Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Комунального комерційного підприємства «Маріупольтепломережа» про визнання заборгованості недійсною та списання її у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог вказала, що вона є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. 18.05.2011 року між нею та відповідачем було укладено договір про встановлення автономного опалення, відповідно до якого вона відмовилася від послуг відповідача та відєднала радіатори опалення від центральної мережі опалення. Однак, 02.03.2017 року відповідачем на її адресу було направлено заяву про видачу судового наказу на загальну суму 23015,00 гривень. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.05.2013 року судовий наказ про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію було скасовано. У відповіді на адвокатський запит від 12.06.2017 року, відповідач зазначив суму заборгованості за спожиту теплову енергію 14255,88 гривень. 19.06.2017 року представниками ЖБК «Дружба-1» та жителями будинку було складено акт обстеження квартири, яким підтверджено факт її відключення від центрального опалення з 2010 року. Вважає, що діями відповідача порушені її права та законні інтереси, тому була змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просила суд визнати її заборгованість перед відповідачем недійсною та списати в повному обсязі в розмірі 14255,88 гривень. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Зясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 25709347 від 18.08.2014 року /а.с. 4/, а також свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18.08.2014 року, зареєстрованим у реєстрі № 2901. З матеріалів справи вбачається, що між позивачкою та відповідачем виникли правовідносини з приводу постачання та споживання теплової енергії, що підтверджується договором про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 1692 від 18.05.2011 року /а.с. 5/, квитанцією за централізоване опалення за жовтень 2017 року. Відповідно до акту від 19.06.2017 року, складеного представником ЖБК «Дружба-1» та жителями будинку № 135 по пр. Миру в м. Маріуполі, в ході огляду квартири № 123 вищевказаного будинку було виявлено відсутність підключення до центральної опалювальної мережі ККП «Маріупольтепломережа» /а.с. 6/. Згідно з довідкою № 747 від 06.12.2017 року, виданою ЖБК «Дружба-1», позивачка [PERSON] відновила роботу батарей опалювальної системи. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання свого обовязку. При цьому законодавцем чітко визначено, що зобовязання: має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України) та належними сторонами (ст. 527 ЦК України), тобто боржник має виконати свій обовязок особисто, якщо інше не передбачено договором. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства у встановлений договором строк, а відповідно до ст.ст. 64-68 ЖК України наймач (або власник) жилого приміщення та повнолітні члени його сім'ї несуть солідарну відповідальність, і зобов'язані своєчасно та належним чином сплачувати комунальні послуги. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 630 ЦК України, договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обовязки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Згідно з п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Цією ж постановою затверджено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, його форма та зміст (умови). За своєю правовою суттю зазначений договір є договором приєднання, оскільки відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що укладений між позивачкою та відповідачем договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 1692 від 18.05.2011 року /а.с. 5/ відповідає по формі та змісту типовому договору, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. Відповідно до п. 32 Договору, договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією зі сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду. Так, суду не представлено будь-яких доказів того, що укладений між сторонами договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води було розірвано або переглянуто окремі його положення. Одночасно, посилання позивачки у судовому засіданні на відключення її квартири від централізованої системи опалення, через те, що на договорі проставлена рукописна приписка «індивідуальне опалення», суд не бере до уваги, оскільки діючим законодавством не передбачено такого способу внесення змін до типового договору. Відповідно до п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Доказів того, що квартира позивачки була відключена від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води у відповідності до вимог діючого законодавства, суду також не було представлено, а відтак самовільне відключення від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води не є підставою для визнання недійсною та списання заборгованості позивачки з оплати послуг за теплопостачання в розмірі 14255,88 гривень. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, за необґрунтованістю. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору залишаються за позивачкою.

Outcome: dismissed