Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до ПАТ «шахта ім. О.Ф.Засядька» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті працівника від нещасного випадку на виробництві, мотивуючи тим, що її чоловік [PERSON] працював з 25.07.2001 р. по 18.11.2007 р. у ПАТ «шахта ім. О.Ф.Засядька» гірничим очисного забою 5 розряду. 18.11.2007 р. під час виконання трудових обов'язків на ПАТ «шахта ім. О.Ф.Засядька» з ним трапився нещасний випадок, а саме - відбувся вибух метаноповітряної суміші за участю вугільного пилу на виробітках горизонту 1078 м нахильного поля пласту Л1, в результаті якого він загинув. Комісія за розглядом нещасних випадків дійшла до висновку, що даний нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, за результатами чого, був складений акт розслідування за формою Н-1 № 52 від 31.01.2008 р. Даний акт підтверджує, що смерть її чоловіка пов'язана з виконанням трудових обов'язків. Вказаним актом встановлено, що винними особами у нещасному випадку є працівники та посадові особи Відповідача під час виконання ними трудових обов'язків. Втрата чоловіка є для неї і сина непоправною втратою, вона втратила кохану людину, батька своєї дитини, годувальника, який дбав і опікав їх. Дитина залишилася без батьківської уваги, виховання, підтримки. Просила суд постановити рішення, яким стягнути з Відповідача моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. Позивачка в судовому засіданні надала пояснення, які аналогічні поясненням викладеним у позові. Просила суд позов задовольнити та стягнути на її користь з Відповідача вказану суму моральної шкоди. Представник Позивачки - [PERSON], який діяв на підставі перевірених судом повноваженнях (договір), надав пояснення, які аналогічні поясненням Позивачки, просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Чернишенко Н.В., яка діяла на підставі перевірених судом повноваженнях (довіреності), в судовому засіданні позовну заяву не визнала в повному обсязі та заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог, мотивуючи тим, що дійсно [PERSON] працював у ПАТ «шахта ім. О.Ф.Засядька» гірничим очисного забою 5 розряду. 18.11.2007 р. на ПАТ «шахта ім. О.Ф.Засядька» стався груповий нещасний випадок. Під час виконання трудових обов'язків з [PERSON] трапився нещасний випадок, в результаті якого він загинув, про що складено акт про нещасний випадок на виробництві № 52 від 31.01.2008 р. За наслідками групової аварії на підприємстві складено протокол засідання Урядової комісії з розслідування причин та ліквідації наслідків аварії. Відповідно до протоколу, комісія розподілила обов'язки щодо надання допомоги родині загиблого відповідно до компетенції кожної з установ. ПАТ «шахта ім. О.Ф.Засядька» в добровільному порядку виплатило родині померлого усі кошти та виконало усі зобов'язання передбачені протоколом, відповідно до якого п.12 передбачалось в рахунок компенсації моральної шкоди надати дружині загиблого та сину нерухоме майно, двокімнатну квартиру, з перевищення норм житлової площі, що підтверджується витягом з протоколу №7 від 29.07.2008 р., здійсненні інші виплати згідно до додатку 1. Крім того, мотивувала тим, що Позивачкою не додано до позовної заяви ніяких підтверджуючих документів спричинення моральної шкоди. Усі факти приведені в нею базуються тільки на словесних вимовах і ніякими доказами не підкріплюються. Таким чином, ПАТ «шахта ім. О.Ф.Засядька» в добровільному порядку взяло обов'язок щодо відшкодування моральної шкоди родині загиблого. Просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Суд, вислухав пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Під час розгляду даної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заявлення клопотань. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Разом з тим, відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому досліджених наявних у справі доказів і жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Під час розгляду даної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заявлення клопотань. Однак, сторони, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відмовились від надання суду інших доказів у підтвердження своїх вимог та заперечень і вважали, що наявні всі документи для вирішення справи по суті, тому суд розглядає справу на підставі тих доказів що містяться у справі. Так, правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані ст.