Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 11 квітня 1999 року зареєструвала шлюб з [PERSON] За період шлюбу у листопаді 2015 року, за спільні кошти вони придбали автомобіль ВАЗ 21099, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], який оформлений на відповідача. Вважає, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а тому їй належить 1/2 частка автомобіля, яку відповідач не визнає. Тому, просила суд визнати вищевказаний автомобіль обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину даного автомобіля. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з посиланням на обставини викладені в позовній заяві яку просив задовольнити. Представник відповідача, [PERSON] проти задоволення позовних вимог позивачки заперечував, та вважав, що оскільки шлюбні відносини між сторонами фактично припинено у 2013 році, то спірний автомобіль який був придбаний відповідачем за час коли він проживав окремо від позивачки є його особистою власністю. Тому, в задоволенні позову слід відмовити. На такі самі обставини послався і представник відповідача [PERSON], який вступив у справу під час судового розгляду. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, вважає за необхідне зазначити про наступне. [PERSON] та [PERSON], тобто сторони, 11 квітня 1999 року уклали шлюб, який зареєстрували у виконкомі Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 03 (а.с.5). Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Під майном ч. 1 ст. 190 ЦК України має на увазі окрему річ, сукупність речей, а також майнові права та обовязки. Судом встановлено, що за час шлюбу сторін, останні придбали автомобіль марки ВАЗ 21099, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, зареєстрований на [PERSON] з 05 січня 2016 року, про що свідчать відомості регіонального центру МВС в Чернівецькій області (а.с. 62). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З огляду на предмет позову за даною справою в контексті положень вищевказаного законодавства, слід зазначити, що майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності, тоді як обовязок доведення тієї обставини, що майно придбане у шлюбі є особистою власністю кого-небудь з подружжя, покладається на останнього. Ураховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскільки належних та допустимих доказів придбання відповідачем спірного автомобіля за його особисті кошти під час шлюбу з позивачкою не здобуто, то означений автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу чи то виділення частки. За змістом положень ст. 71 СК України кожному з подружжя може бути присуджено в особисту власність конкретну річ. Приймаючи до уваги, що автомобіль марки ВАЗ 21099, державний реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску є річчю неподільною, а сторони не дійшли згоди з приводу виділення його у власність одному з них та розміру компенсації на користь іншого, така компенсація не вносилась на депозитний рахунок суду, то суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки та визнання за нею право власності на 1/2 частину вищезазначеного автомобіля залишивши його у спільній частковій власності подружжя. На підставі ст.ст. 60, 63, 70 СК України,

Outcome: approved