Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в 2013 році вона домовилась із [PERSON] купити належний йому житловий будинок по вул. Набережній, 60 в с. Петрівка Бобровицького району Чернігівської області з присадибними земельними ділянками. Зазначеної суми для купівлі житлового будинку з земельними ділянками в неї не було, тому вони з [PERSON] домовились про часткову виплату коштів з оформленням розписок на отримані суми. В період з 2013 року по 2014 рік вона виплачувала домовлену суму, а 27 липня 2014 року сплатила всі кошти. З 01.07.2013 року вона із сім`єю проживає в зазначеному будинку. Отримавши кошти, [PERSON] почав підготовку документів для відчуження майна. Для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку та землі потрібно було виготовити експертні оцінки на житловий будинок та земельні ділянки, та витяг з ДЗК на земельні ділянки. Проплативши гроші за експертні оцінки, маючи намір виготовити вищезазначений витяг [PERSON] звернувся до Бобровицького центру надання адміністративних послуг Бобровицької райдержадміністрації та був записаний на прийом до Державного реєстратора на 16.03.2016 р. Раптова смерть [PERSON] яка настала 24.02.2016 року унеможливлювала нотаріальне оформлення купівлі-продажу будинку, який вона прийняла до свого володіння, повністю сплатила гроші і проживає з сімєю з 01.07.2013 року. Вважає, що нотаріальне посвідчення даного договору не відбулося не з її вини. Дружина померлого, відповідачка в справі, подала заяву про прийняття спадщини на належне спадкодавцю майно, яке знаходиться в с. Морозівка Баришівського району Київської області, нести витрати, пов`язані з одержанням свідоцтва про право на спадщину на майно, яке знаходиться в с. Петрівка Бобровицького району відмовилась, діти померлого від спадщини також відмовилися. Тому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями в с. Петрівка Бобровицького району Чернігівської області по вул. Набережній, 60, загальною площею 51,6 кв.м., житловою площею 22,2 кв.м., земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2499 га, кадастровий номер 74206806000:01:000:1066, та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3283 га., кадастровий номер 74206806000:01:000:1067. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, пояснивши при цьому, що [PERSON], відповідно до домовленості сплатила за житловий будинок та земельні ділянки, що розташовані в с. Петрівка по вул. Набережній, 60, 8000 доларів США [PERSON], про що свідчать розписки. Останній не заперечував щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та почав збирати необхідні для цього документи. Однак раптова смерть позбавила його можливості їх отримати та нотаріально оформити купівлю-продаж будинку та земельних ділянок. Тому вважає, що даний договір слід визнати на підставі вимог ч. 2 ст. 220 ЦК України дійсним. Відповідачка в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі. Позовні вимоги визнає. (а.с. 103). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, суд приходить до наступного висновку, виходячи із слудуючого. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, з аналізу зазначеної правової норми слідує, що суд приймає визнання позову відповідачем за наявності законних підстав. Оскільки, дане визнання суперечить нормам закону, зокрема ст. 220 ЦК України, тому суд не приймає до уваги визнання позову відповідачкою та продовжує розгляд справи на загальних підставах. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Набережній, 60 в с. Петрівка Бобровицького району, земельної ділянки площею 0,2499 га призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,3283 га, що підтверджується свідоцтвами про право власності та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 19-23). Згідно розписок наданих суду з 03.06.2013 року по 27.07.2014 року [PERSON] сплачувала кошти в рахунок купівлі житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами (а.с.6-10). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Петрівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, №225 від 06.04.2016 року, позивачка в справі з сімєю з 01.07.2013 року проживає без реєстрації в житловому будинку за вищезазначеною адресою (а.с.96). Відповідно до ст. 640 ЦК України, в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі ( в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В роз`ясненнях, викладених в постанові Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. № 9 від «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що при розгляді справ про визнання правочинів дійсними суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений та чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення. Отже, умовами за яких договір може бути визнаний дійсним є наявність домовленості між сторонами щодо всіх істотних умов договору, така домовленість підтверджується письмовими доказами, відбулося повне або часткове виконання договору та одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення. Представником позивачки, всупереч вимогам ст.ст. 57-60 ЦПК України, не надано суду письмових доказів про домовленість сторін щодо всіх істотних умов договору, крім того в судовому засіданні останній, стверджував, що [PERSON] не ухилявся від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку, а навпаки вчиняв дії щодо збору необхідних документів для такого посвідчення, але не отримав їх оскільки раптово помер 24 лютого 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ОК № 367482 (а.с.12). Отже, позивачкою та її представником не підтверджено належними доказами наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу дійсним в розумінні ч. 2 ст. 220 ЦК України . Звертаючись з вищевказаними позовними вимогами до [PERSON], дружини померлого [PERSON] як до спадкоємиці за законом першої черги, не надав суду відповідних доказів відносно прийняття нею спадщини в передбаченому законом порядку, також не заявив клопотання про витребування необхідних доказів, як передбачено приписами ст.ст 131,137 ЦПК України на підтвердження того, що саме [PERSON] є належним відповідачем в даній справі. Заяви [PERSON] та [PERSON] про відмову від належних їм часток у спадщині, які містяться в матеріалах справи, не підтверджують факту прийняття спадщини [PERSON], а тому не можуть бути взяті до уваги судом. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed