Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивачка через представника [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що під час шлюбу із [PERSON], у 1975 році вони у с. Годинівка по вул. Головна, 59 Герцаївського району Чернівецької області побудували житловий будинок та звели господарські споруди. 06 травня 2008 року у віці 74 років [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина. Як дружина яка пережила чоловіка у передбачуваний законом строк, вона звернулася до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, проте було виявлено, що вік чоловіка на день смерті про який вказано у свідоцтві про його смерть порівняно з роком його народження за яким він значиться у свідоцтві про одруження не збігається, через що вона не може довести факти перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] При таких розбіжностей та за обставин, що за життя чоловіка ними не було оформлено право власності на вищевказане нерухоме майно, позивачка, просила суд встановити факт реєстрації шлюбу між нею та померлим чоловіком, а також визнати за нею право власності на ? частину спірного домоволодіння як спільне майно подружжя, а решту ? частину в порядку спадкування за законом. Позивач та його представник, [PERSON], в судове засідання не зявилися, однак останнім подано суду заяву про розгляд справи у його відсутності, так як позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи в судове засідання двічі не зявилася, тому згідно ч.4 ст.169 ЦПК України вважає можливим провести розгляд справи на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що по вул. Головна, 59 с. Годинівка Герцаївського району Чернівецької області розташовано домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. А загальною площею 64,90 кв.м, в тому числі 29,20 кв.м жилої площі, літньої кухні літ. Б, сараїв літ. В, Г, Д, Е, криниці №1, воріт №2, огорожі № 3. Згідно даних погосподарської книги Годинівської сільської ради Герцаївського району, вказаний житловий будинок з господарськими спорудами зареєстрований у сільській раді за [PERSON] з 1975 року (а.с. 24). Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час побудови спірного жилого будинку, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. У 1975 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» розяснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Судом встановлено, що позивачка, 20 травня 1959 року уклала шлюб з [PERSON], [INFO], зареєструвавши його у виконкомі Годинівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області актовий запис № 05 (а.с. 7). Нормою ст. 60 СК України, передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічна норма закону містилася у ст. 125 Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 1926 року (чинного на час забудови будинку). Отже за змістом вищевказаних норм закону, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відтак, зважаючи на те, що спірний житловий будинок який розташований в с. Годинівка по вул. Головна № 59 Герцаївського району Чернівецької області побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці та зареєстрований в сільській раді з 1975 року за [PERSON], на час коли останній перебував у шлюбі з позивачкою, то з того часу останні стали його співвласниками в рівних частках, тобто по ? частки. 06 травня 2008 року [PERSON], у віці 74 років помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим виконкомом Годинівської сільської ради серії І-МИ № 047501 (а.с. 9). Згідно з ч. 1 статті 1220 ЦК України внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина. Таким чином, після смерті [PERSON], відкрилася спадщина, зокрема на ? частину домоволодіння, що в с. Годинівка по вул. Головна № 59 Герцаївського району Чернівецької області. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК). Частиною 2 ст. 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Спадкодавець [PERSON] належну йому на праві власності земельну ділянку частку (пай) заповів відповідачці [PERSON] згідно заповіту від 05 листопада 2003 року посвідченого секретарем виконкому Годинівської сільської ради Герцаївського району та зареєстровано в реєстрі за №71. (а.с. 8) Отже, житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований по вул. Головна, 59 с. Годинівка Герцаївського району Чернівецької області, не охоплений вищевказаним заповітом, тому в цій частині має місце спадкування за законом. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON], позивачка 04 листопада 2008 року звернулася до Герцаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, [PERSON], в частині щодо житлового будинку розташованого по вул. Головна, 59 с. Годинівка Герцаївського району Чернівецької області та земельної ділянки розмірами 0,60 га, яка знаходиться в с. Годинівка Герцаївського району Чернівецької області (а.с. 11). Відповідачка [PERSON] 04 червня 2008 року подала заяву нотаріусу на прийняття спадщини в обсязі визначеному заповітом. (зворот а.с. 38) За постановою нотаріуса від 06 березня 2013 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами з підстав відсутності на нього правовстановлюючих документів, а також відсутності доказів родинних відносин між [PERSON] та померлим [PERSON] так як у графі «рік народження» спадкодавця, останній записаний таким, що народжений «1936», а у свідоцтві про смерть він зазначений як такий що помер у 74 віці (а.с. 11). Згідно з статтею 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів має суд, який оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному і безпосередньому розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved