Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору дарування квартири від 24 січня 2004 року вона є власником житла за вказаною адресою. З її дозволу в даній квартирі з 8 вересня 2009 року зареєстрований її рідний брат [PERSON]. Але фактично брат в належній їй квартирі ніколи не проживав, спільним побутом вони не пов'язані, його речей в будинку немає, участі в утриманні будинку він не приймає. Добровільно виписатися з належної їй квартири він не бажає. Реєстрація брата в належній їй квартирі створює для неї певні труднощі. Вона змушена сплачувати надмірні комунальні послуги, не маючи змоги оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, чим порушуються її права як власника. На підставі викладеного, позивачка просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Позивачка, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а.с.20). Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши у заяві про те, що з позовними вимогами [PERSON] він повністю згодний та не має заперечень щодо визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в квартирі сестри він ніколи не проживав, його речей в даній квартирі немає (а.с.21). Згідно ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання сторін суд вирішив можливим розглянути справу у їх відсутність. Відповідно до положення ч.2 ст.197 ЦПК України суд провів розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2936072 від 26 лютого 2004 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування ВВВ №125856 від 24 січня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Кролевецької державної нотаріальної контори за №1-145. Право приватної власності [PERSON] на вказану квартиру зареєстроване в Конотопському міжміському бюро технічної інвентаризації під номером 3718848, номер запису 5555 в книзі 28(а.с.4, 5). Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу норм ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно будинкової книги для прописки громадян, що проживають в квартирі [ADDRESS] (а.с. 6-9) в даній квартирі зареєстровані [PERSON] і [PERSON]. Вказані обставини також підтверджуються довідкою виконавчого комітету Кролевецької міської ради № 945 від 1 листопада 2016 року (а.с. 10). За змістом позовної заяви з дозволу позивачки її рідний брат [PERSON] був зареєстрований в належній їй квартирі, однак за цією адресою ніколи не проживав, його речей в даній квартирі немає. Через наявність його реєстрації у квартирі позивачки, вона змушена сплачувати надмірні комунальні послуги, не маючи можливості оформити субсидію на житлово-комунальні послуги, чим порушуються її права як власника. Відповідач вказані обставини визнав, про що зазначив у наданій суду заяві (а.с.21). Згідно ст.71 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Згідно ст.70 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках передбачених пунктами 1-7 цієї статті. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт непроживання відповідача без поважних причин за адресою [ADDRESS] більше одного року підряд підтверджується відповідачем(а.с.21). Поважних причин непроживання відповідача більше одного року за адресою [ADDRESS], передбачених п. 1-7 ст. 70 ЖК Української РСР, ч.2 ст.405 ЦК України судом не встановлено. Судом не встановлено, що між позивачкою і відповідачем була домовленість про збереження за останнім права користування спірним житловим приміщенням. Судом не встановлено, що відповідач оспорював виселення зі спірного житла, не звертався до правоохоронних органів з заявою на неправомірні дії позивачки щодо перешкоди користування житловим приміщенням, тобто не надав суду доказів, що не проживав за адресою реєстрації проти його справжньої волі. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України). Згідно ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і припинення дії, яка порушує право, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, встановленим законом. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження позивачкою своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення вимоги про позбавлення права користування жилим приміщенням. Виходячи з вимог ст.321 ЦК України, ст.4 ЦПК України, враховуючи визнання відповідачем позову, суд вважає, що порушене право позивачки підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV. Враховуючи клопотання позивачки, судові витрати з відповідача не стягуються. Відповідно до ст. 70, 71 ЖК Української РСР, ст.ст.319, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved