Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивачка, як рідна сестра померлого [PERSON] (інших спадкоємців за законом немає), оскаржила до суду заповіт останнього від 04 лютого 2010 року на користь позивачки з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України, тобто вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій, наполягаючи на скасуванні цього заповіту. Надала суду необхідні докази та свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідачка позов не визнала, стверджуючи, що не примушувала [PERSON] складати заповіт на її користь, у подальшому жодного разу у судове засідання не з'явилась, не надала поважних підстав цьому, хоча про місце та час розгляду справи була повідомлялася, чому суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у її відсутності. Свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили доводи позивачки та зазначали, що останні роки до своєї смерті [PERSON] зловживав спиртними напоями, в чому відповідачка йому допомагала та не заперечувала. Внаслідок чого, вона перешкоджала позивачці та свідкам у спілкуванні з [PERSON]; при цьому не прибирала у будинку, не прала, не готувала йому їжі. [PERSON] зазначила, що саме вона якійсь період готувала останньому їжу (незадовго до його смерті); він вів себе агресивно та неадекватно. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що останні 3-5 років [PERSON] перебував у фактичних шлюбних стосунках з відповідачкою по справі, при цьому зареєстрував її мешкання за місцем свого мешкання, а саме: [ADDRESS], у будинку, що належав йому на праві приватної власності. Але, через постійне та тривале зловживання спиртними напоями [PERSON] постійно хворів та неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, а [INFO] року він помер. При цьому з'ясувалося, що за життя він 04 лютого 2010 року склав заповіт на користь відповідачки, в якому зазначений вище будинок заповідав останній. Але, згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 08 квітня 2011 року він страждав хронічним постійним психіатричним розладом на ґрунті зловживання спиртними напоями, у зв'язку з чим не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребував опікуна. (У зв'язку з чим рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 квітня 2011 року він був визнаний недієздатним та позивачка була призначена його опікуном, що має чинну силу); крім того, з витягу епікризу з історії хвороби № 559 від 01 лютого 2011 року з Котовської міської лікарні Одеської області, де в останній раз перед своєю смертю лікувався [PERSON] вбачається, що він останні 1-2 роки мав психічну та фізичну залежність від зловживання спиртними напоями, мав «світлі» проміжки свідомості у 2-3 дні, часто вживав спиртне у борг. Призначена судом 25 липня 2013 року судово-психіатрична експертиза одностайної відповіді на поставлені судом питання не надала за відсутністю достатньо матеріалу для свого висновку. За таких обставин суд вважає можливим обмежитися добутими у судових засіданнях пояснення свідків та матеріалами справи. З зазначених вище медичних документів, рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 21 квітня 2011 року, пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], можна зробити висновок про те, що померлий [INFO] року [PERSON] на момент складання заповіту, тобто, 04 лютого 2010 року не усвідомлював у повній мірі значення своїх дій. Це означає, що такий заповіт є нікчемним, бо не було з боку [PERSON] вільного та незалежного бажання розпорядитися своїм майном на користь відповідачки (чим порушено вимоги ст. 203 п. 3 ЦК України). Згідно положень ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила на момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушенні.

Outcome: approved