Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивачка у вересні 2015 р. звернулась до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона з 09.11.2012 р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період шлюбу, позивачка [INFO] р. народила дочку - [PERSON]. Проте, відповідач ухиляється від матеріального утримання їх спільної дитини, не піклується про неї та не допомагає. Позивачка зазначає, що дочка перебуває на повному її утриманні, хоча матеріальне забезпечення останньої не надає можливість гідно утримувати дитину, належно забезпечувати її життя. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісяця до досягення нею повноліття, проте не менше 2 000 грн. Позивачка в судовому засіданні позовні виомги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином за останнім відомим місцем його реєстрації, а тому суд на підстаі ст. 224 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відстуності останнього на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, заслухавши позивачку та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є сторони: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3) Встановлено, що сторони з 09.11.2012 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 2). Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] проживає зі своєю матір'ю - позивачкою по справі, яка її матеріально утримує та несе всі витрати по її вихованню. В судовому засіданні не встановлено, що відповідач [PERSON] має інших неповнолітніх дітей та осіб, які перебувають на його утриманні. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням матеріального становища сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини від його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення - [PERSON], [INFO] повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд приходить до висновку, що позивачка всупереч ст. 60 ЦПК України не надала суду доказів в підтвердження необхідності стягнення з відповідача аліментів не менше 2 000 грн. на місяць , а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial