Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач Касяненко А.Ю. звернулася до суду з позовом до Касяненко І.В. про поділ майна подружжя, в обґрунтування позову зазначила наступне. 01.06.2016 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано 30.01.2018 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 13, про що видано відповідне Свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ЖС № 124334 від 30.01.2018 року. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя, набутого за час шлюбу, а саме: припинити право власності Відповідача Касяненко І.В. на квартиру № 144, загальною площею 62,2 кв.м., розташовану за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, 3, та автомобіль марки NISSAN модель QASHQAI, 2012 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], та визнати право власності на зазначене майно за позивачем Касяненко А.Ю. В судове засідання позивач та її представник не зявилися, позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позову не заперечував. За викладених обставин суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засідання, що відповідає положенню ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо, відповідно до положень Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених вимог, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 172262, виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 01.06.2016 року зареєстровано шлюб Касяненко [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], яка після реєстрації шлюбу отримала прізвище „Касяненко, актовий запис № 303. 30.01.2018 року шлюб між Касяненко А.Ю. та Касяненко І.В. розірвано, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ЖС № 124334 від 30.01.2018 року, видане Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 13. Під час перебування у шлюбі з відповідачем Касяненко І.В. позивачем Касяненко А.Ю. придбано наступне майно: квартиру № 144, загальною площею 62,2 кв.м., розташовану за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, 3, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 2912.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 6876; автомобіль марки NISSAN модель QASHQAI, 2012 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХМ 370033 від 13.05.2017 року. Зазначене майно зареєстровано за позивачем Касяненко І.В. та перебуває у її користуванні. У відповідності з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Згідно розяснень, викладених у абз. 4 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач Касяненко І.В. не заперечує проти визнання права власності за позивачем Касяненко А.Ю. на придбане під час шлюбу майно, а саме: квартиру № 144, загальною площею 62,2 кв.м., розташовану за адресою: м. Запоріжжя, бул. Центральний, 3, та автомобіль марки NISSAN модель QASHQAI, 2012 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], що, зокрема, підтверджується наданою суду письмовою заявою від 15.03.2018 року, яку суд розцінює як досягнення домовленості між сторонами про поділ зазначеного майна. Згідно із п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст. 71 СК Україна щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі за № 6-37цс13: «при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, п'ята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду». Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Так, матеріалами справи підтверджено, що спільне володіння та користування майном, придбаним під час шлюбу Касяненко А.Ю. та Касяненко І.В., який між сторонами розірвано, є неможливим. Відповідач у свою чергу не наполягає на відшкодуванні вартості належних йому часток у придбаному під час шлюбу майні, яке є предметом позову. Обставин, які б свідчили про спричинення істотної шкоди інтересам співвласника майна відповідачу Касяненко І.В., внаслідок припинення його на частки у спільному майні судом не встановлено та відповідачем не наведено. З урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи з того, що зазначене у позові майно не може бути реально поділене між сторонами у справі, враховуючи визнання відповідачем позову у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Касяненко А.Ю. про поділ майна подружжя підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved