Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

Позивач ЛМКП «Львівводоканал» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 1\~195 грн. 86 коп. та витрат, понесених у звязку зі сплатою судового збору, у розмірі 243 грн. 60 коп. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на обслуговуванні ЛМКП «Львівводоканал» знаходиться квартира №107 в будинку №2а на вул. Білоцерківська в м. Львові, в якій зареєстровані та проживають відповідачі. Останні користуються послугами позивача та згідно з статтями 67,\~68 ЖК України та статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання»\~зобов'язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (в тому числі за послуги водопостачання та водовідведення) у встановлений термін. Однак, відповідачі не здійснюють оплату в повному обсязі за послуги, надані ЛМКП «Львівводоканал», у зв'язку з чим позивач неодноразово звертався до суду з заявою про видачу судового наказу та стягнення з відповідачів 1\~195 грн. 86 коп. заборгованості за вказані послуги. Сихівським районним судом м. Львова видавалися судові накази, проте, такі ухвалами суду були скасовані. Відповідачам у вересні 2014 року направлялося попередження про необхідність оплати наданих послуг. Оскільки відповідачі в добровільному порядку сплатити борг не бажають, просили стягнути суму заборгованості, що утворилася за період з 1 січня 2004 року по 1 листопада 2014 року в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні за змістом таким та письмовим поясненням. Додатково пояснила, що позовна давність, яку просив застосувати відповідач, переривався внаслідок подання до суду заяв про видачу судового наказу. Крім цього, зазначила, що ЛМКП «Львівводоканал» при неврахуванні пільг за користування наданими послугами керувалося постановами КМУ №814 від 5 грудня 1994 року «Про затвердження Положення про надання грошових витрат населенню на покриття витрат за оплату житлово-комунальних послуг у звязку з підвищенням на них» та №832 від 26 липня 1996 року «Про підвищення розмірів державної допомоги окремим категоріям громадян», відповідно до яких такі пільги розповсюджувалися лише на непрацюючих осіб, які здійснювали постійний догляд за інвалідами 1 групи, а оскільки відповідач працював, відповідно вказані пільги до нього не застосовувалися. Тому вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні такого у звязку зі спливом позовної давності. Крім цього, вказував на неправильність нарахувань за оплату послуг, оскільки в такі не враховано пільги, надані йому на підставі Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Суд вирішив розглядати справу за його відсутності. Суд, заслухавши думку представника позивача та відповідача [PERSON] В.І., дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що відповідачі проживають та зареєстровані в квартирі №107 будинку №2а на вул. Білоцерківська в м. Львові, що стверджується довідкою з місця проживання про склад сімї і прописку №3162, виданої ЛКП «Дністер» 18 вересня 2014 року /а.с. 5/. Пунктом 1 ч. 1\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому право відповідає визначений п. 5 ч. 3\~ст. 20 цього Закону\~обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 68 ЖК України передбачено, що наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до відомості про нарахування та оплату послуг від 22 жовтня 2014 року, заборгованість відповідачів за надані послуги з водопостачання та водовідведення становить 1\~195 грн. 86 коп. та виникла така за період з лютого 2003 року по листопад 2014 року /а.с. 6-7/. Статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та членам їх сімей, які проживають разом з ними, передбачено надання 100% знижки плати за користування комунальними послугами, в тому числі, водопостачання та водовідведення. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» до члена сімї пільговика при наданні пільг належить особа, яка проживає разом з інвалідом війни 1 групи та доглядає за ним, за умови, що інвалід не перебуває у шлюбі. Встановлено, що батько відповідача, [PERSON] Єрмалаєвич, що помер 19 липня 2008 року, був інвалідом 1 групи, [PERSON] визнано його опікуном. 10 серпня 2006 року [PERSON] звертався до суду з позовом до ЛМКП «Львівводоканал» про відшкодування майнової та моральної шкоди у звязку з ненаданням пільг з оплати послуг з водопостачання та водовідведення. Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14 грудня 2006 року у задоволенні позову відмовлено та винесено окрему ухвалу щодо порушення ЛМКП «Львівводоканал» вимог законодавства при вирішенні питання про визнання [PERSON] членом сімї пільговика, який здійснює догляд за інвалідом війни 1 групи та розповсюдження на нього 100% знижки за користування комунальними послугами, про що доведено до відома ЛМКП «Львівводоканал». Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 2 квітня 2007 року вказану ухвалу суду залишено без змін, ухвалою Верховного Суду України від 5 листопада 2007 року ЛМКП «Львівводоканал» відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за позовом [PERSON] до ЛМКП «Львівводоканал» про відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до посвідчення, виданого Сихівським відділом соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, та довідки про включення інформації до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, [PERSON] є пільговиком відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» /а.с.54/. Як видно з відомості про нарахування та оплату послуг, позивачем не здійснено пільгове нарахування за надані послуги, право на яке мав [PERSON] Вказане свідчить про неправильність таких нарахувань. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова суду від 28 листопада 2011 року скасовано судовий наказ від 3 листопада 2011 року про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 1\~195 грн. 86 коп. /а.с.71 звор./. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова суду від 19 серпня 2013 року скасовано судовий наказ від 6 лютого 2013 року про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 1\~195 грн. 86 коп. /а.с.8/. В той же час, право на предявлення вимоги до боржника не є абсолютним, і згідно з положеннями\~ЦК України\~є обмеженим позовною давністю. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність\~це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею\~257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки оплата за надані житлово-комунальні послуги, в силу\~ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», повинна сплачуватись щомісячними платежами, перебіг позовної давності, в таких випадках, повинен обчислюватись окремо по кожному простроченому платежу. Тобто, сплив позовної давності, є підставою для відмови в задоволенні вимоги про стягнення сум, які обраховані поза межами трьохрічного строку звернення до суду. Підстави переривання перебігу позовної давності, після настання яких така обчислюється заново, визначені в\~ст. 264 ЦК України. Як вбачається з представленого позивачем розрахунку, вказана заборгованість виникла за період з лютого 2003 року по червень 2008 року і в подальшому не збільшувалась, останнє нарахування позивачем проведено у червні 2008 року. Оскільки заяви про видачу судового наказу предявлені до суду у листопаді 2011 року та лютому 2013 року, тобто тоді, коли строк позовної давності вже закінчився, подання таких не переривало строку позовної давності. Також, не переривався цей строк з підстав, визначених у ч. 1\~ст. 264 ЦК України, оскільки після травня 2005 року відповідачі не здійснювали оплати за користування вказаними послугами. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи те, що позивачем останнє нарахування проведено у червні 2008 року, а позов до суду предявлено 24 листопада 2014 року, тобто після спливу трьохрічного строку позовної давності з моменту, коли виникла заборгованість, відтак строк позовної давності позивачем пропущено. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі статей\~256, 257,\~261,\~264, 267 ЦК України,\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та

Outcome: dismissed