 18.02.2014 року [PERSON] мешкала разом з померлим чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] по день його смерті, тобто на час відкриття спадщини, та продовжує мешкати дотепер. Згідно до листа №601 від 26.03.2014 року Першої маріупольської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] Першою маріупольською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа №510/2013 на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину від [PERSON], інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися. Згідно ст. 15 та ст. 16 ЗУ «Про власність» від 07.02.1991 р., що діяв на момент спірних правовідносин член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Аналогічні положення містяться в п.5-1 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 18.09.1987 року, де зазначено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до п. 6 зазначеної Постанови пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Таким чином, подружжя [PERSON] набуло право власності на квартиру [ADDRESS], оскільки вони повністю внесли свій пайовий внесок за вищезазначену кооперативну квартиру у 1992 році. Відповідно до вимог ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Тому квартира [ADDRESS] є спільним майном подружжя, адже придбана в період шлюбу, а тому половина вказаної квартири належить позивачці [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою державного нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори Турченко Т.П. про відмову у вчинені нотаріальної дії №170/02-31 від 30.01.2014 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [INFO] [PERSON], яке складається з квартири [ADDRESS], у зв'язку з подачею спадкоємицею документів застарілого зразка, які не можуть бути прийняті як правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності спадкодавця на вказану вище квартиру. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. З огляду на вказане суд вважає, що оскільки позивачка, як спадкоємиця прийняла спадщину після смерті чоловіка, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру, то слід захистити її права та в судовому порядку визнати за нею право власності на вказану квартиру як за дружиною із майна, придбаного в період шлюбу подружжям, і як єдиною спадкоємицею, яка фактично прийняла спадщину.

Outcome: approved