Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просить позбавити [PERSON] у відношенні сина [PERSON], [INFO]. Позивачка просила справу слухати без фіксації судового процесу. Відповідач у судове засідання не з'явився, але в матеріалах справи є заява, в якій відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, та просить справу розглядати без його участі. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позов обґрунтований, доведений та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] у позивачки народилась дитина - [PERSON]. В свідоцтві про народження, в графі батько був вказаний відповідач. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області по справі №504/404/16-ц. Частини 4-6 ст. 19 СК України встановлюють, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Фонтанської сільської ради Лиманського району від 23.05.2017 року доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні сина [PERSON], [INFO]. У відповідності до п. 2 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо, він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007п №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частина 2 ст. 141 СК України встановлює правило, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, про наявності правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], які є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні про позбавлення відповідача батьківських прав.

Outcome: approved