Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача, в якому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 20 жовтня 2007 року Долинівською сільською радою Арцизького району Одеської області. В обґрунтування позову посилається на те, що з 30 квітня 2004 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем, в період якого народилися син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини та обовязки з ведення спільного господарства і виховання дітей. Шлюбні відносини фактично припиненні, спільне господарство не ведеться, у звязку з чим позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Позивачка в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання також не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій просив суд про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги позивачки визнав в повному обсязі. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як розяснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про одруження серії 1-ЖД № 068730 вбачається, що 20 жовтня 2007 року Долинівською сільською радою Арцизького району Одеської області було зареєстровано шлюб між сторонами, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 05 (а. с. 6). Сторони мають малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії 1-ЖД № 132064 від 15.04.2008 року, серії 1-ЖД № 289758 від 22.02.2012 року (а. с. 7, 8). В судовому засіданні встановлено, що шлюб носить формальний характер, його відновлення неможливе за обставин, зазначених позивачкою у позовній заяві. Подальше спільне життя чоловіка [PERSON], та дружини [PERSON], збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Примирення між сторонами неможливе. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя немає. Між ними досягнута згода про місце проживання дітей. Згідно ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Враховуючи вищевикладене, задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про одруження у звязку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище «Філіппова».Позивачка не виявила бажання, після припинення шлюбу змінити своє наявне прізвище на дошлюбне, про що зазначила у своїй письмовій заяві, у звязку з чим суд не вбачає підстав після припинення шлюбу між сторонами змінювати прізвище позивачки. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне розяснити, що згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. ст. 24, 105, 110, 112, 114, 115 СК України,

Outcome: approved