Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, уточненим в ході судового розгляду справи, в якому зазначила, що у період шлюбу з [PERSON] ними було придбано квартиру, яка оформлена на чоловіка. Після смерті чоловіка вона звернулася до приватного нотаріуса [PERSON], яка їй видала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку квартиру, а свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя на ? частку квартири не видала, у зв'язку з чим просить зобов'язати приватного нотаріуса видати їй свідоцтво про право власності у порядку спадкування на ? частику квартири [ADDRESS], як частину, що придбана у період шлюбу з [PERSON], померлим [INFO] року. Позивачка та її представник [PERSON] надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на задоволенні позову. Відповідач також надала заяву про розгляд справи без її участі, позов не визнала у повному обсязі, надала відгук на позовну заяву, в якому зазначила, що нею на підставі заяви [PERSON] та [PERSON] було заведеного спадкову справу за №62/2013 після померлого [INFO] року [PERSON], на підставі поданих нотаріусу документів нею було видано [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право власності на спадщину за законом на 1/4 частки квартири кожній, оскільки інша ? частка квартири й так належить позивачці згідно договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності, про що на свідоцтві про право власності на квартиру мається відмітка приватного нотаріуса [PERSON] від 18.07.2006 р. Тому вона порекомендувала [PERSON] звернутися до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на цю частку квартири на підставі договору, посвідченого 18.07.2006 року нотаріусом [PERSON] за реєстровим №688. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову є оскарження дії нотаріуса щодо невидачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя по спадковій справі №62/2013. Згідно із свідоцтвом про одруження шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 16.09.1965 року (актовий запис № 3024). Згідно із свідоцтвом про право власності від 10.10.2005 року на підставі довідки ЖБК «Бригантина» [PERSON] отримав у право власності трикімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 65,4 кв.м, житловою площею 45 кв.м. Згідно із свідоцтвом про смерть [PERSON] помер [INFO] року. Згідно із свідоцтвами про право на спадщину за законом, витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] (донькою померлого) та [PERSON] було зареєстровано право на спадщину на ? частку вказаної квартири за кожною. Доказів щодо видачі позивачці свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя як дружини померлого на ? частки квартири як частини у спільно нажитому майні подружжя, а також роз'яснення нотаріусом права позивачки на отримання такого свідоцтва, суду не надано. Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачка виконала дану вимогу та звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Згідно із ст.71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. До посилання відповідачки, як на підставу невидачі такого свідоцтва, про наявність договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності від 18.07.2006 року суд відноситься критично, оскільки, по-перше, згідно із п.1 вказаного договору частки права спільної власності на спірну квартиру [PERSON] та [PERSON] визначаються рівними та становлять по ?. Припинення же права спільної сумісної власності на квартиру у договорі не закріплено. Отже воно не припинилося, й квартира перебувала у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] По-друге, хоча на самому договорі є відмітка про його прийняття на облік в БТІ від 09.08.2006 року, проте право власності [PERSON] на підставі зазначеного договору на 1/2 частки квартири не зареєстровано, а відповідно не виникло. Це також підтверджується інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.03.2014 р., де [PERSON] зазначений як єдиний власник спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності. Згідно із розділом 4 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов'язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29.01.2009 р., у разі смерті одного з подружжя нотаріус видає свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Для видачі такого свідоцтва необхідні дві умови: перебування подружжя в зареєстрованому шлюбі та придбання майна під час шлюбу на ім'я того з подружжя, який помер. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини. При оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус повинен з'ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який пережив, і який має право на одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Нотаріус роз'яснює такій особі її право на подання заяви про видачу свідоцтва та порядок його видачі. Проте вказаний обов'язок нотаріус не виконала, чим порушила права [PERSON] Відповідно ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved