Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 26 травня 2011 року за нею було визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS] та вселено її до даної квартири. 15 серпня 2011 року вселилася до спірної квартири в кімнату № 5 площею 10.8 кв.м., так як на той час відповідачка проживала у кімнаті № 9, площею 10.9 кв.м, що підтверджується актом про вселення. Проте пізніше [PERSON] змінила замки на вхідних дверях, позбавивши її права користуватися своїм майном та переселилась в кімнату площею 10,8 кв.м., в яку її рішенням суду вселив суд. Тому прохала встановити порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, вселити її та усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі і прохала їх задовольнити. Представники відповідача позов не визнали і прохали суд в позові відмовити за безпідставністю та необгрунтованістю. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали цивільної справи та оцінивши їх в сукупності приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 травня 2011 року Ленінським районним судом м. Полтави було винесено рішення, згідно якого за позивачкою [PERSON] визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS], вселено її до даної квартири. Виконуючи рішення суду 15 серпня 2011 року позивачка вселилася до даної спірною квартири, в кімнату № 5 площею 10.8 кв.м., що про складено відповідний акт. Однак, [PERSON] після вселення [PERSON] до квартири, змінила замки від вхідних дверей, що було підтверджено в судовому засіданні, не допускаючи [PERSON] до квартири, вселилася до кімнати № 5 площею 10.8 кв.м. і фактично користується квартирою сама. Суд не знайшов підтвердження тому, що [PERSON] не була присутня під час її вселення до спірної квартири, оскільки надано копію паспорту позивачки, в якому вказано, що в цей період часу вона перебувала на території України. Також суд не знайшов підтвердження того, що відповідачка та її представники стверджували про бажання [PERSON] продати свою частину квартири, оскільки вони спростовані поясненням представника позивачки. Суд бере до уваги, що якби навіть [PERSON] мала намір продати свою частку квартири, то на даний час при судовому розгляді це не впливає на рішення суду. Твердження представників відповідачки про те, що вона завжди проживала в спірній кімнаті № 5, спростовується актом про вселення [PERSON] до даної кімнати та квартири від 15 серпня 2011 року, яка була вселена відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 травня 2011 року, в якому вказано про відсутність речей [PERSON] в даній спірній кімнаті. Вищенаведене підтверджується копією рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 26 травня 2011 року, копією акта про вселення від 15 серпня 2011 року, копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] та матеріалами цивільної справи в їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Outcome: approved