Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

позивачка звернулася з даним позовом до суду вказуючи, що 26 січня 1995 року зареєструвала шлюб з відповідачем. 21 грудня 2010 року, рішенням Тарутинського районного суду Одеської області шлюб між ними було розірвано. Під час шлюбу, 21 листопада 2008 року вони з колишнім чоловіком придбали житловий будинок, розташований [ADDRESS], вартість якого складає 97010 гривень. Позивачка зазначила, що як вона, так і колишній чоловік мають право на 1/2 частку житлового будинку. Через те, що ними не досягнуто згоди про поділ майна, позивачка просила поділити їх спільну власність, виділити відповідачу: приміщення під №2 та № 3 вартістю 2516, 29 гривень, 1/2 частку гаражу літ. «Е» вартістю 34498 гривень, 1/2 частку сараю літ «Г» вартістю 226 гривень, 1/2 частку літньої кухні вартістю 3873,50 гривень, виділити їй приміщення в будинку під № 4 вартістю 2334,94 гривень, 1/2 частку гаражу літ. «Е» вартістю 34498 гривень, 1/2 частку сараю літ «Г» вартістю 226 гривень, 1/2 частку літньої кухні вартістю 3873.50 гривень. Приміщення під №1 (коридор), вбиральню, надвірні споруди залишити у спільному користуванні, визнати за ними право власності на поділене майно. Також, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь різницю між вартістю часток у розмірі 181,35 гривень, сплачений судовий збір та витрати за надання їй правової допомоги. Під час розгляду справи позивачка зменьшила позовні вимоги, просила суд виділити їй у власність ідеальну долю у спірному майні, яка складає 1/2 частину будинку з господарськими спорудами та визнати за нею право власності на виділене майно. У даному судовому засіданні позивачка підтримала зменьшений позов, просила його задовольнити, відмовилася від підтримання позовних вимог щодо розподілу судових витрат та витрат за надання їй юридичної допомоги. Відповідач під час розгляду справи позов не визнав, заперечував проти поділу будинку з господарськими спорудами за варіантом запропонованим позивачкою, заперечував проти виділення у власність позивачки ідеальної частки в спірному майні. Вважає, що будинок має бути поділений таким чином, щоб в ньому могли проживати дві сім'ї окремо одна від одної. Заслухавши сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що зменьшений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, кожний з подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Як вбачається з копії рішення Тарутинського районного суду Одеської області, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, 21 грудня 2010 року шлюб між ними розірвано (а.с.8,9). [PERSON] взяла шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.58). Ст. 60 Сімейного Кодексу України визначає, що кожна річ набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частини співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Ч.1 ст. 69, ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Будинок з господарськми спорудами, розташований [ADDRESS] придбаний [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, що підтверджується договором купівлі-продажу від 21 листопада 2008 року, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 09 лютого 2009 року (а.с. 29-30). На підставі ст. 368 ЦК України, ст. 60 Сімейного кодексу України, вказане майно належить на праві спільної сумісної власності, частки позивачки та відповідача у зазначеному майні є рівними і кожному з них належить право власності на 1/2 частку вказаного майна. Враховуючи наведене суд вважає, що зменьшений позов підлягає повному задоволенню, позивачці та відповідачу слід виділити у власність по 1/2 частки будинку з господарськими спорудами на загальну суму 97010 гривень. Суд не приймає заперечення відповідача в частині виділення у власність позивачки 1/2 частки спірного майна, оскільки таке право позивачки визначено ст. 70 Сімейного кодексу України.

Outcome: approved