Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що він з 8 вересня 2012 року перебував у шлюбі з відповідачем. Відповідно до вимог СК України обєктом спільної сумісної власності з відповідачем є мотоцикл [NUMBER], який був придбаний на імя відповідача за спільні кошти. Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача 35000 гривень в якості її частки в спільному майні подружжя. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечив, надав письмові заперечення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони у справі з 8 вересня 2012 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 вересня 2015 року (а. с.12). 22 травня 2015 року на імя [PERSON] було придбано мотоцикл Honda Transalp 600, д. н. ВМ 5103 АА, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.45). Фактичне припинення шлюбних відносин між сторонами відбулося з серпня 2014 року, вказаний факт в судовому засіданні визнала позивач. Сторони пояснили, що з серпня 2014 року мешкали окремо, спільного бюджету не мали, відповідач надавав кошти на утримання дитини в розмірі 200-300 грн. на місяць. Згідно ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Верховний суд України у своїх постановах від 3 червня 2015 року, 16 грудня 2015 року та 18 травня 2016 року висловив правову позицію про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Для правильного застосування положень ст. 60 СК України щодо визначення права спільної сумісної власності подружжя на майно необхідно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися обєктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому час по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя, треба перевіряти за які кошти таке майно набуте. Наявність у відповідача особистих коштів для придбання мотоциклу підтверджується копіями розписок, які свідчать про продаж ним двох інших мотоциклів, придбаних до шлюбу (а.с.47-49). Позивач не визначила джерело походження коштів, за які придбаний спірний мотоцикл, не надала доказів на підтвердження того, що він придбаний за спільні сумісні кошти подружжя. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не доведено факт того, що спірне майно було придбане за спільні кошти подружжя, а тому в задоволенні позову належить відмовити у звязку з необгрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed