Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом. У позові вказала, що з 09.12.2015 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON], який рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя, від 30.03.2017 року розірваний. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Вона доглядає за дитиною. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання, тому просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.10.2017 року і до повноліття дитини та аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною трирічного віку. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання неодноразово не зявився, про слухання справи сповіщався належним чином, про що у матеріалах справи є докази. Як вбачається з довідки УПСЗН Запорізької міської ради по Хортицькому району №2330002420 від 03.02.2015 року про взяття на облік переміщеної особи, [PERSON] проживає за адресою: [INFO] (а.с. 12), саме за цією\~ адресою відповідач повідомлявся\~ про слухання справи, тому, суд вважає за можливе розглянути справу\~ у відсутності відповідача по наявних у справі документах, шляхом постановлення заочного рішення. Суд вважає за можливе розглянути справу \~у відсутності сторін, по наявних у справі документах. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню у звязку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], який рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя, від 30.03.2017 року розірваний, рішення набрало законної сили 11.04.2017 року (а.с. 10). Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження І-ЖС № 314283 від 20.05.2016 року батьком дитини записаний [PERSON] (а.с.9). Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та дружини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов'язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір та строки виплати аліментів, між позивачем та відповідачем не укладався. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12). Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На підставі ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до положень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №3 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно довідок УПСЗН Запорізької міської ради по Хортицькому району № [NUMBER] від 06.10.2017 року, № [NUMBER] від 06.10.2017 року [PERSON] проживає за адресою: [INFO], разом з нею проживає дитина [PERSON], [INFO]. У звязку з викладеним, враховуючи, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, а також те, що дитина проживає разом з матірю, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ст.77 Сімейного кодексу України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. Статтею 79 Сімейного кодексу України встановлений час, протягом якого сплачуються аліменти одному з подружжя. Так, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 СК України). Згідно із ч.1 ст.80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку, тому, суд вважає підлягаючими задоволенню позовні вимоги позивачки у частині стягнення аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною трирічного віку. Оскільки відповідач [PERSON] проти заявлених позовних вимог заперечень суду не надав, суд вважає підлягаючими задоволенню позовні вимоги позивачки у частині стягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини до досягнення дитиною трирічного віку. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини.

Outcome: approved