Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивачка у серпні 2014 року звернулася в суд з позовом до відповідачки про визнання реєстраційного посвідчення серії КММ № 029018 від 14.09.1999 р., виданого Львівським обласним державним комунальним бюром технічної інвентаризації та експертної оцінки на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] недійсним та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], проведену на підставі реєстраційного посвідчення серії КММ №029018 від 14.09.1999 р., видане ЛО БТІ та ЕО. Свої вимоги мотивує тим, що 02.09.1999р. між нею та [PERSON] було укладено договорів дарування квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2775, на підставі даного договору ЛО БТІ та ЕО було видано реєстраційне посвідчення серії КММ № 029018 від 14.09.1999 р. на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 25 липня 2013 р., яке ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03.12.2013р. залишено без змін, договір від 02.09.1999 р. дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2775 - визнано недійсним. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказане рішення та ухвала залишені без змін. Тобто, на сьогоднішній день вона являється власником квартири [ADDRESS]. З метою оформлення права власності на квартиру вона звернулася в Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції, однак 15.07.2014р. отримала відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з тих мотивів, що згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухому майно право власності вже зареєстровано за іншою особою, державна реєстрація якого не скасована, а саме за [PERSON] У зв'язку з викладеним вона змушена звернутись до суду із позовом про визнання недійсним реєстраційного посвідчення та скасування державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, та просить позов задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, хоча належно повідомлялася про час та місце розгляду справи, причину неявки не повідомила. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, оскільки матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції в судовое засідання не з'явився і подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, що суд вважає за можливе. Представник третьої особи - Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки в судове засідання не з'явився, хоча належно повідомлявся про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив і суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення представника позивачки, вивчивши матеріали справи, оглянувши матеріали цивільної справи №462/4002/13-ц, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Як встановлено судом, 02 вересня 1999 р. між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2775. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 25 липня 2013 р., яке ухвалою апеляційного суду Львівської області від 03.12.2013р. залишено без змін, позов задоволено і договір від 02.09.1999 р. дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2775 - визнано недійсним. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказане рішення та ухвала залишені без змін. Згідно реєстраційного посвідчення КММ № 029018 від 14.09.1999 року, виданого Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 14.09.1999р., /а.с.15/ та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 15.07.2013р. Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції /а.с.17/ право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за відповідачкою [PERSON] Згідно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №14453239 від 15.07.2014р., державний реєстратор відмовив у державній реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за суб'єктом: [PERSON], з покликанням на те, що згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на дану квартиру вже зареєстровано за іншою особою, реєстрація якого не скасована /а.с.16/. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Так, як право власності позивачки на спірну квартиру порушено реєстраційним посвідчення серії КММ № 029018 від 14.09.1999 року на ім'я відповідачки, суд вважає, що його слід визнати недійсним. Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення про державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовна вимоги в частині скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] також підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 10, 60, 212-215, 225-226 ЦПК України, ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 328 ЦК України, Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд -

Outcome: approved