Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом в якому просить надати дозвіл на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, мотивуючи тим, що з відповідачем по справі позивачка знаходится у шлюбних відносинах з 13.09.2008 року. Даний шлюб було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Сиятинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 13.09.2008 року зроблено запис за № 93. Від спільного життя у сторін є малолітня дитина, [PERSON], [INFO], який проживає з мамою позивачки, [PERSON], та перебуває на моєму утриманні. Однак, спільне життя у сторін не склалося, внаслідок чого позивачкою було подано до Снятинського районного суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Відповідач, являючись батьком дитини, участі у її вихованні та утриманні не приймає, аліменти на утримання дитини не сплачує. В даний час позивачка проживає за межами України, в Королівстві Іспанія. Має постійне місце проживання та роботи. Матеріально забезпечена сама та має можливість забезпечити дитину і бажаю, щоб її син в період літніх та зимових шкільних канікул приїхав до останньої на відпочинок та оздоровлення. Вважає, що така поїздка дитини за межі України буде відповідати інтересам дитини, оскільки дитина буде мати можливість в належних умовах відпочити, оздоровитись, пізнати культуру та традиції інших народів, що в подальшому позитивно відобразиться на процесі навчання. Оскільки згідно пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягай 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, я подала нотаріально посвідчену заяву, згідно якої надала дозвіл на виготовлення моєму синові закордонний паспорт громадянина України для виїзду за кордон, та надала дозвіл своєму синові [PERSON] на виїзд за межі України в супроводі мами позивачки, а його бабусі, [PERSON], в період з 01 квітня 2016 року по 30 березня 2017 року. Однак, для виїзду сина за межі України необхідна згода батька, відповідача по справі, однак останній ухиляється від виховання та матеріального забезпечення дитини, згоди на виїзд дитини не надає, а тому позивачка вимушена звернутися до суду із даним позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву і якій позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задоволити. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву в якій проти позову не заперечив, просив справу розглядати за його відсутності. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення. Суд прийшов до такого висновку по слідуючих міркуваннях: З свідоцтв ва про шлюб слідує, що 13.09.2008 р. [PERSON]та [PERSON] зареєстрували шлюб про що зроблено відповідний актовий запис №93, після одруження «[PERSON]» присвоєно прізвище «[PERSON]», з свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що батьками останнього записано [PERSON] та [PERSON], з свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що батьками останньої записано [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності і батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини . У відповідності до ст. 9 «Про права дитини» прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1989 р.- держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі особисті відносини та прямі контакти, з обома батьками за винятком випадків коли це суперечить інтересам дитини. Крім цього ст.. 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Підпунктом 3, пункт 2-2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 р. передбачено, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку у супроводі одного із батьків або у супроводі осіб уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, який не досяг 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Пункту 5 вказаних Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку в супроводі осіб, які уповноважені особа батьками здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави (держав) прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. Виходячи із вищенаведеного суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, оскільки відповідно до вищевказаного п.5 Правил перетинання державного кордону громадянами України передбачено часовий проміжок перебування дитини за кордоном, а не постійно. Враховуючи те, що оскільки позивачка постійно проживає за межами України де має постійну роботу та забезпечена житлом, відповідач проживає окремо від сім'ї, рідко контактує із нею, а тому отримати від нього згоду на виїзд дитини за кордон не є можливим, чим порушуються як її права так і права дитини безперешкодно пересуватися за межі України . Суд вважає, що в частині позову про супровід дитини за кордон бабусею [PERSON] слід відмовити оскільки остання не визнана опікуном дитини, а отже не має законних підстав на думку суду супроводжувати дитину за кордон. На підставі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст. 5 «Правил перетинання державного кордону громадян України» , ст. 155 СК України та

Outcome: approved