Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, рішенням Новоселицького районного суду від10 січня 2017 року шлюб між сторонами розірваний, від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею по [ADDRESS] та перебуває на її утриманні. На даний час у неї виявилась матеріальна можливість виїхати з дитиною разом на відпочинок та оздоровлення на море в Республіку Болгарія, однак відповідач батько дитини в добровільному порядку відмовляє їй в данні даного дозволу. Позивач просить суд надати тимчасовий дозвіл на оформлення необхідних документів та на виїзд з дитиною до Республіки Болгарія в період з 25 серпня 2017 року по 15 листопаду 2017 року у її супроводі без згоди батька [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі суду додатково пояснила, що вона виготовила проїзний документ - закордонний паспорт на дитину, оскільки на виготовлення даного документу не потребувала згоди батька. Залишилось отримати його згоду на тимчасовий виїзд на відпочинок до Болгарії якій відповідач не надає в добровільному порядку без відповідних на то причин. Вона неодноразово зверталась до нього з проханням надати дозвіл на виїзд дитиною на відпочинок але він відмовляв не обґрунтовуючи свою позицію. Відповідач позов визнав частково, суду пояснив, що він не заперечує щоб його донька виїхала та відпочивала за кордоном, але він припускає що позивач має намір виїхати до Італії та залишитись там на постійне проживання та він буде позбавлений можливості приймати участь у вихованні доньки. Представник органу опіки та піклування Новоселицької райдержадміністрації в судовому засіданні позов не визнала та зазначила, що орган опіки вважає за доцільне у наданні дозволу на виїзд за кордоном малолітньої [PERSON] без згоди батька у супроводі матері [PERSON]. Наданими сторонами доказами судом встановлено, що заочним рішенням Новоселицького районного суду від 10.01.2017 року по справі 3720/2174/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб зареєстрований 15.01.2010 року за актовий запис №01 розірваний. У відповідності до вимог ст.113 СК України, [PERSON] відновлено дівоче призвіще [PERSON]. Під час спільного проживання подружжя [PERSON] у них народилась донька [PERSON]. [INFO]. Відповідно до довідки №1508 видане Новоселицьким КП «Новоселицька тепломережа» [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] разом з матерю [PERSON]. Обставина проживання дитини разом з матерю за адресою її постійного проживання також визнається обома сторонами та відповідно до вимог ст.61 ЦПК України не потребує додаткового доказування. Так, відповідно до ст.114 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до п. 2 ст. 10, ч. 1 ст. 31 міжнародної Конвенції про права дитини ратифікованою Постановою ВР України за №789-ХІІ 27.02.1991 року, Держави учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Держави учасниці визнають право дитини на відпочинок і дозвілля. Право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом. Частиною 2 статті 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). Крім того, відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, зокрема згідно із п. 4 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження, щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Отже, законом передбачено можливість надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків за умови, що такий дозвіл має одноразовий характер з визначенням конкретної країни перебування та з вказівкою на певний період часу на протязі якого дитина буде перебувати за кордоном. Таким чином, позивачка має намір виїхати разом із неповнолітньою дитиною з метою їх оздоровлення та загального розвитку до Болгарії, однак без нотаріально посвідченої згоди на це батька дітей, зробити цього не може. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України, Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] зазначила термін вивезення доньки за кордон без згоди батька а саме з 25 серпня 2017 року по 15 листопаду 2017 року, країну Болгарія а також те що в майбутньому бажає скористатись туристичними послугами для здійснення поїздок з дитиною за договором через МП «Майдера». На підставі наведеного та враховуючи, що виїзд дитини за межі України відповідає їх інтересам, а також приймаючи до уваги неможливість отримання позивачем необхідної для цього згоди від батька - відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити позов та надати позивачці дозвіл на виїзд за кордон без письмової згоди відповідача їх неповнолітньої доньки. Суд не приймає до уваги рішення органу опіки та піклування №41 від 11.09.2017 року про недоцільність у наданні дозволу на виїзд за кордон малолітньої [PERSON] з метою оздоровлення та відпочинку у супроводі матері [PERSON] до Болгарії, без згоди батька [PERSON], оскільки вважає, що даний висновок не обґрунтований, не відповідає інтересам дитини та суперечить вище зазначеним нормам. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати по сплаті судового збору по квитанції № 0.0.804837037.1 від 13.07.2017 року в розмірі 640 грн..

Outcome: partial