Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Позивачка у жовтні 2018 р. звернулась до суду з позовними вимогами про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою суду від 30.10.2018 р. позивачці надано строк для усунення недоліків. 19.11.2018 р. до суду надійшла заява про зміну предмету позову, в якій позивачка просила суд не розглядати позовну вимогу про визначення місця проживання дитини та залишила без змін вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів (ас. 14). Позовні вимоги позивачка обгрунтовує тим, що з 09.06.2012 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період даного шлюбу позивачка [INFO]. народила сина [PERSON]. Позивачка зазначає, що з вересня 2016 р. сторони спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, окремо проживають та мають окремий бюджет. Позивачка вважає, що збереження в подальшому даної сім'ї неможливим, а тому просила шлюб розірвати. Також позивачка зазначила, що малолітній син проживає з нею та перебуває повністю на її утриманні, оскільки відповідач ухиляється від матеріального утримання їх спільної дитини, не піклується про неї та не допомогає, участі у вихованні сина не приймає, при цьому, матеріальне становище позивачки не надає можливість гідно утримувати сина та належно забезпечувати його життя, а тому позивачка просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання їх спільного сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка не з'явилась, просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (ас. 19). Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відстуності, позовні вимоги визнав (ас. 18). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони з 09.06.2012 р. перебувають в зареєстрованому шлюбі (ас. 5). Судом встановлено, що у період шлюбу сторін позивачка [PERSON] народила [INFO]. сина [PERSON] (ас. 6). Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, згідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Встановлено, що малолітній [PERSON] проживає з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та перебуває на її утриманні. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] працює та отримує заробіток, розмір якого є недостатнім для утримання себе та малолітньої дитини. Згідно ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. З урахуванням матеріального становища сторін, проживання з позивачкою неповнолітнього сина, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягненню дитиною повноліття, в тому числі. Також, судом встановлено, що подружжя на протязі тривалого періоду часу не підтримує сімейно-шлюбні відносини, спільного господарство не ведуть, проживають окремо, у зв'язку з чим намір про збереження сім'ї не встановлено. Згідно ст. 24 СК України, шлюб грунутється на вільній згоді жінка та чоловіка. Примушування жінки та чоловіа до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право пирпинит шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхнім дітей, що мають істотне значення. З наведених положень вбачається, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Судом достовірно встановлено, що позивачка має стійке переконання та бажання розірвати шлюбні відносини з відповідачем. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам розвиватися фізично, розумово, морально, духовно в умовах свободи та гідності, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити, шлюб між сторонами підлягає розірванню.

Outcome: approved