Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що її матері [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,81148га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Дидятицької сільської ради Мостиського району, відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №027370 від 10.08.2004р. Зазначає, що 09.03.2005р. її (позивача) матір [PERSON] померла, однак за життя своїм майном не розпорядилася, а вона (позивач) є спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Остання у встановленому законом порядку прийняла вказану спадщину, так як на час смерті спадкодавиці [PERSON] проживала разом з нею, проте через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів про право власності на зазначену земельну ділянку позбавлена можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачем право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON], котра померла 09.03.2005р. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча своєчасно та належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, однак представник такої подала заяву про розгляд справи у відсутності позивача, підтримує позовні вимоги своєї довірительки, просить розглядати справу за наявними матеріалами. Представник відповідача Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з'явився, проте в матеріалах справи міститься заява від 08.10.2018р., в якій просить справу слухати у їх відсутності та проти позову не заперечує. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, проте надіслав заяву-повідомлення від 10.10.2018р., в якій просить слухати дану справу у його (представника) відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, а надіслав на адресу суду заяву-повідомлення від 11.12.2018р. про розгляд справи у його відсутності та копію матеріалів спадкової справи №167/2017, заведеної після смерті [PERSON] Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4\~ст.206 ЦПК України\~зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 09.03.2005 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До складу спадщини [PERSON] входить право власності на земельну ділянку площею 0,81148га в умовних кадастрових гектарах, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №027370, виданого 10.08.2004р. [PERSON]. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У звязку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Матеріалами справи встановлено, що саме дочка спадкодавця [PERSON] [PERSON], спадкоємець першої черги спадкування за законом, вважається такою, що вчинила дії, спрямовані на прийняття нею вказаної спадщини. Зокрема із довідки, виданої Дидятицькою сільською радою Мостиського району Львівської області, за №336 від 06.03.2017р. слідує, що [PERSON], яка померла 09.03.2005р., на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO]. На час смерті [PERSON] разом з нею за вказаною адресою постійно проживала її дочка [PERSON] (позивач). Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, [PERSON] не заявила про відмову від даної спадщини. Тобто, в силу ст.1268 ЦК України, [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON] Як вбачається із копій матеріалів спадкової справи №167/2017, заведеної після смерті Івах.К.Д., позивач звернулась в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON] Підсумовуючи, суд вважає, що належну спадкодавцю [PERSON] спірну земельну ділянку успадкувала саме позивач [PERSON] Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину спадкодавця [PERSON], окрім позивача по справі, судом не встановлено. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у звязку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №027370; листом-повідомленням з Мостиської державної нотаріальної контори від 16.03.2017р. №330/02-14; копією спадкової справи №167/2017., заведеної після смерті [PERSON];довідками, виданими виконкомом Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області від 06.03.2017р., 24.05.2017р. та від 12.11.2018р.; копією свідоцтва про народження, одруження та паспорта позивача; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Оскільки у зв'язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивача на спірне майно (земельну ділянку) не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за ним (позивачем) права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Пленум Верховного Суду України в Постанові 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси (ч.1 ст.3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або попорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON]; вона у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняла дану спадщину; до складу спадщини спадкодавця [PERSON]. входить зазначена земельна ділянка; право власності на спірну земельну ділянку було посвідчене належним чином правовстановлюючим документом, однак оригінал такого втрачено, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за нею права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку, на яку видавався Державний акт на право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 09.03.2005р.

Outcome: approved