Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила вселити її в кв. № 4, в будинку № 30, по вулиці Нерубальська в місті Одесі. В обґрунтування вимог посилається на те, що вона з січня 1994 року постійно проживає в зазначеній квартирі наймачем якої є її батько. Також разом із нею постійно проживали та зареєстровані її діти [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Також зазначає, що 03.07.2016 року вона разом із дітьми та онуком (сином її старшої доньки) пішли в гості до [PERSON], що проживає в [INFO]. Повернувшись до місця свого проживання біля 16.00 години увійти в квартиру не змогли, оскільки відповідач змінив замки в дверях і не впустив їх до квартири. Крім того, пояснила, що з того часу, вона з дітьми проживає в [INFO], а протягом останнього місяця знімає квартиру в буд. № 27 по вул. Республіканській в м. Одесі. З цього приводу вона зверталася до відділу поліції. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду. Відповідач [PERSON], вимоги позову не визнав та предявив зустрічний позов про визнання [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування вимог посилається на те, що в 1990 році отримав ордер на зайняття житлової площі в зазначеній квартирі на себе особисто. Членів сімї на час отримання житла у нього не було, оскільки до отримання житла, він розірвав шлюб із колишньою дружиною, яка залишилася проживати із дітьми, в тому числі і його донька (позивачка за первісним позовом). В січні 1994 року, він, на прохання колишньої дружини, надав згоду на реєстрацію місця проживання своєї доньки [PERSON] за місцем його проживання, а саме в квартирі [ADDRESS], якій в листопаді 1993 року виповнилося 16 років, але без реєстрації місця проживання, вона не могла отримати паспорт громадянки України. Отже 26.01.1994 року [PERSON] зареєструвала своє місце проживання в його квартирі, але жодного дня в квартирі (з дня отримання ордера) не проживала. Представник третьої особи Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, в судовому засіданні, зазначив, що позов [PERSON] не може підлягати задоволенню, оскільки не доведений, обставини викладені позивачкою спростовується матеріалами справи та показаннями свідків. Крім того, зазначив, що зустрічний позов [PERSON] [PERSON], доведений, а тому має бути задоволений судом. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що 22.02.1990 року [PERSON], отримав ордер №27 на вселення в однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Членів сімї, на час отримання житла у [PERSON], не було, оскільки до отримання житла, він розірвав шлюб із колишньою дружиною, яка залишилася проживати із дітьми, в тому числі і його донька (позивачка за первісним позовом [PERSON]В.). Після отримання ордеру [PERSON], вселився в зазначену квартиру разом із [PERSON], та її донькою від першого шлюбу, з якими він проживає до теперішнього часу. В січні 1994 року, [PERSON], на прохання колишньої дружини, надав згоду на реєстрацію місця проживання своєї доньки [PERSON] за місцем його проживання, а саме в квартирі [ADDRESS], якій в листопаді 1993 року виповнилося 16 років, але без реєстрації місця проживання, [PERSON], не могла отримати паспорт громадянки України. Отже, 26.01.1994 року місце проживання [PERSON] було зареєстровано в квартирі наймачем якої є [PERSON], але жодного дня [PERSON], в квартирі не проживала. Встановлені судом обставини підтверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є безпосередніми сусідами [PERSON], та які пояснили, що з дня вселення [PERSON], в зазначену квартиру, ніколи не бачили [PERSON], та її дітей, навіть на подвірї будинку. Крім того, Свідок [PERSON], зазначив, що за власні кошти вісім років тому встановив залізні ворота на вхід до подвіря будинку в яких облаштовані двері із замком. Ключі від дверей він видав сусідам, отже [PERSON], не мала доступу не тільки до квартири [PERSON], а і в загалі до подвіря будинку. Також, обставини встановлені судом підтверджуються актами про не проживання від 29.06.2016р., та 23.03.2017р., (а.с. 79, 80). Суд не приймає до уваги показання свідків про допит яких заявила [PERSON], та ставиться до них критично, оскільки свідки є близькими родичами [PERSON], так: [PERSON], - зять; [PERSON], - рідний брат, який перебуває у надзвичайно неприязних стосунках із батьком [PERSON], про що він особисто заявив в судовому засіданні; свідок [PERSON], - колишній чоловік [PERSON], також перебуває неприязних стосунках із [PERSON], та який на відміну від інших свідків позивачки зазначив, що [PERSON], не менше ніж три роки не проживає в [INFO], за цей час [PERSON], змінила багато місць проживання, з яких йому відомі принаймні три, оскільки він зустрічається із своїми дітьми, які проживають з [PERSON], та весь цей час зустрічається з дітьми за різними адресами. Також, судом не прийнято до уваги квитанції про оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 5), оскільки з наданих копій не можливо встановити за яку житлову площу здійснено оплату за якою адресою отримані послуги, крім того оплата здійснена 11.07.2016 року тобто відразу після виниклого 03.07.2016р., конфлікту між [PERSON], та [PERSON], з приводу проживання в житловому приміщенні наймачем якого є [PERSON] Надані квитанції суд розцінює як штучне створення доказу на підтвердження проживання та утримання житла, (ст. 64 ЖК України - член сімї наймача), для можливості звернення до суду. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON], задоволенню не підлягає, а зустрічний позов [PERSON], підлягає задоволенню, як обґрунтований та доведений належними доказами. Також, суд вважає, що [PERSON], обрав вірний спосіб захисту порушеного права а саме ті норми права які регулюють виниклі правовідносини ст. ст. 71, 72 ЖК України, оскільки місце постійного проживання [PERSON], не встановлено, при розгляді справи [PERSON], двічі змінювала місце проживання, що унеможливлює застосування до виниклих правовідносин вимоги ст. 107 ЖК України. На підставі ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 212-215 ЦПК України суд, -

Outcome: approved