Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

Позивач орган опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів до відповідача [PERSON], в обґрунтування якого зазначив, що відповідач по справі [PERSON], є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO]. Малолітня [PERSON] перебуває на первинному обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Мирноградської міської ради з 25.01.2016 року. Дитину взято на облік на підставі акта про покинуту дитину. Рішенням виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 17.02.2016 року малолітній надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. В зв'язку з тим, що родичів або осіб, бажаючих взяти дитину до своєї родини, не виявилося, 25.02.2016 року на підставі рішення виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 17.02.2016 року, дівчинку було влаштовано до комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка» на повне державне утримання. За інформацією установи від 23.05.2016 мати дитини, [PERSON], жодного разу не провідувала дитину, не надавала матеріальної допомоги на її утримання, в телефонному режимі не цікавилася долею та здоров'ям доньки. Згідно з висновком про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 24.02.2016 Димитровської центральної міської лікарні малолітня здорова. Мати дитини [PERSON] не працює, знаходиться на обліку в управлінні соціального захисту населення Димитровської міської ради, отримує допомогу на дитину одиноким матерям в розмірі 1417,8 грн. та державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям в розмірі 1228 грн. Зареєстрована за адресою: [ADDRESS] але будинок за цією адресою непридатний для проживання. Постійного місця проживання не має, на сьогодні мешкає в орендованому приватному будинку за адресою: [ADDRESS]. Службою у справах дітей двічі здійснено виїзд за вищезазначеною адресою, але через відсутність громадян вдома обстежити житлово-побутові умови проживання сім'ї не виявилося можливим. Відповідач перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON], [INFO]. Громадянин працює без укладання трудової згоди та отримує заробітну плату за робочий день в розмірі 150-200 грн. [PERSON] також є матір'ю двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [PERSON] виховується в родині матері, дитячий дошкільний заклад не відвідує. [PERSON] усиновлений громадянами України. Відповідач ні пенсії, ні допомоги по безробіттю не отримує. На обліках у лікарів із захворюваннями не перебуває. Просили суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів доходів, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до повноліття на користь комунальної установи «Краматорський будинок дитини «Антошка». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала вимоги позову, наполягала на задоволенні вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію обставинами, викладеними у позовній заяві. Зазначила, що вона особисто повідомляла відповідачку про те, що після лікування у Селидівській лікарні дитину відповідача [PERSON] перевели у дитяче відділення Димитровської міської лікарні. Пізніше не менше трьох разів вона вона або відвідувала відповідача, або зустрічалась з нею в інших місцях і проводила розмови щодо необхідності відвідування дитини, про те, що необхідно, щоб забрати дитину додому, роз*яснювала куди саме відправили дитину після дитячого відділення Димитровської міської лікарні, роз*яснювала, що відповідач може звернутись до неї за допомогою, але жодного разу відповідач за такою допомогою не зверталась, дитину в дитячому будинку міста Краматорська не відвідувала. Єдиний раз після переведення дитини в Димитровську лікарню, відповідач приходила до неї, але через карантин її не пропустили, роз*яснивши, що необхідно прийти у масці, халаті та бахілах. Жодного разу протягом двох місяців, поки дитина перебувала у лікарні, відповідач до неї не навідувалась. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову не визнала, пояснивши, що вона не відмовлялась у пологовому будинку від дитини і народжувала дитину вона не у місті Димитрові, а в місті Красноармійську. Оскільки дитина була недоношена, через сім днів після народження, дитину перевели у дитяче відділення міста Селидове. Вона відвезла особисто дитину до Селидово на швидкій, залишила дитину в лікарні. Її в лікарню з дитиною не поклали, оскільки в лікарні відбувався ремонт. Вона написала розписку, що буде відвідувати дитину або телефонувати і дізнаватись про стан дитини, після чого поїхала додому. Поки дитина перебувала у Селидово, вона не відвідувала і не телефонувала у дитяче відділення. Збиралась це зробити, але не встигла. Приблизно через п*ять-сім днів після повернення її додому з пологового будинку, до неї додому прийшла [PERSON] і повідомила, що дитину перевели у дитяче відділення міста Димитрова. Через декілька днів вона прийшла у це відділення, але до дитини її не пустили через карантин. З собою вона привезла і передала дитині два костюми, суміш, памперси. Скілки часу буде тривати карантин їй не повідомили. Більше до дитини вона не приходила через відсутність коштів. Нікому про свій фінансовий стан вона не намагалась повідомляти, оскільки це питання, на її думку, нікого не хвилює. Вона декілька разів змінювала місце проживання, але працівникам соціальних служб її місця проживання не влаштовують. Спочатку вона знімала будинок по [ADDRESS], потівулиці [ADDRESS], а зараз приблизно два місяцвулиці [ADDRESS]. Після перевезення дочки у ммікрорайоні «Западний»маторськ вона також її жодного разу не відвідувала через відсутність коштів. Вона отримує допомогу як мати одиначка на сина [PERSON] у розмірі 1200 гривень та отримує допомоги малозабезпеченим сім*ям приблизно у розмірі 1200 гривень. Її цивільний чоловік [PERSON] працює неофіційно, має в місяць заробіток мінімум 3000 гривень. [PERSON] повідомляла її особисто про місце перебування дочки у місті Краматорську, пропонувала їй допомогу в організації зустрічей з дочкою, але вона не зверталась з таким проханням до працівника органу опіки. Чому, пояснити не може. Вона згодна з тим, що весь цей час з народження дитини вона не виконувала свої материнські обов*язки, але бажає це робити у подальшому. Представник третьої особи комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка» до судового засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи третя особа повідомлена належним чином. Суду надане клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, вимоги позову підтримали. Прокурор в судовому засіданні вимоги позову також підтримав у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду докази, суд вважає встановленими у даному судовому засіданні наступні обставини. Батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та відповідач у справі [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про її народження та витягом з державного реєстру про державну реєстрацію народження, відповідно до якого відомості про батька дитини зазначені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 6, 9). Згідно акту виданого Димитровською центральною міською лікарнею від 11.01.2016 року, була виявлена покинута дитина жіночої статі [PERSON], [INFO], в педіатричному відділенні ДЦМЛ (а.с. 10) За довідкою від 09.02.2016 року виданою службою у справах дітей виконавчого комітету Димитровської міської ради, неповнолітня [PERSON] перебуває на первинному обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Димитровської міської ради, яка залишилася без батьківського піклування (а.с. 7). Рішенням Виконавчого комітету Димитровської (нині Мирноградської) міської ради від 17.02.2016 року малолітній надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 11-12). Рішенням виконавчого комітету Димитровської (нині Мирноградської) міської ради від 17.02.2016 року [PERSON] було влаштовано до комунальної установи охорони здоров'я «Краматорський будинок дитини «Антошка» на повне державне утримання. (а.с. 13, 14). Димитровською міською лікарнею було видано висновок про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини, яка може бути усиновлена, в якій зазначено, що [PERSON], [INFO], здорова, на обліках в медичних установах не перебуває (а.с. 20). [PERSON] з 25 лютого 2016 року по теперішній час перебуває на повному державному забезпеченні в комунальній установі охорони здоров*я «Краматорський будинок дитини «Антошка». За час перебування дівчинки в даній установі мати, [PERSON] дитину не відвідувала, станом здоров*я не цікавилась, матеріальної допомоги не надавала, ніяких заходів щодо налагоджування родинних стосунків та повернення дитини до родини не здійснювала, що підтверджується інформацією зазначеного закладу (а.с. 14) На ім*я [PERSON], [INFO], в ПАТ «Державний ощадний банк України» відкритий поточний рахунок (а.с.18). Відповідач [PERSON] здорова, не перебуває на обліках у лікаря-дерматолога, лікарів нарколога та психіатра Димитровської центральної міської лікарні (а.с. 22-24). На обліках в Димитровському міському центрі зайнятості, Димитровському міському центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, управлінні Пенсійного фонду України в місті Димитрові не перебуває. Виконавчих листів у ВДВС Мирноградського МУЮ щодо здійснення будь-яких стягнень з відповідача, не знаходяться (а.с. 21, 25-27, 30). [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Мирноградської міської ради і отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім*ям у розмірі 1417,80 гривень щомісячно та допомогу на 1 дитину одиноким матерям (з урахуванням доходів) у сумі 1228,00 гривень щомісячно (а.с. 28-30). 29 січня, 8 лютого та 20 травня 2016 року [PERSON] на ім*я начальника служби у справах дітей письмово надавались пояснювальні записки, зі змісту яких встановлено, що відповідачу [PERSON] відоме місце перебування її дочки [PERSON], вона попереджувалась про відповідальність у випадку ухилення від виконання батьківських обов*язків, наміри відповідача влаштуватись на роботу та забрати дитину (а.с. 15-17). Органом опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради 10 червня 2016 року винесений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини (а.с. 4-5). Відповідно до частини першої статті 18 та частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ці положення міжнародного законодавства знайшли своє визначення у законодавстві національному, відповідно до вимог статті 150 Сімейного кодексу України якого, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У випадку виникнення підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, зокрема у разі ухилення від своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстокого поводження з дитиною. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При цьому, наведені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач [PERSON] допустила всі зазначені фактори щодо малолітньої доньки [PERSON], взагалі відсторонившись від її виховання та утримання протягом тривалого проміжку часу, переклавши всі обов*язки матері по вихованню та утриманню дитини на державні установи. Тривалість невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків свідчить про свідоме нехтування нею цими обов'язками. Суд не сприймає як переконливі наміри відповідача, висловлені нею у судовому засіданні, у подальшому забрати дитину додому, виховувати її та утримувати належним чином, оскільки така можливість у відповідача була протягом всього часу перебування дочки у дитячому відділенні Димитровської ЦМЛ і КУОЗ «Краматорський будинок дитини «Антошка». Такі ж наміри відповідач висловлювала працівникам служби у справах дітей 29 січня, 8 лютого та 20 травня 2016 року у своїх пояснювальних записках, але не здійснила жодних реальних дій на реалізацію цих намірів. Оцінивши відомості щодо матеріального становища відповідача та її родини, суд також не може погодитись про відсутність фінансової можливості у відповідача відвідати дитину у місті Краматорську і зауважує, що відповідачем не здійснено будь-яких реальних дій на виконання батьківських обов*язків, крім одного відвідування, під час перебування дитини у дитячому відділенні Димитровської ЦМЛ, тобто в одному місті з відповідачем, протягом більш ніж двох місяців. В судовому засіданні, на підставі даних, наданих Димитровською центральною міською лікарнею, Димитровським міським центром зайнятості, органу опіки та піклування Мирноградської міької ради встановлено, що відповідач [PERSON] здорова, медичних протипоказань на виконання батьківських обов*язків та працевлаштування не має, але матеріально дитину не забезпечує, взагалі не приймає участі у її вихованні і протягом тривалого часу не цікавиться її життям. Доказів на підтвердження поважності ухилення від виконання батьківських обов'язків суду не надано, тому, задля захисту інтересів малолітньої [PERSON], суд вважає необхідним позбавити відповідача [PERSON] стосовно неї батьківських прав. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Одним із способів виконання батьками обов'язку по утриманню дитини є стягнення аліментів за рішенням суду. Згідно статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням обставин, викладених в статті 182 Сімейного кодексу України, стану здоров'я та матеріального положення відповідача [PERSON], суд, вважає, що з неї на користь третьої особи комунальної установи охорони здоров*я «Краматорський будинок дитини «Антошка», на повному утриманні якої на даний час перебуває донька відповідача [PERSON], необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 551 гривня 20 копійок. На підставі ст. 150, 151, 164, 171, 180, 182 СК України,

Outcome: approved