ст. 32, 46, 62 Конституції України, ч.2 п.1 ст.23, ч.1 ст.1167, ч.2 ст. 1168, ст. 1201 Цивільного Кодексу України, постановою ПВСУ № 5 від 25.05.01 р., ст.13 Закону України «Про охорону праці», ч.2 ст.153 КЗпП України. Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32,46,62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав, свобод та законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім»єю. Відповідно до положень ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов»язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження пам»ятика, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.92 р. роботодавець зобов»язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У зв»язку з втратою чинності положеннями ст.ст.21,28,34 Закону щодо обов»язку Фонду відшкодувати моральну шкоду, то спірні правовідносини, які передбачається право на відшкодування моральної шкоди потерпілого на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання за рахунок роботодавця. Ураховуючи вищенаведене, позов про стягнення моральної шкоди саме з цього Відповідача, з яким загиблий [PERSON] знаходився у трудових правовідносинах є обґрунтованим, ПАТ «шахта ім. О.Ф. Засядько» є належним відповідачем у цій справі і має нести відповідальність за заподіяну Позивачеві шкоду з огляду на таке. Судом встановлено, що чоловік Позивачки - [PERSON] працював з 25.07.2001 р. по 18.11.2007 р. у ПАТ «шахта ім. О.Ф.Засядька» гірничим очисного забою 5 розряду. 18.11.2007 р. під час виконання трудових обов'язків з [PERSON] трапився нещасний випадок, в результаті якого він загинув. Комісія за розглядом нещасних випадків дійшла до висновку, що даний нещасний випадок пов'язаний з виробництвом, за результатами чого, був складений акт розслідування за формою Н-1 № 52 від 31.01.2008 р. Даний акт підтверджує, що смерть [PERSON] пов'язана з виконанням трудових обов'язків. /а.с.12-17/ Наведені вище обставини були визнані, тому, в порядку ст.61 ЦПК додатковому доказуванню не підлягають, суд, вважає їх достовірними та приймає до уваги. Разом з тим, заперечуючи проти позову, представник Відповідача вважала, що Позивачкою не надано доказів про спричинення їй моральної шкоди і взагалі вважала, що Позивачка пропустила тримісячний строк позовної давності для звернення з даним позовом. Проаналізувавши наведені вище докази та встановлені обставини у їх сукупності, суд не може прийняти до уваги доводи представника Відповідача щодо невизнання позову, тому що вони є безпідставними, не ґрунтуються на законі та спростовуються матеріалами справи. Так, відповідно п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, тобто у цій справі строк позовної давності застосованим не може бути. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків». Той факт що причинами загибелі чоловіка Позивачки стали саме небезпечні умови праці, небезпечність яких не забезпечив саме роботодавець, тобто наявність факту порушення роботодавцем законних прав працівника підтверджуються матеріалами справи, у тому числі й Актом розслідування нещасного випадку, де визначені конкретні причини. Таким чином, судом встановлені всі наявні підстави, передбачені ст. 23 ЦК України, для застосування відповідальності за завдану моральну шкоду з боку Відповідача і стягнення моральної шкоди на користь Позивача. Як відмічалось раніше, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. В даному випадку, представник Відповідача, діючи у порушення вимог ст.60 ЦПК України, не надав суду жодного доказу в обґрунтування своїх заперечень проти цього позову, його доводи залишилися голослівними і він взагалі не переконав суд у своїй правоті. Разом з тим, встановивши підстави для відшкодування Позивачеві моральної шкоди саме цим Відповідачем, суд не може погодитись з визначеним Позивачем розміром відшкодування. Так, розв»язуючи цей спір в частині позовних вимог про відшкодування немайнової шкоди, суд вважає безспірно доведеним, що позивачу діями Відповідача, який є відповідальним за смерть [PERSON], безумовно завдано моральної шкоди, яка полягає у тих душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв»язку з втратою близької людини. Відповідальність Відповідача за завдання такої шкоди передбачена ч.1 ст.1167 ЦК України, тому суд задовольняє позовні вимоги Позивачки про стягнення на її користь з відповідача моральної шкоди. В цій частині твердження представника Відповідача про те, що факт моральної шкоди є недоведений суд до уваги не приймає, так як вже сам факт втрати чоловіка самі по собі свідчать про перенесення Позивачем стресу, нервувань, тобто про наявність моральних страждань, тощо. Крім того, аналізуючи твердження представника Відповідача про те, що підприємством вже відшкодовано моральну шкоду Позивачці наданням їй двокімнатної квартири, суд відмічає наступне. Так, відповідно до виписки з протоколу Урядової комісії з розслідування причин та ліквідації наслідків аварії №7 від 29 липня 2008 року адміністрація шахти спільно з профспілковими комітетами підприємства проаналізувала попередність осіб, які стоять на квартирному обліку, протоколи засідань комісії по наданню матеріальної та іншої допомоги сім'ям загиблих робочих на підприємстві та вносить наступні пропозиції, відповідно п.2.2. вказаного протоколу, сім'ям, загиблим при аварії 18.11.2007 року на ПАТ «шахта ім. О.Ф.Засядька» за протоколом прийому сім»ей загиблих шахтарів двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], [PERSON] - дружині загиблого ГРОЗ ділянки №7 [PERSON] на сім»ю з 2-х осіб (вона, син) з зняттям з квартирного обліку, у вигляді виключення, з перевищенням норми житлової площі. /а.с.44-47/ Відповідно до витягу від 15.12.2008 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно - житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями, який розташований за адресою: [ADDRESS], знаходиться приватній формі власності ПАТ «шахта ім. О.Ф.Засядька». /а.с.57/ Виходячи з вище викладено, суд приходить до висновку, що вказана двокімнатна квартира, яка розташована в будинку [ADDRESS] була видана Позивачці [PERSON], як матеріальна та інша допомоги родині загиблого [PERSON] Більш того, документів підтверджуючих право власності Позивача на вказану квартиру в судовому засіданні надано не було. В даному випадку представник Відповідача, у порушення ст.60 ЦПК України не надав доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову і взагалі не переконав суд у своїй правоті. Отже, у Позивача виникло право вимагати відшкодування завданої їй моральної шкоди за рахунок Відповідача. Відповідно до ч.2 п.3 ст.23 ЦК України особа має на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку, крім іншого, із знищенням чи пошкодженням її майна. Так, як роз»яснено в постанові ПВСУ № 5 від 25.05.01 р. суд повинен з»ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань , яких зазнав позивач, характеру немайновості втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з врахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тобто, предметом доведення крім наявності самого факту моральної шкоди підлягає доказуванню її глибина, від якої залежить розмір та форма відшкодування. Судом встановлено, що Позивачу дійсно завдано значної моральної шкоди. Вже сам факт втрати чоловіка, годувальника, близької людини, переживання болю, лікування свідчить про завдання моральної шкоди Позивачу і таке приймається судом до уваги. Проаналізувавши всі встановлені обставини та надані суду докази у їх сукупності, суд, виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, дістається висновку, що розмір відшкодування, на якому наполягала Позивачка не відповідає глибині тих моральних страждань, яких вона зазнала і вважає за можливе вимоги Позивача про відшкодування їй моральної шкоди задовольнити частково та визначити розмір відшкодування в сумі 50 000 грн. Інших обставин, які б мали суттєве значення у справі судом встановлено не було. Таким чином, вимоги Позивача про стягнення моральної шкоди з Відповідача частково ґрунтуються на законі, а тому суд частково задовольняє позов, відмовляючи у задоволенні іншої частини позову. Крім того, з відповідача, згідно до ст. 88 ЦПК, підлягає стягненню в дохід держави судовий збір. Таким чином, частково задовольнивши вимоги Позивачки, відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України, з Відповідача з дохід держави пропорційно до розміру задоволених вимог необхідно стягнути 500 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial