Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивачка у липні 2014 р. звернулась до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона з 2003 р. по 2010 р. перебуває у фактичних шлюбних сосунках з відповідачем. У період спільного проживання з відповідачем, позивачка [INFO] р. народила дочку - [PERSON]. Проте, з січня 2013 р. відповідач ухиляється від матеріального утримання та участі у вихованні їх спільної дитини, не піклується про неї та не допомагає, участі у вихованні дочки не приймає. Позивачка зазначає, що дочка перебуває на повному її утриманні, хоча матеріальне забезпечення останньої не надає можливість гідно утримувати дитину, належно забезпечувати її життя. Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісяця до досягення нею повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні виомги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином за останнім відомим місцем його реєстрації, а тому суд на підстаі ст. 224 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу за відстуності останнього на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, заслухавши позивачку та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є сторони: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3) Встановлено, що сторони з 2003 р. по 2010 р. перебували у фактичних шлюбних сосунках, які, як пояснює позивачка були припинені влітку 2010 р. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] проживає зі своєю матір'ю - позивачкою по справі, яка його матеріально утримує та несе всі витрати по його вихованню (а.с. 4, 5). В судовому засіданні не встановлено, що відповідач [PERSON] має інших неповнолітніх дітей та осіб, які перебувають на його утриманні. З урахуванням матеріального становища сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 14 частини від його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення - [PERSON], [INFO] повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд приходить до висновку, що позивачка всупереч ст. 60 ЦПК України не надала суду доказів в підтвердження необхідності стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходу, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial