Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-29 00:00:00

Позивач ПАТ «Альфа-Банк» 30.12.2014 р. звернувся до суду з цивільним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, мотивуючи тим, що 11.04.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № 800003598, за змістом якого позичальник [PERSON] отримав від банку цільові кредитні кошти у розмірі 275 445,00 доларів США, процентна ставка 16,00% річних , дата останнього повернення кредиту - 11.04.2028 року. В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору 11.04.2008 року банк уклав з [PERSON] та [PERSON] договори поруки. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором станом на 11.12.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 10 275 911,78 грн., яка включає в себе: 4 090 410,01 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 1 266 943,81 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4 918 557,96 грн. - пеня за невиконання умов кредитного договору. Позивач ПАТ « Альфа - Банк» просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором № 800003598 від 11.04.2008 р. в сумі 10 275 911,78 грн. \\ десять мільйонів двісті сімдесят п»ять тисяч дев»ятсот одинадцять грн 78 коп\\ Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Протасової О.М. від 02.03.2015 р. відкрито провадження у справі \\ а.с.62\\ 31.03.2015 р. матеріали справи направлено до Апеляційного суду Київської області з апеляційними скаргами відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на ухвалу від 02.03.2015 р. про відкриття провадження \\ а.с.95\\ Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Київської області від 12.05.2015 р. апеляційні скарги відповідачів відхилено, ухвалу від 02.03.2015 р. залишено без змін \\ а.с.105-106\\ Ухвалою суду \\ головуючий суддя Протасова О.М.\\ від 20.08.2015 р. провадження у справі зупинено до розгляду іншої справи, що розглядається Шевченківським районним судом міста Києва\\ а.с.139\\ В зв»язку із звільненням судді Протасової О.М. автоматизованою системою документообігу суду справу перерозподілено судді Кошель Л.М.\\ а.с.149-149\\ Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Кошель Л.М. від 02.02.2018 р. провадження у справі поновлено, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження\\ а.с.150-151\\ Представник позивача в судове засідання не з'явився, про місце, час і дату розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі \\ а.с.225\\ Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений, подав відзив на позов , в якому просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з пропуском позивачем строків позовної давності, оскільки банк звернувся до нього у вересні 2009 року із вимогою про дострокове погашення кредиту та всіх платежів, чим змінив строк виконання зобов»язань , а з даним позовом до суду - лише у лютому 2015 року \\ а.с. 163-168\\ 30.04.2018 р. від відповідача [PERSON] надійшла заява про приєднання до матеріалів справи його письмового виступу в судових дебатах \\ а.с.231-238\\ Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали аналогічні за змістом відзиви на позовну заяву, де просили суд відмовити у задоволенні позову у зв'язку з припиненням поруки \\ а.с.178-191\\ Представником позивача подано відповідь на відзиви\\ а.с.203-209\\ Суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11.04.2008 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № 800003598, за змістом якого відповідач отримав кредитні кошти цільового використання у розмірі 275 445,00 доларів США, процентна ставка 16,00% річних, дата останнього повернення кредиту - 11.04.2028 року\\ а.с.6-20\\ В забезпечення виконання позичальником [PERSON] умов кредитного договору 11.04.2008 року банк уклав з [PERSON] та [PERSON] договори поруки. \\ а.с.21-24\\, за якими поручителі відповідають перед банком разом із позичальником як солідарні боржники. Згідно п.2.11. кредитного договору платежі з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, оплата вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов»язань позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені Графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості усіх супутніх послуг, який є додатком № 1 до цього договору та є його невід»ємною частиною. За розрахунками позивача, у зв'язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором станом на 11.12.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 10 275 911,78 грн., яка включає в себе: 4 090 410,01 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 1 266 943,81 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4 918 557,96 грн. - пеня за невиконання умов кредитного договору \\ а.с.37-38\\ Встановлено, що в зв»язку з порушенням [PERSON] умов виконання кредитного договору, ПАТ «Альфа-Банк» 17 березня 2014 року надіслало всім відповідачам вимогу про врегулювання спору , в якій вимагав від основаного боржника та поручителів у строк до 7 (семи) днів з дня отримання цієї вимоги усунути порушення умов кредитного договору №800003598 від 11.04.2008 року та погасити заборгованість перед ПАТ «Альфа-Банк» у розмірі 429 347,43 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.03.2014 р. становило 3 965 409,93 грн. У вимозі зазначено, що у разі невиконання цієї вимоги, ПАТ «Альфа-Банк» розпочне судовий захист охоронюваних прав кредитора на повернення кредиту\\ а.с.39-40\\ Вказана вимога банку відповідачами виконана не була. Вирішуючи по суті питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою по захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За правилом ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, пред'явивши вимогу від 17 березня 2014 року №21083-102-б/б про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та п.9.1. кредитного договору змінив строк виконання основного зобов'язання. Відповідач [PERSON] отримав вимогу банку про дострокове повернення кредиту 21.03.2014 року , а тому право вимоги до нього у банку виникло 28.03.2014 р. після спливу обумовлених семи календарних днів для добровільного виконання, банк звернувся до суду з вказаним позовом 30.12.2014 року, що підтверджується штампом відділення поштового зв'язку на конверті \\ а.с.51\\. Таким чином, позивач у межах трирічного строку позовної давності звернувся до суду з вимогою до позичальника [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості , тому у суду відсутні підстави для застосування ч.4 ст. 267 ЦК України. Щодо солідарних боржників - поручителів [PERSON] та [PERSON] суд встановив наступне. Так, норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У випадках укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобов'язання, між ними не виникає солідарної відповідальності між собою. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 17 грудня 2014 року № 6-185цс14. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Так, у договорах поруки не встановлено строк її дії , а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Банк звернувся до поручителів із вимогою про дострокове погашення кредиту і всіх платежів 17 березня 2014 року. [PERSON] отримала вимогу 21.03.2014 року, а [PERSON] - 22.03.2014 року, відповідно право вимоги до поручителів у банку виникло 28.03.2014 р. та 29.03.2014 р. і діяло шість місяців до 28\\ 29\\ .09.2014 р. , а з позовною заявою до суду банк звернувся лише у грудні 2014 року, тобто вже після припинення поруки [PERSON] та [PERSON] Посилання банку на позовну давність безпідставні, оскільки строк дії поруки, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦПК України, не може бути замінений позовною давністю, так як це різні правові інститути. Зазначені правові висновки відповідають постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-170цс14. У судових рішеннях Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року і 21 січня 2015 року в справах про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд касаційної інстанції зробив такий правовий висновок: строк дії поруки, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є не строком захисту порушеного права, а строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлено, припиняє поруку за умови, якщо кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після закінчення цього строку припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Таким чином, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, встановленого сторонами в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав указані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. (Правова позиція ВСУ у справі № 6-2239цс15 від 24.02.2016 року) Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання. У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати. А тому суд вважає вимоги до поручителів [PERSON] та [PERSON] безпідставними. Між тим, вимоги позивача до відповідача [PERSON] як основного боржника підлягають до задоволення частково, повністю - в частині вимог про стягнення боргу по тілу кредиту в сумі 4 090 410,01 грн та відсотках в сумі 1 266 943,81 грн, частково - в частині вимог про стягнення сум пені. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Позивач нарахував суму пені за останні 12 (дванадцять) місяців, які передували зверненню до суду, тобто в межах однорічного строку позовної давності. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. З урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та засад ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Саме до цього зводяться висновки ВСУ викладені у постанові від 04 вересня 2014 року (справа №6-100цс14). Вирішуючи питання щодо розміру пені, суд врахував, що відповідач [PERSON] у письмовій промові в дебатах просив суд зменшити розмір пені, вказав, що перебуває в скрутному матеріальному становищі , має на утриманні дружину та трьох малолітніх дітей 2004, 2006 та 2011 року народження, отримав доларовий кредит у квітні 2008 року при курсі 1:5, а у зв'язку зі світовою фінансовою кризою 2008-2009 років та інфляційними процесами в Україні це об'єктивно збільшило обсяг його зобов'язань перед банком у декілька разів. На думку суду вказані обставини є істотними та такими, що дають підстави суду зменшити розмір пені до 20 000,00 грн. На підставі ст.141 ЦПК України, суд залишає понесені судові витрати за позивачем у розмірі 3 654,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial