Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивачка звернулася з вказаним позовом та просить стягнути на її користь з відповідача додаткові витрати на дитину сина [PERSON], [INFO], в сумі 3388 грн. 37 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є батьком дитини. Син сторін проживає з позивачкою у м.Мелітополі. Відповідач за рішенням суду сплачує аліменти на утримання сина в розмірі 1\\4 частини заробітку. Син сторін є інвалідом дитинства, потребує постійного догляду та додаткових витрат на його лікування та реабілітацію. Позивачка понесла витрати на обстеження сина у Запорізькій обласній психіатричній лікарні, отримувала консультативні висновки спеціалістів, довідки ЛКК, купувала ліки та здійснювала інші витрати на лікування сина та проходження сином реабілітації. У звязку зі станом здоровя сина позивачка не може працювати, оскільки самостійно здійснює постійний догляд за дитиною. Відповідач відмовляється сплачувати додаткові витрати на дитину, хоча він працює, має стабільний та високий заробіток. Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, вказаних у позові. Додатково позивачка суду пояснила, що відповідач окрім сплати аліментів їй жодної допомоги на утримання та лікування сина не надає, фактично дитиною не опікується та не піклується про сина. Вона вимушена самостійно, окрім здійснення постійного догляду за сином, прикладати зусилля для забезпечення лікування та реабілітації сина. Оскільки найближчий до її постійного місця проживання спеціалізований центр, де її син може пройти курс реабілітації знаходиться у м.Мелітополі, вона вимушена була переїхати туди проживати. Перешкод відповідачу у спілкуванні з сином вона не чинить і не чинила. Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечував, не погодився з підрахунками витрат, що здійснені позивачкою та вказав розраховану ним суму здійснених витрат: 1729 грн. 42 коп., зазначив, що більшість наданих позивачкою квитанцій на придбання ліків не обґрунтовується відповідними документами. З вказаної суми відповідачем, вважає, що половину цих витрат - в сумі 864 грн. 71 коп. повинна нести і позивачка. Суду надав письмові заперечення проти позову (а.с.60). Також вказував на те, що він уклав повторний шлюб 28 листопада 2015 року , про що надав копію свідоцтва про шлюб (а.с.61) та просив суд прийняти до уваги те, що позивачка перешкоджає йому спілкуватися з дитиною, про що надав копію рішення суду (а.с.71-73). Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані суду сторонами докази та матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Судом встановлено, що батьками дитини [PERSON], [INFO], є відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження дитини (а.с.3), свідоцтвами про шлюб та про розірвання шлюбу (а.с.4-5), копії яких є у справі. Син сторін проживає з матірю, що не оспорювалося відповідачем, підтверджено довідкою з місця фактичного проживання позивачки у м.Мелітополь Запорізької області (а.с.42). Судом приймалося рішення про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання вина, що підтверджено копією виконавчого листа (а.с.39-40). Відповідно до довідки про здійснені відрахування з заробітної плати відповідача (а.с.53, 62) з [PERSON] за виконавчим листом №2/816/26/12 виданим 05 червня 2012 року Михайлівським районним судом Запорізької області стягуються аліменти на користь [PERSON] в розмірі 1\\4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення сином [PERSON], [INFO], повноліття. З довідки КУ «Мелітопольський психіатричний диспансер» ЗОР вбачається, що дитина - [PERSON], [INFO] перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра з 05 травня 2015 року, має обмежені можливості щодо самообслуговування, навчання, спілкування, має медичні психіатричні показання для отримання державної соціальної допомоги на дітей інвалідів 1 групи підгрупи А до 17 лютого 2018 року (а.с.6). Аналогічні відомості про захворювання сина сторін містить медичний висновок №5 про дитину інваліда віком до 18 років від 13 січня 2016 року (а.с.7). Відповідно до повідомлення Управління соцзахисту населення Мелітопольскої міської ради Запорізької області від 21 вересня 2015 року на адресу позивачки (а.с.8) управлінням прийнято рішення (а.с.9), копія якого є у справі, про направлення сина сторін на реабілітацію згідно з індивідуальною програмою реабілітації до Центру реабілітації змішаного типу для дітей інвалідів. Проходження реабілітації дитиною підтверджено рішенням про зарахування дитини на реабілітацію та талоном відвідувань, з яких вбачається, що з 02 по 28 листопада 2015 року здійснювався курс реабілітації дитини [PERSON], [INFO], та відвідування центру (а.с11, 15); індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда (а.с.25-28). Відповідно до довідки (а.с.24) дитина [PERSON], [INFO] як дитина інвалід потребує домашнього догляду. Відповідно до повідомлення (а.с.68) позивачці призначено державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам», розмір якої з 17 лютого 2016 року по 30 червня 2017 року становить 1918 грн. 80 коп., що є значно меншою сумою у порівнянні з розміром заробітної плати відповідача (а.с.53, 62). Витрати на загальну суму 3388 грн. 37 коп. , здійснені позивачкою для проведення лікування та реабілітації сина, а саме на закупівлю необхідних для проходження курсу реабілітації речей та матеріалів, медичних препаратів підтверджені: переліком, що міститься в інформаційному бюлетені відділення соціальної реабілітації дітей-інвалідів Центра реабілітації змішаного типу інвалідів та дітей-інвалідів Мелітопольскої міської ради (а.а.10), чеками, квитками на проїзд до м.Запоріжжя де дитина була на консультації лікаря (а.с.12-14, 17, 21, 22, 23, 30, 31, 32, 33, 35, 38, 41, 43), про що є консультативні висновки, направлення до Запорізької обласної психіатричної лікарні, направлення на госпіталізацію (а.с.19, 16, 69, 70), випискою з карти стаціонарного хворого (а.с.20), даними медичного обстеження та призначень (а.с.23, 29, 34, 37, 38, 41), виписним епікризом (а.с.36). Таким чином, з досліджених судом доказів вбачається, що син сторін є інвалідом дитинства, ним фактично опікується позивачка, яка самостійно здійснює догляд за дитиною, сама займається його лікуванням, медичним обстеженням, реабілітацією, а відповідач як батько такої дитини, що потребує не тільки сплати ним аліментів, але й прояву його уваги і турботи, реальної фізичної допомоги у догляді за ним, у його лікуванні та реабілітації, потрібної для дитини ніякої участі у додаткових витратах на дитину не приймав, реальної допомоги матері не надає. У даному випадку, у звязку зі станом здоровя дитини сторін, є необхідність у здійсненні постійних додаткових витрат, повязаних з лікуванням сина сторін, проходженням ним реабілітації у спеціалізованих установах. Ці витрати були понесені позивачкою, з якою проживає дитина, вони підтверджені наданими нею належними та допустимими доказами, та не спростовані належними та допустимими доказами з боку відповідача. Доводи відповідача на обґрунтування його заперечень щодо розміру, необґрунтованих на його думку, витрат, фактично здійснених позивачкою, є безпідставними, спростовуються наявними у справі та наданими позивачкою, вказаними вище матеріалами. Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області у справі №321/1896/13-ц (а.с.72-3) та витяг з рішення №7 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Михайлівській РДА не є підставою для відмови в задоволенні заявлених позивачкою вимог про стягнення додаткових витрат на дитину. Також суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача щодо рівності обовязків обох батьків у понесенні додаткових витрат на дитину, оскільки розмір доходів позивачки, яка не може працювати та здійснює сама догляд за дитиною-інвалідом, отримує державну соціальну допомогу, розмір якої не забезпечує навіть мінімального прожиткового мінімуму для неї та дитини, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» - є значно меншим від розміру заробітної плати відповідача, який інших утриманців, окрім як його син-інвалід, не має. Крім того, з врахуванням реальної участі батька та матері та їх ролі у долі сина, виходячи з принципів справедливості та розумності, задоволення позовних вимог відповідатиме, в першу чергу інтересам дитини, не порушить прав і інтересів сторін, та буде цілком справедливим. Укладення повторного шлюбу відповідачем не є підставою для відмови у задоволенні вимог позивачки, доказів того, що відповідач має утримувати його дружину суду не надано. Судові витрати, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним покласти на відповідача.ст.180, 185 СК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 14, 79, 82, 88, 208, 209, 214 -215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved