Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач - МТСБУ звернувся до відповідача [PERSON] з позовом про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, в сумі 8 095, 94 грн. і витрати на правову допомогу в сумі 1500, 00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. [PERSON] 06.11.2014 року о 09 год. 30 хв., керуючи автомобілем (автобусом) «ЛАЗ», д.н.з. [NUMBER], на вул. Бориспільській поблизу станції метро «Червоний хутір» в м. Києві перед початком та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Дарницького районного суду м. Києва від 08.12.2014 року. На дату скоєння цієї пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON] Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, відповідно до Звіту № 10263 про оцінку автомобіля [NUMBER], складає 16 425,34 грн. Зазначена шкода особисто [PERSON] не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля, з метою отримання відшкодування, звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, до якої було додано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8802952 з терміном дії - з 30.12.2013 року до 29.12.2014 року. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У зв'язку з настанням події, передбаченої п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 05.02.2015 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 7 093,94 грн. відповідно до наказу МТСБУ № 573 від 03.02.2015 року, що підтверджується копією платіжного доручення № 2/24943 від 05.02.2015 року. Крім цього, позивачем додатково понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1 500,00 грн. та витрати на аварійного комісара в розмірі 1 002,00 грн. Всього позивач поніс витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування по вищезазначеній ДТП у розмірі 9 595,94 грн. Оскільки позивач виконав покладений на нього Законом обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а п. 38.2.1 ст. 38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, то після проведення виплати потерпілій особі у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача, як до винної у ДТП особи. Звернувшись з листом про компенсацію витрат у добровільному порядку, позивач не отримав відшкодування фактично понесених витрат, що і стало підставою для звернення до суду. З вищезазначених підстав позивач просить стягнути з відповідача витрати, пов»язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 7 093,94 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1 500,00 грн. та витрати на аварійного комісара в розмірі 1 002,00 грн. В судове засідання представник позивача не з'явилась, однак, неодноразово направляла на адресу суду письмові заяви про розгляд справи у її відсутність, підтримання нею позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що при вчиненні дорожньо-транспортної пригоди він виконував трудові обов'язки, роботодавець - КП «Київпастранс», у підтвердження чого є письмові докази, а тому він не є належним відповідачем у справі, у зв'язку із чим просив у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.11.2016 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про залучення до участі в справі в якості співвідповідача Автобусного парку №2 КП «Київпастранс», оскільки він є філією КП «Київпастранс» та не є юридичною особою, що суперечить вимогам статті 30 ЦПК України, а залучення до участі у справі в якості співвідповідача юридичної особи КП «Київпастранс» може призвести до розгляду справи за правилами різних судочинств, що не є допустимим згідно вимог ст. 16 ЦПК України. Суд, вивчивши письмові заяви представника позивача, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 08.12.2014 року встановлено, що [PERSON] 06.11.2014 року о 09 год. 30 хв. керуючи автомобілем (автобусом) «ЛАЗ», д.н.з. [NUMBER], на вул. Бориспільська поблизу станції метро «Червоний хутір» в м. Києві, перед початком та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до їх пошкодження транспортних засобів. Вказаною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП (а.с. 6). Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON] Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, відповідно до звіту № 10263 від 10.12.2014 року про оцінку колісного транспортного засобу «ГАЗ» д.н.з. [NUMBER], складає 16 425,34 грн. (а.с. 10-17). На дату дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб автобус «ЛАЗ», д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON], не був застрахований відповідно до Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначена шкода не була відшкодована потерпілій особі, що стало підставою для звернення власника пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, до якої було додано копію Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8802952 з терміном дії - з 30.12.2013 року до 29.12.2014 року (а.с. 4, 5). МТСБУ здійснив виплату страхового відшкодування у відповідності до наказу №573 від 03.02.2015р. в сумі 7093, 94 грн. (а.с. 9). Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, пункту 38.2.Закону, - МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.2.1. до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону; Як вбачається з наданих відповідачем доказів, зокрема, - довідки № 79 від 15.06.2016 року, виданої КП «Київпастранс» «Автомобільний парк №2» - [PERSON] дійсно працює в Автобусному парку №2 КП «Київпастранс» на посаді водія автотранспортного засобу з 22.05.2012 року (наказ №68 від 21.05.2012 року) по теперішній час (а.с. 59). Згідно дорожнього листа № 116 від 06.11.2014 року вбачається, що останньому було надано завдання на виконання 5 рейсів, з яких виконано 3 рейс, втрачено 2 рейси у зв'язку з ДТП (а.с. 60). Як роз'яснено в п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Згідно правової позиції Верховного суду України у справі № 6-108цс13 від 06.11.2013 року, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, вбачається, що аналіз норм ст. ст. 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Таким чином, позов, пред»явлений МТСБУ до [PERSON] про стягнення в порядку регресу витрат, пов»язаних з виплатою страхового відшкодування, не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню за рахунок відповідача, також не підлягають. З урахуванням викладеного та

Outcome: dismissed