Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [PERSON], яка померла 03.02.1999року, належали земельні ділянки площею 1,25 га та площею 1,25 га, що розташовані на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку). Стверджує, що за життя [PERSON] склала заповіт, яким вищевказані земельні ділянки заповіла їй (позивачці), яка спадщину прийняла, оскільки на час смерті [PERSON] постійно проживала разом із нею, доглядала за господарством, сплачувала комунальні платежі. Однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право власності на зазначені земельні ділянки (оригіналів сертифікатів) та неможливість отримання їх дублікатів, позивачка не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у звязку із чим змушена звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на земельні ділянки площею 1,25 га та площею 1,25 га, що розташовані на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON] В судове засідання позивачка не зявилася, проте подала заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд справу розглянути у її відсутності. Представник відповідача Мостиської міської ради Львівської області (правонаступника Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області) у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи Мостиської районної державної адміністрації Львівської області, у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи - відділу Держгеокадастру у Мостиському районі в судове засідання не зявився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності чи відкладення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.02.1999 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON]. До складу даної спадщини входить право власності на земельну ділянку (середню земельну частку) площею 1,25 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), передана для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №3897 від 26.05.1997року, та право власності на земельну ділянку (середню земельну частку) площею 1,25 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Пнікутської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), передана для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №3464 від 23.04.1997року. Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 20.05.1997року, яким вищевказані земельні ділянки заповіла [PERSON] (позивачці у справі), яка фактично вступила в управління спадковим майном, тобто у відповідності до\~ст. 549 ЦК України\~в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №49845476 від 13.11.2017року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останньої до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто, інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б претендували на спадщину, крім позивачки [PERSON], немає. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки (оригіналів вищевказаних сертифікатів) позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у звязку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; копією Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №3897 від 26.05.1997року; копією Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №3464 від 23.04.1997року; копією довідки, виданої Пнікутською сільською радою Мостиського району Львівської області від 27.09.2016року; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) та іншими матеріалами справи. Відповідно до п.4\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~2004 року Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що при розгляді даної справи слід керуватися положеннями\~Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Згідно\~ст. 524 ЦК УРСР\~в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що при розгляді даної справи слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.). Згідно ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У відповідності до ст. 534 ЦК України в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до вимог\~ст. 548 цього кодексу\~для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР\~в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом положень ст.ст.560,\~561\~цього\~кодексу\~спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.п.4.12, 4.18, 4.19 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012, № 296/5 свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved