Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Позивач, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, в інтересах дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначив, що на профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з 29.11.2012 року перебувають малолітні: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , як такі, що опинились у складних життєвих умовах. Вказані діти проживали разом з самотньою матір`ю [PERSON] , 1983 року народження, за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із неналежним виконання [PERSON] батьківських обов`язків та зловживання нею спиртними напоями, діти у вересні 2019 року були влаштовані до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», де перебувають дотепер. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2020 року, ухваленому по справі № 335/12036/19, [PERSON] позбавлена батьківських прав по відношенню до малолітній дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Апеляційного суду від 16.12.2020 року, апеляційну скаргу [PERSON] на рішення суду першої інстанції залишено без задоволення. Згідно з листами Вознесенівського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 24.07.2020 року № 401/21.12-06-151, № 401/21.13-06-151 та 403/21.13-06-151, 19.06.2020 року на підставі спільної заяви матері та батька особа, яка вважала себе біологічним батьком дітей, [PERSON] , 1980 року народження, визнав своє батьківство по відношенню до них, дітям надані повторні свідоцтва про народження. З моменту визнання батьківства у [PERSON] виникли обов`язки по вихованню та утриманню дітей, передбачені п. 1 ст. 176, ст. 150 і ст. 180 Сімейного кодексу України. Проте, діти досі проживають і знаходяться на повному державному утриманні у КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Згідно з листом Запорізької загальноосвітньої школи № 94 від 07.12.2020 року № 01-23/308, [PERSON] під час навчання малолітніх [PERSON] та [PERSON] в закладі, а також після їх влаштування до центру реабілітації дітей не цікавиться їх життям та навчанням, не спілкувався з цього приводу з адміністрацією та викладачами, не відвідував батьківські збори, не виявляв батьківську турботу по відношенню до дітей. Відповідно до листа Запорізької загальноосвітньої школи № 39 від 08.12.20202 року № 01-19/395, [PERSON] брав участь у житті сина [PERSON] несистематично, інколи дзвонив класному керівнику, батьківські збори не відвідував, внески до благодійного фонду сплачував нерегулярно [PERSON] не вистачало батьківської уваги. Згідно з листом КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10» від 02.12.2020 року № 3121/01-08, [PERSON] медичний заклад з дітьми не відвідував, до лікарів, адміністрації закладу щодо здоров`я дітей не звертався. Відділом по району обстежені умови проживання [PERSON] . За результатами обстеження встановлено, що він проживає за адресою: [ADDRESS] , в однокімнатній квартирі разом з [PERSON] , яка позбавлена батьківських прав по відношенню до дітей. Окреме місце для сну є тільки для молодших дітей, умови проживання дуже стислі, і не відповідають вимогам ст. 47 Житлового кодексу Української РСР (13,65 кв.м. житлової площі на одну особу) та ст. 50 зазначеного кодексу (Жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним умовам. При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя). 20.10.2020 року на прийомі у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради [PERSON] ознайомлений з відповідальністю за ухилення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей та отримав консультацію про механізм повернення дітей в його сім`ю, проте станом на момент написання цього висновку не надав необхідних документів для розгляду питання на засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації міської ради. 28.10.2020 року з [PERSON] відбулась телефонна розмова, в ході якої він зобов`язався надати необхідні документи 03.11.2020 року, проте обіцяного не виконав. Відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, у зв`язку із ухиленням [PERSON] від виконання батьківських обов`язків по відношенню до його дітей, направлявся лист до Вознесенівського відділення поліції про притягнення вказаної особи до відповідальності, передбаченої ст. 184 КУпАП. За результатами розгляду вказаного листа на [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення за вказаною статтею. Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, судом на даний час по відношенню до [PERSON] розглядаються три справи, про вчинення ним адміністративних правопорушень, а саме: справа № 335/130/21 за ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство), суддя Соболєва І.П., справа № 335/126/21 за ст. 185 КУпАП (злісна непокора законному розпорядженню або вимозі поліцейського), суддя Соболєва І.П. та справа за № 335/130/21, стаття невідома, суддя Макаров В.О. 21.01.2021 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району розглядалось питання доцільності або недоцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За результатами засідання комісією прийняте рішення надати [PERSON] термін 2 тижні для збору документів, необхідних для вирішення питання повернення дітей в його сім`ю, проте, після спливу терміну, а саме після 09.02.2021 року [PERSON] необхідних документів не надав. 11.02.2021 року відбулось продовження розгляду вищезазначеного питання. [PERSON] на засідання комісії запрошувався належним чином (письмовим запрошенням), проте запізнився, необхідних документів не надав. Таким чином, органом опіки та піклування встановлена відсутність документів, які б підтверджували спроможність [PERSON] як єдиного законного представника дітей, виконувати вимоги п. 1 ст. 176 Сімейного кодексу України, згідно з яким, батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток, а також ст. 180 щодо обов`язку утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Незважаючи на тривалий термін (більше ніж 7 місяців), який надався [PERSON] для створення умов, необхідних для реалізації права дітей на виховання в його сім`ї, відповідач не вживав жодних заходів для вирішення цього питання. За підсумками засідань, які відбулись 21.01.2021 року та 11.02.2021 року, комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до його дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України та необхідність звернення до суду з відповідним позовом. Незважаючи на те, що [PERSON] визнав своє батьківство по відношенню до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , діти з 23.09.2019 року до теперішнього часу (тобто 1,5 роки) тимчасово перебувають на повному державному утриманні в КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», що порушує право дітей на сімейне виховання та утримання з боку батьків і свідчить на думку позивача про невиконання [PERSON] батьківських обов`язків, передбачених п. 1 ст. 176, ст. 150 та 180 Кодексу. Згідно позовної заяви, [PERSON] злісно та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей, на протязі більше ніж 7 місяців не вжив жодних заходів по поверненню дітей в свою родину, чим порушує вимоги норм українського та міжнародного законодавства. Відповідач не піклується про фізичний духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не утримує дітей, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизначених норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, що відповідає поняттю «ухилення від виконання батьківських обов`язків», викладеному в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Тому, з метою захисту прав малолітніх [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до його дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідача на користь особи або установи, яка буде здійснювати піклування та опіку над вказаними дітьми, аліменти на їх утримання у розмірі ј частини всіх сукупних доходів, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Ухвалою суду від 26.02.2021 року, провадження по справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. 25.05.2021 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній позов не визнав повністю, просить в його задоволенні відмовити, посилаючись на викладене нижче. Влітку 2020 року, зі слів [PERSON] , [PERSON] стало відомо, що він є батьком трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , у зв`язку з чим, разом із біологічною матір`ю - [PERSON] , звернувся до Вознесенівського відділу державного РАЦС з приводу внесення відомостей про батька, та 19.06.2020 року йому були видані свідоцтва про народження дітей, де він зазначений в якості батька. [PERSON] вважає, що сам по собі факт перебування дітей у КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», не є підставою для позбавлення його батьківських прав. З метою встановлення обставин відібрання дітей від матері та влаштування до комунального закладу, він звернутася до Служби (управління) у справах дітей Відділу по Вознесенівському району та отримав відповідь за № 09-12/003-Б від 09.02.2021 року про те, що діти влаштовані до комунального закладу на підставі письмової заяви від 10.09.2019 року з проханням тимчасово влаштувати дітей до установи. Таким чином, влаштування дітей до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» та їх перебування в період часу з 223.09.2019 року по 19.06.2020 не є наслідком його бездіяльності, халатного ставлення до виконання батьківських обов`язків, оскільки [PERSON] було не відомо, що він батьком цих дітей. [PERSON] звертає увагу суду на те, що він є нормальною людиною, на обліку у психіатричній лікарні та наркологічному диспансері не перебуває, спиртними напоями не зловживає, бажає та постійно вживає заходів для повернення йому дітей. Його звернення 20.10.2020 року, 28.10.2020 року до відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з приводу механізму повернення дітей визнаються позивачем, а тому доказуванню не підлягає. 02.03.2021 року під час розгляду справи № 335/938/21 у відношення [PERSON] за ч. 1 ст. 184 КУпАП на підтвердження збору документів для повернення дітей, він надав суду довідки КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької міської ради, КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради, характеристику з місця проживання, провадження по справі було закрито у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. На теперішній час, у [PERSON] виникли складності у наданні дітям житлової площі, оскільки діти різної статті, як того вимагають припис ст. 47, ст. 50 Житлового кодексу УРСР, що є обов`язковою умовою для повернення дітей згідно відповіді районної адміністрації по Вознесенівському району ЗМР за № 05/01-33/0064 від 25.01.2021 року. Придбання або оренда трьохкімнатної квартири з жилою площею не менше 54,6 кв.м. є непід`ємною умовою для відповідача за його неофіційних підробіток в умовах карантину на території України. На даний час [PERSON] відновлює свої документи про освіту для звернення до Центру зайнятості. Крім того, [PERSON] , вважає, що стягнення з нього аліментів на користь КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» є передчасним, оскільки опіка над дітьми наразі не встановлена та опікуна не призначено. Чинним законодавством України визначено прядок встановлення опіки над малолітніми дітьми, які позбавлені батьківського піклування, та регламентовано права та обов`язки опікуна. Цивільним процесуальним кодексом України не передбачено ухвалення рішення на майбутнє, тому за відсутності визначеної в установленому законодавством України порядку конкретної особи та/або відповідного органу, під опіку якого будуть передані малолітні діти, унеможливлює виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. За таких обставин, відповідач вважає позовні вимоги не доведеними, у зв`язку з чим, просив у позові Органу опіки та піклування відмовити у повному обсязі. 11.08.2021 року, ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача Панченко І.О. заявлені позовні вимоги просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Безугла А.В. щодо задоволення заявлених позовних вимог заперечували, просили в задоволенні таких відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. [PERSON] додатково зазначив, що дуже любить своїх дітей та щиро бажає скоріше забрати їх додому. Він постійно спілкується з дітьми по телефону, відвідує їх та передає солодощі. В період перебування міста Запоріжжя в червоній зоні карантину, офіційне відвідування дітей КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» було заборонено, проте можливо поспілкуватися з дітьми через паркан ввечері, що він і неодноразово і робив. Окрім того, пояснив, що на теперішній час, в нього виникли складності у наданні дітям житлової площі 13,65 кв.м. з розрахунку на одну особу, а також надання окремих кімнат, оскільки діти різної статі, як того вимагають приписи ст.ст. 47, 560 Житлового кодексу УРСР, що є обов`язковою умовою повернення дітей згідно відповіді районної адміністрації по Вознесенівському району ЗМР за № 05/01-33/0064 від 25.01.2021 року. Оскільки придбання або оренда трьох кімнатної квартири з жилою площею не менше 54,6 кв.м. є непід`ємною умовою за його неофіційних підробіток в умовах карантину на території України. Додаткова звернув увагу суду на те, що наразі він відновлює свої документи про освіту для звернення до Центру зайнятості. Суд на підставі позовної заяви, а також долучених письмових доказів, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що на профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з 29.11.2012 року перебувають малолітні [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , як такі, що опинились у складних життєвих умовах. Вказані діти проживали разом з самотньою матір`ю [PERSON] , 1983 року народження, за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку із неналежним виконання [PERSON] батьківських обов`язків, діти у вересні 2019 року були влаштовані до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», де перебувають дотепер. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2020 року, ухваленому у справі № 335/12036/19, [PERSON] позбавлена батьківських прав по відношенню до своїх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Постановою Запорізького апеляційного суду від 16.12.2020, апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2020 року в оскаржуваній частині залишено без змін. Згідно з листами Вознесенівського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 24.07.2020 року № 401/21.12-06-151, № 401/21.13-06-151 та 403/21.13-06-151, 19.06.2020 року на підставі спільної заяви матері та батька особа, яка вважала себе біологічним батьком дітей, [PERSON] , 1980 року народження, визнав своє батьківство по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим, дітям надані повторні свідоцтва про народження. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що Відділом по району обстежені умови проживання [PERSON] . За результатами обстеження встановлено, що він проживає за адресою: [ADDRESS] , в однокімнатній квартирі разом з [PERSON] , яка позбавлена батьківських прав по відношенню до дітей. Окреме місце для сну є тільки для молодших дітей, умови проживання дуже стислі, і не відповідають вимогам ст. 47 Житлового кодексу Української РСР (13,65 кв.м. житлової площі на одну особу) та ст. 50 зазначеного кодексу (Жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічним умовам. При наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев`ять років, крім подружжя). 20.10.2020 року на прийомі у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради [PERSON] ознайомлений з відповідальністю за ухилення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей та отримав консультацію про механізм повернення дітей в його сім`ю, проте станом на момент написання висновку органу опіки та піклування не надав необхідних документів для розгляду питання на засідання комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації міської ради. 28.10.2020 року з [PERSON] відбулась телефонна розмова, в ході якої він зобов`язався надати необхідні документи 03.11.2020 року, проте обіцяного не виконав, вказана обставина у відповідності до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Також, судом встановлено, що у відповідача [PERSON] виникли складності у наданні дітям житлової площі 13,65 кв.м. з розрахунку на одну особу, а також надання окремих кімнат, оскільки діти різної статі, як того вимагають приписи ст.ст. 47, 560 Житлового кодексу УРСР, що є обов`язковою умовою повернення дітей згідно відповіді районної адміністрації по Вознесенівському району ЗМР за № 05/01-33/0064 від 25.01.2021 року, оскільки придбання або оренда трьох кімнатної квартири з жилою площею не менше 54,6 кв.м. є непід`ємною умовою для нього за його неофіційних підробіток в умовах карантину на території України. [PERSON] наразі відновлює свої документи про освіту для звернення до Центру зайнятості. Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] № 01-10/149 від 22.02.2021 року, вбачається, що районна адміністрація по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , 1980 року народження, по відношенню до його дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Проте, вказаний висновок органу опіки та піклування не є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 5 СК України, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Згідно із ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (Постанова Верховного Суду від 13.03.2019 року по справі № 631/2406/15-ц). Європейський суд з прав людини у справі Хант проти України від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57,58). Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, суд може позбавити батька або матір їх батьківських обов`язків лише у виключних випадках коли вони свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків та, як наслідок, негативно впливають на духовний та моральний розвиток дитини. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Слід зазначити, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, згідно ст. 166 СК України та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом та здійснюється всупереч інтересам дитини. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. В той же час, матеріали справи не містять негативні характеристики, докази винної поведінки відповідача [PERSON] та умисного ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а посилання позивача щодо ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. З аналізу наявних у справі письмових доказів не можна встановити будь-які факти, на підставі яких можна було б встановити винну поведінку [PERSON] , яка суперечить інтересам дітей. Орган опіки та піклування фактичних обставин щодо виконання відповідачем батьківських обов`язків не встановив, обмежився лише оглядом місця проживання відповідача та свій висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав обґрунтував відсутністю документів, які б підтверджували спроможність [PERSON] як єдиного законного представника дітей, виконувати вимоги п. 1 ст. 176 Сімейного кодексу України, а також ст. 180 СК України щодо обов`язку утримувати дітей до досягнення ними повноліття, що не може свідчити про ухилення батька від виконання свого обов`язку щодо виховання дітей. За викладених обставин вказаний висновок є необґрунтованим, формальним та не може бути прийнятим як такий, що доводить винну поведінку [PERSON] в ухилянні від виховання дітей та свідомого нехтування батьківськими обов`язками. Суд звертає увагу, що саме лише твердження позивача про ненадання відповідачем відповідних документів не може вважатись достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав. В даному конкретному випадку позивачем не доведено належним чином необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, не обґрунтовано мету такого позбавлення, а саме позбавлення батьківських прав не відповідає нагальній соціальній потребі та не є необхідним. Відповідно до ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Суд ще раз зазначає, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Проте жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Також, суд ураховує і саме ставлення відповідача до цієї ситуації, статтею 18 цієї Конвенції визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просить не позбавляти його батьківських прав відносно дітей, так як він бажає спілкуватися з ними і брати участь у їх вихованні. Таким чином, у матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку [PERSON] щодо ухилення від участі у вихованні дітей, про умисне і свідоме нехтування обов`язками батька. Встановлено, що відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Невиконання батьківських обов`язків не може ототожнюватися з ухиленням від їх виконання. Крім того, суд бере до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України»). Отже, виходячи з характеру поведінки особи батька дітей, конкретних обставин справи та практики Європейського суду з прав людини, суд вважає, що відповідач [PERSON] не втратив батьківського інтересу до дітей та не є байдужим до наявних у нього батьківських прав щодо них. Враховуючи вищевикладене, враховуючи інтереси дітей, а також те, що позбавлення батьківських прав, тобто прав наданих батькам до досягнення їхніми дітьми повноліття на їх виховання, захист їх інтересів, та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, а також те, що з боку позивача не надано беззаперечних доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, суд не вбачає підстав для позбавлення його батьківських прав. Також позивач просить стягнути з відповідача на користь особи або установи, яка буде здійснювати піклування та опіку над вказаними дітьми, аліменти на їх утримання у розмірі ј частини всіх сукупних доходів, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону від 13.01.2005 року № 2342-IV «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього ж Закону, безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей. Згідно із ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач також просив суд стягнути з [PERSON] на користь особи або установи яка буде здійснювати піклування та опіку над вказаними дітьми, аліментів на їх утримання у розмірі ј частини всіх сукупних доходів, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Під час розгляду справи позовні вимоги позивач не змінював та не уточнював. Проте діючим законодавством не передбачено стягнення аліментів на користь третіх осіб, а вимоги про перерахунок аліментів на особистий рахунок дитини або дітей у відділенні Державного ощадного банку України (ч. 3 ст. 193 СК України) позивачем не заявлялись, тому правові підстави для задоволення позову про стягнення аліментів відсутні. Із зазначених підстав суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - повністю.

Outcome: dismissed