Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання обєкту незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя та його поділ. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем по справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 01.05.1999 року, який розірвано рішенням суду від 18.09.2012 року. Ще до одруження сторін, відповідачу було виділено земельну ділянку під будівництво житлового будинку в м.Калуш по вул. Відоняка, 23 . На час їхнього одруження , відповідачем вже було зведене цокольне приміщення. Так, в 2003 році вони разом почали закуповувати будівельні матеріали: цеглу, ліс, металічні конструкції для зведення будинку, матеріали для покриття даху, вапно, цемент, пісок, камінь тощо. А в 2009 році продовжили будівництво вказаного будинку на спільно закуплені матеріали, і збудовано на першому поверсі три ізольовані житлові кімнати, кухня, ванна кімната, санвузол. В даних кімнатах здійснено штукатурні роботи, проведена електрична розводка, будинок підключений до електромережі, поставлені склопакети для вікон . Окрім того, ними приведено до відповідного стану цокольне приміщення, а саме здійснено штукатурні роботи, придбано двоє металічних дверей, деревяні вікна, утеплено стелю пінопластом. В травні 2013 року позивачка мала намір звернутися до суду з вказаним позовом, однак відповідач відмовився надати їй ключі від вказаного будинку, вказавши, що даний будинок є його власністю. Оскільки, в неї відсутні ключі від вказаного домоволодіння, то інженерами ОБТІ було проведення обстеження обєкта незавершеного будівництва ззовні і зазначено, що його готовність 63 %, загальною площею 142,6 кв.м., що становить 491\~661 грн. Відповідач відмовляється добровільно провести поділ, а тому позивачка звернулася до суду про визнання вказаного майна спільним сумісним майном подружжя та проведення поділу незавершеного будівництва і визнання за нею та відповідачем право власності по ? частині на даний обєкт незавершеного будівництва. В ході розгляду справи за вищевказаним позовом позивачка довідалася, що спірне незавершене будівництвом будинковолодіння та земельна ділянка, на якій знаходиться обєкт незавершеного будівництва були відчужені її колишнім чоловіком [PERSON] [PERSON] 21.03.2014 року на підставі укладеного договору дарування № 667. 31.03.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання недійсним зазначеного правочину договору дарування обєкта нерухомого майна незавершеного будівництва, готовністю 73%, обєкта житлової нерухомості та земельної ділянки по вул.Відоняка,23 в м.Калуші , укладений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON], скасування державної реєстрації права власності на обєкт нерухомого майна та земельної ділянки від 21.03.2014 року; визнання недійсним свідоцтва про право власності на незавершене будівництво, видане на імя [PERSON] 01.02.2013 року; визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку та скасування їх реєстрації. Ухвалою суду від 09.11.2015 року цивільні справи за вищевказаними позовами були обєднані в одне провадження. В подальшому за поданою заявою позивача позовні вимоги були зменшені, зокрема позивач в судовому засіданні не заперечувала, що цокольне приміщення обєкту незавершеного будівництвом будинку було побудоване до 1999 року, тобто до їх одруження, а житловий поверх та горище будинку збудоване в шлюбі, то відповідно просить суд визнати обєкт незавершеного будівництвом будинку без урахування цокольного приміщення, який розташований по вул.Відоняка,23 що в м.Калуші та визнати за нею ? спірного незавершеного будівництвом будинку без урахування цокольного приміщення. Крім того, позивачкою виключено з вимог визнання недійсним свідоцтва про право власності на незавершене будівництво, видане на імя [PERSON] 01.02.2013 року; визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку та скасування їх реєстрації. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], [PERSON], позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що на час одруження сторін по справі спірний незавершений будівництвом житловий будинок був побудований, зокрема вимуруваний, накритий, вкладені двері та вікна. Усі ці роботи проводилися в період 1991-1998 років. Доказами проведення таких робіт є квитанції та накладні на придбання будівельних матеріалів, квитанції за період 1992-1995 років. За час шлюбу сторін батько позивача, [PERSON] сам поштукатурив 1 поверх, розвів електричну проводку. Син та невістка участі у будівництві не брали. Після їх розлучення батько зробив підвісні стелі, поміняв двері та вікно в цокольному приміщенні. Його довіритель дійсно з 2004 року їздив на заробітки до Росії, проте заробітки були малі і їх не вистачало на здійснення будівництва. Лише з 2011 року відповідач почав отримувати більші доходи. З урахуванням наведеного, вважає, що незавершений житловий будинок не є спільною власністю сторін по справі, а є майном третьої особи, батька відповідача [PERSON] А тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні ствердила, що позивачкою на підтвердження своїх позовних вимог не надано жодних належних та допустимих доказів, що спірний незавершений будівництвом житловий будинок побудовано в шлюбі. Жодних квитанцій, накладних на придбання будівельних матеріалів чи виконання будівельних робіт на імя [PERSON] суду не представлено. Натомість в матеріалах справи наявні докази про придбання будівельних матеріалів [PERSON] Щодо укладеного договору дарування, то вважає, що [PERSON] здійснив реєстрацію незавершеного будівництвом житлового будинку після розірвання шлюбу, а тому правомірно подарував його своїй матері і згоди позивачки на це не потрібно. Жодних обмежень чи обтяжень щодо спірного майна не було і нотаріусом законно було посвідчено оскаржуваний договір дарування. А тому, вважає позовні вимоги є безпідставними та просить суд відмовити у їх задоволенні. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та суду пояснювала, що спірний незавершений будівництвом житловий будинок вони збудували разом з чоловіком за власні кошти. Документи на всі будівельні матеріали для будови додані до матеріалів справи і не має жодного документу на імя сина чи невістки за період шлюбу на будівельні матеріали чи виконані роботи на незавершеній будові. Свідоцтво про право на приватну особисту власність на 73% готовності незавершене будівництво її син отримав після реєстрації розірвання шлюбу 01.02.2013 року. Також земельна ділянка її сину була виділена до одруження в 1991 році і зареєстрована за ним після розірвання шлюбу з позивачкою. На сьогодні відсутнє нерухоме майно яке може бути спільною сумісною власністю колишнього подружжя. Спірний недобудований житловий будинок та земельна ділянка є особистою власністю її сина, які він їй подарував. Вважає, що оспорюваний договір дарування від 21.03.2014 року є законним та вчинений відповідно до вимог цивільного законодавства після розірвання шлюбу. Представник відповідачки [PERSON], [PERSON] просив суд відмовити у задоволення позовних вимог. Відповідач та третя особа, [PERSON], позовні вимоги не визнав та суду пояснював, що спірний незавершений житловий будинок по вул. Відоняка,23 побудований виключно ним разом з дружиною за власні кошти, будівельні матеріали були закуплені протягом 1991-1995 років, накладні та квитанції долучені до матеріалів справи. Будинок по вул.Відоняка,23 в м.Калуші він будував з 1991 року по 1998 рік від фундаменту до даху власними руками, в 1998 році накрив дах будинку. Його син з позивачкою одружилися в 1999 році, ні син, ні невістка гроші на будівельні матеріали не давали, участі у роботі на будові не приймали. Після розірвання шлюбу його син, [PERSON], приватизував земельну ділянку та зареєстрував незавершене будівництво і за згодою його дружини був укладений договір дарування спірного майна. А тому вважає позови безпідставними та просить суд відмовити у їх задоволенні. Представник третьої особи без самостійних вимог Калуської міської ради [PERSON] подала заяву про слухання справи у їхній відсутності, при вирішенні вказаного спору покладаються на розсуд суду (т.1 а.с.42). Представник третьої особи на стороні відповідачів, Державної реєстраційної служби Калуського міськрайонного управління юстиції, позовні вимоги щодо скасування реєстрації визнали, не заперечували проти їх задоволення та просили слухати справу у їх відсутності про що подали відповідну заяву (т.3 а.с.86) Третя особа на стороні відповідачів, приватний нотаріус Калуського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засіданні подав заяву про те, що позовні вимоги про визнання договору дарування недійсним не визнає і просить розгляд справи проводити у його відсутності (т.3 а.с.123). В поданій заяві вказує, що для посвідчення договору дарування [PERSON] подано правовстановлюючі документи на обєкти нерухомого майна, розміщені по вул.Відоняка,23 в м.Калуші є його індивідуальною (особистою) приватною власністю, а саме свідоцтво про право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, видане 01.02.2013 року, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 13.11.2013 року, згідно якого право власності на незавершене будівництво готовністю 73% по вул.Відоняка,23 в м.Калуші зареєстровано за [PERSON]. З поданих документів випливає, що незавершене будівництво на належній особисто з 17.01.2013 року [PERSON] земельній ділянці, а право власності на незавершене будівництво зареєстровано за ним 28.10.2013 року. Згоди колишньої дружини на відчуження індивідуального нерухомого майна в цьому випадку не вимагається, оскільки шлюб розірвано 18.09.2012 року до набуття права власності [PERSON] на зазначене нерухоме майно. А тому позовні вимоги вважає необґрунтованими. Суд, заслухавши думку сторін, свідків, дослідивши письмові докази та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01.05.1999 року, який відповідно до рішення Калуського міськрайонного суду від 18.09.2012 року був розірваний (а.с.18) Згідно рішення міськвиконкому №92 від 17.04.1991 року [PERSON] було виділено земельну ділянку під будівництво житлового будинку по вул.Відоняка,23, що підтверджується довідкою № 301-19/10 від 26.06.2013 року. Судом встановлено, що на час одруження на вищевказаній земельній ділянці було побудоване цокольне приміщення, а починаючи з 2009 року подружжя продовжили розпочате будівництво житлового будинку. Наведені обставини підтверджуються наступними доказами, які досліджувалися в судовому засіданні. Позивачка [PERSON] суду пояснювала, що на час одруження з відповідачем на його земельній ділянці по вул.Відоняка,23 було побудоване цокольне приміщення. Приблизно з 2003 року вони почали скуповувати будівельні матеріали, а в 2009 році розпочали будівництво будинку. Вона займалася господарством та вихованням дітей, а чоловік зароблені кошти вкладав в будівельні матеріали. Підтвердила, що дійсно батько її колишнього чоловіка, [PERSON] мурував стіни та допомагав в будівництві будинку. Квитанцій на придбання будівельних матеріалів вона не зберігала, бо цим займався її чоловік разом зі своїм батьком. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є рідною сестрою позивачки суду пояснила, що на час одруження її сестри та [PERSON] на земельній ділянці по вул.Відоняка,23 в м.Калуші було побудоване цокольне приміщення. За час коли сторони проживали в шлюбі відповідач їздив на заробітки і гроші вкладав в будівництво житлового будинку. Вона особисто неодноразово допомагала своїй сестрі на даній земельні ділянці обробляти город. При цьому особисто була присутня коли відповідач [PERSON] штукатурив стіни і встановлювали дах. Батько відповідача, [PERSON] допомагав на будові, а також і її батько декілька разів приймав участь при будівництві. Свідок [PERSON], який є батьком позивачки підтвердив, що на час одруження сторін у спірному будинковолодінні був побудований цокольний поверх. Після 2008 року продовжилось будівництво і він особисто зі сватом допомагав складати цеглу та робив інші підсобні роботи. [PERSON] у них виник конфлікт і він більше не приходив на будову. Допитана в судовому засіданні неповнолітня свідок, дочка сторін [PERSON] суду пояснювала, що вона пригадує, що у віці 7 років вона приходила з мамою на город і допомагала їй. На земельній ділянці були тільки цокольне приміщення і гараж. Через два роки тато та дідо [PERSON] побудували будинок, памятає що біля хати була велика бочка з водою і вона там гралася. Також зазначає, що батько їздив на заробітки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснювала, що в 2007 році [PERSON] запрошувала її на будову збирати на присадибній ділянці полуницю. На той час на земельній ділянці було побудоване тільки цокольне приміщення. Був випадок що [PERSON] зичив у них гроші , бо свої витратив усі на будову. Також свідок підтвердила, що її чоловік разом із [PERSON] працювали на заробітках в Росії з 2005 року. Також судом перевірені надані позивачкою копії аерофотознімків земельної ділянки по вул.Відоняка,23 в м.Калуші програми Google Earth, яка є безкоштовна, вільно-завантажувана програма компаніїї Google, що відображає віртуальний глобус. В рамках даного проекту в мережу Інтернет було викладено аерофотознімки та сателітні знімки більшої частини Землі. Дані в зазначеній програмі містяться з 2005 року. Отже, з наданих аерофотознімках, в яких є дійсне відображення земельних ділянок та розміщених на них житлових будинків вбачається, що станом на 2005-2006 роки по вул.Відоняка,23 в м.Калуші було відображене тільки цокольне приміщення (т.2 а.с.134-137), а з 2011 року відображений накритий житловий будинок (а.с.138-141). Згідно наданої інформації філії ПАТ «Прикарпаттяобленерго» «Калуський РЕМ» від 15.09.2014 року та від 12.11.2014 року (т.1 а.с.99, 175-177), філією Калуський РЕМ 28.09.1992 року було видано технічні умови №190-09/92 [PERSON] за адресою м.Калуш вул.Відоняка,23. Договір про користування електроенергією №25012161 за вищевказаною адресою був укладений між [PERSON] та ПАТ «Прикарпаттяобленерго» філією «Калуський РЕМ» 9 вересня 2010 року. Відповідно до даних білінгової програми відомостей про споживання електроенергії вбачається, що в період з 2007 по 2010 роки було найбільш активне споживання електроенергії, що дає підстави суду вважати, що в зазначений період проводилися будівельні роботи. На підставі ухвали Калуського міськрайонного суду від 15.01.2015 року була проведена судова будівельно-технічна експертиза. Так, висновком експерта №10/01/15 від 02.06.2015 року (т.2 а.с.2-31) підтверджено, що дослідивши надані матеріали справи, встановлено, що фундамент та цокольний поверх по вул.Відоняка,23 у м.Калуші могли бути зведені в період з 1991 до 1995 років. В період 2005-2006 років будівельні роботи, ймовірно не проводилися. В період до 2011 року основні будівельні роботи у будинку було проведено. Вартість цегляного будинку станом на час проведення дослідження становить 601\~248,51 грн. Вартість фундаменту та цокольного поверху у складі цього будинку становить 17,31%, у грошовому еквіваленті це становить 104\~076,11 грн. Вартість житлового поверху становить 497\~172,39 грн. Згідно із проведеним дослідженням було встановлено, що відсоток готовності житлового будинку по вул.Відоняка,23 у м.Калуші становить 76%. Ідеальна ? частини житлового поверху із незавершеними будівництвом приміщеннями у грошовому еквіваленті становить 248\~586,19 грн. Щодо наданого відповідачами висновку оцінювача про вартість майна, зокрема спірного незавершеного будівництва, в якому вартість майна складає 265\~541 грн. слід зазначити наступне. Даний звіт проводився в січні 2014 року з метою здійснення цивільно-правової угоди, зокрема укладення договору дарування обєкту незавершеного будівництва та земельної ділянки і в звіті зазначена оціночна вартість майна. Натомість будівельно-технічна експертиза, проведена судовим експертом [PERSON], яка попереджена про кримінальну відповідальність за ст.384 КК України. Експерт провела оцінку майна відповідно до Методики оцінки майна, яка затверджена постановою КМ України від 10 грудня 2003 року № 1891, встановивши дійсну (ринкову) вартість майна , тобто вірогідну ціну, за яку майно може бути продано на дату оцінки на відкритому конкурентному ринку, що визначено п.12а ППВСУ в цивільних справах «Про судову практику у справах за позовами про захист права в приватної власності» від 22.12.1995 року №20. На заперечення вимог позивачки за клопотанням відповідача були допитані свідки [PERSON], яка в судовому засіданні пояснювала, що незавершений житловий будинок по вул.Відоняка,23 було зведено та накрито до 1998 року і всі будівельні роботи здійснював її чоловік. Її син, [PERSON], жодних коштів у будівництво будинку не вкладав, а власні кошти витрачав на придбання продуктів та інше для своєї сімї. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснювали, що незавершений житловий будинок по вул.Відоняка,23 був зведений та накритий до 1999 року. Усі роботи здійснював сам [PERSON], а його син [PERSON]В участі у будівництві не приймав. Аналогічні покази дали допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] [PERSON], суд вважає покази даних свідків неправдивими, оскільки вони спростовуються наведеними вище доказами по справі про те, що будівництво житлового будинку проводилося після 2006 року. Подані [PERSON] квитанції на придбання будівельних матеріалів на його імя досліджені судом та були надані експерту для проведення будівельно-технічної експертизи. Так, згідно із переліком придбаних матеріалів, експертом констатовано, що по призначенню для використання це матеріали для зведення фундаменту та залізобетонного перекриття цокольного поверху, а також матеріали для проведення цих будівельних робіт (цемент, бетон, блоки ФБС). Було також придбано керамічна плитка для підлоги, фарба, труби та 10тис. шт. керамічної цегли. Згідно із придбаними матеріалами їх було використано для зведення фундаменту та цокольного поверху із перекриттям а також вимуровано частину цегляних стін в цокольному поверсі (перегородок). Придбаної цегли [PERSON] вистачає на зведення перегородок в цокольному поверсі і недостатньо для мурування стін та перегородок всього будинку (і зокрема першого поверху). Експертом теж було взято до уваги фотоматеріали аерозйомки земельної ділянки по вул.Відоняка,23, що зняті в період 2005-2011 роки. В підсумку експертом було встановлено, що фундамент та цокольний поверх по вул.Відоняка,23 в м.Калуші могли бути зведені в період 1991-1995 років, в період 2005-2006 років будівельні роботи, імовірно не проводилися. В період до 2011 року основні будівельні роботи у будинку були проведені (т.2 а.с.7). Слід зазначити, що [PERSON] не надано жодних квитанцій на придбання будівельних матеріалів, які б були використані для зведення житлового поверху та накриття будинку. Отже, посилання відповідачів про те, що зведений житловий будинок вибудовано виключно за закуплені [PERSON] будівельні матеріали та до 1998 року є безпідставними. З метою ввести суд в оману [PERSON] було також надано дві фотокопії аерозйомки програми Google Earth з датою отримання зображення ніби то за 1995 та 1999 роки району по вул. Відоняка,23 в м.Калуші, де чітко проглядається зображення житлового будинку. [PERSON] ним не звернуто увагу, що сама програма Google Earth вказала, що отримана інформація аерозйоки здійснена 8/6/2011 року, що відображено на самій карті (т.2 а.с.46). Зазначене підтверджує те, що відповідачем вручну було внесено дату аерозйомки з метою приховати період ведення будівництва спірного житлового будинку. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Аналізуючи вищенаведені докази, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні доведено, що спірний незавершений житловий будинок по вул. Відоняка,23 в м.Калуші Івано-Франківської області побудований в період шлюбу між [PERSON] та [PERSON] без врахування цокольного приміщення, а тому визнає даний обєкт спільною сумісною власністю подружжя. Згідно ст. 69 ч.1 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що їм належить на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч.1 ст.70 СК України у разі розподілу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вимогами ст. 331 ч.2, 3 ЦК України передбачено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності, особа зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо обєкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення обєкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис обєкта незавершеного будівництва. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] приватизував виділену йому земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул.Відоняка,23 в м.Калуші Івано-Франківської області, кадастровий номер 2610400000:21:004:0119, що підтверджено свідоцтвом про право власності від 01.02.2013 року (т.2 а.с.165) та у відповідності до вимог ч.3 ст. 331 здійснив реєстрацію незавершеного будівництва, готовністю 73%, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.2 а.с.166) Таким чином, враховуючи що спірний незавершений житловий будинок по вул. Відоняка,23 в м.Калуші, готовність якого складає 73% побудований за час спільного проживання сторін по справі, без урахування цокольного приміщення, то суд приходить до переконання, що відповідно до вимог ст.70 ч.1 СК України слід здійснити розподіл майна та визнати за [PERSON] право власності на ? частину обєкту незавершеного будівництвом житлового будинку без урахування цокольного приміщення, який розташований по вулиці Відоняка, 23 в м.Калуші Івано-Франківської області. З огляду на наведені обставини, не може залишатися чинним договір дарування від 21.04.2014 року, згідно якого [PERSON] подарував своїй матері [PERSON] спірний обєкт нерухомого майна незавершене будівництва, готовністю 73%, та земельної ділянки по вул.Відоняка,23 в м.Калуші, укладений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] (т.2 а.с.164). Хоч земельна ділянка була виділена відповідачу до шлюбу і реєстрація права власності здійснена після розірвання шлюбу, проте у разі будівництва подружжям на такій земельній ділянці житлового будинку, право спільної сумісної власності на який виникає в обох з подружжя, відповідне право в обох з подружжя виникає і на земельну ділянку, відведену для будівництва будинку. Дану позицію закріплено у правовій позиціїї Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 16 грудня 2015 року розглянуши справу № 6 - 2710 цс 15, предметом якої був спір про поділ майна подружжя. Таким чином, оскаржуваний договір дарування слід визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності на обєкт нерухомого майна незавершеного будівництва, готовністю 73%, обєкт житлової нерухомості та земельної ділянки кадастровий номер 2610400000:21:004:0119, які знаходяться по вул. Відоняка,23 в м.Калуші Івано-Франківської області, індексний номер 11829704 від 21.03.2014 року на імя [PERSON]. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати покласти на відповідача (т.3 а.с.19,20). На підставі наведеного та

Outcome: approved