Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказала, що з 26 листопада 2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу має малолітніх дітей, доньок 2014 та 2017 років народження. З липня 2018 року сторони разом не живуть, фактично сімейні стосунки припинені, у звязку із відсутністю взаєморозуміння, з вказаного часу сторони спільного господарства не ведуть. Спору про місце проживання дітей та поділ майна не мають. З цих причин вважає, що шлюбні стосунки з відповідачем зберегти неможливо. Просить шлюб розірвати, прізвище залишите шлюбне [PERSON]. В судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримку позовних вимог, позов просила задовольнити, проти винесення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, відзиву на пред'явлений позов не надав. З урахуванням наведених обставин, що позивач не заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає за можливе постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26 листопада 2011 року, який зареєстрований у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1131, свідоцтво про шлюб серії 1-НО № 269374, видане 26.11.2011 року (а.с. 5). Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 6,7). Сімейні стосунки припинені з липня 2018 року, з цього ж часу сторони спільного господарства не ведуть. Спорів про місце проживання дітей та поділ майна не виникає. Відповідно до\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. ч. 3,4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст.110, ч. 2 ст. 112 СК України, за позовом одного з подружжя суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що на\~теперішній час\~шлюб вказаний\~існує формально,\~оскільки позивач\~та відповідач\~не пов'язані\~спільним побутом\~та проживанням,\~подальше збереження\~шлюбу суперечило\~б інтересам\~позивача та\~дітейі є неможливим,\~а сім'я\~сторін розпалася\~остаточно,в звязку з чим позовні вимоги задовольняє та постановляє рішення про розірвання укладеного між сторонами шлюбу. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved