Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вимогами про скасування наказу № 246-к/о від 17.08.2016 р., яким відповідачем був скасований попередній наказ № 143-к/о від 26.04.2016 р., згідно якого її було поновлено на роботі на підставі судового рішення, зміну дати поновлення її на роботі та видачу дублікату трудової книжки. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка наводить те, що її рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.04.2016 р. було поновлено на посаді фахівця з питань зайнятості І-ї категорії. На підставі цього судового рішення відповідачем 26.04.2016 р. був виданий наказ № 143-к/о про поновлення її на роботі. Згодом, відповідно до рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 17.08.2016 р. попереднє судове рішення було скасовано, а відповідач видав оскаржуваний наказ № 246-к/о від 17.08.2016 р. про скасування наказу № 143-к/о від 26.04.2016 р. та здійснення з позивачкою розрахунку. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.07.2017 р. рішення апеляційного суду було скасовано, рішення місцевого суду залишено без змін. Позивачка просить скасувати наказ № 246-к/о від 17.08.2016 р., змінити дату поновлення її на роботі з 18.08.2016 р., дату, коли її знову було звільнено та зобовязати відповідача видати дублікат трудової книжки, в якій будуть відсутні недійсні записи, що були внесенні відповідачем та які були визнані незаконними на підставі судового рішення. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлений позов та пояснила, що її безпідставно було звільнено, за рішенням суду її було поновлено на роботі в квітні 2016 р., після скасування апеляційним судом рішення місцевого суду в серпні 2016 р. її знову було звільнено, а потім, на підставі рішення касаційного суду, відповідач сам її поновив своїм наказом. З наказом № 246-к/о від 17.08.2016 р. її було ознайомлено та видана трудова книжка при звільнені. На даний час вона працює там же, та вона не зверталася із проханням до відповідача про видачу їй дублікату трудової книжки. З позовом звернулася після поновлення її на роботі в серпні 2017 р. Не оскаржувала повторне звільнення, так як вважала, що подачі касаційної скарги буде достатньо. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти позову, вважає його безпідставним, так як відповідач діяв на підставі судових рішень, що діяли в певний проміжок часу. Відповідач виконав судове рішення місцевого суду та негайно поновив позивачку на роботі, потім, після скасування апеляційним судом рішення місцевого суду, скасував наказ про поновлення на роботі та звільнив позивачку, а згодом, після рішення суду касаційної інстанції, знову поновив позивачку на роботі. Позивачка не може оскаржувати наказ, яким її фактично було звільнено, так як вона пропустила місячний строк, визначений ст. 233 КЗпП України. Окрім цього, також не підлягає задоволенню позовні вимоги щодо видачі дублікату трудової книжки, так як працівник, позивачка по справі, не зверталася з таким проханням до роботодавця згідно п. 2.10. Інструкції. Просить у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні були досліджені письмові докази, копії: - трудової книжки позивачки; - листа відповідача від 22.08.2017 р. на адресу позивачки про виконання судового рішення касаційної інстанції та поновлення на роботі; - рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.04.2016 р. по справі № 401/158/16, про поновлення позивачки на роботі; - рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 17.08.2016 р. про скасування рішення місцевого суду та про відмову у задоволенні позову про поновлення на роботі; - ухвали ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.07.2017 р. про скасування рішення суду апеляційної інстанції та залишення без змін рішення місцевого суду про поновлення на роботі позивачки; - наказу відповідача № 199-к/о від 22.08.2017 р. про поновлення на роботі позивачки з 12.07.2017 р.; - наказу № 143-к/о від 26.04.2016 р. про поновлення на роботі позивачки на підставі рішення місцевого суду; - витяг з журналу обліку трудових книжок щодо часу отримання позивачкою трудової книжки після повторного звільнення; - наказу № 246-к/о від 17.08.2016 р. про скасування наказу № 143-к/о від 26.04.2016 р. та здійснення з позивачем розрахунку; - табелів обліку робочого часу; - відомості про виплату середнього заробітку; - копія виконавчого листа; - платіжні доручення. Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.04.2016 р. позивачку було поновлено на посаді фахівця з питань зайнятості І-ї категорії. На підставі цього судового рішення відповідачем 26.04.2016 р. був виданий наказ № 143-к/о про поновлення на роботі. Згодом, відповідно до рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 17.08.2016 р., попереднє судове рішення було скасовано та відповідач видав оскаржуваний наказ № 246-к/о від 17.08.2016 р. про скасування наказу № 143-к/о від 26.04.2016 р. та здійснення з позивачко розрахунку. Із змістом наказу позивачку було ознайомлено 17.08.2016 р., а трудову книжку їй було видано 18.08.2016 р. Таким чином, перебіг місячного строку на оскарження дій відповідача щодо звільнення позивачки згідно наказу № 246-к/о від 17.08.2016 р., визначеного ст. 233 КЗпП України, розпочався 17.08.2016 р. Позивачка, виходячи з відбитку штемпеля на поштовому конверті, звернулася до суду з цим позовом 08.09.2017 р. Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.07.2017 р. рішення апеляційного суду було скасовано, рішення місцевого суду залишено без змін. На підставі цього судового рішення наказом № 199-к/о від 22.08.2017 р. позивачку знову було поновлено на роботі. Позивачка просить скасувати наказ № 246-к/о від 17.08.2016 р., змінити дату поновлення її на роботі з 18.08.2016 р. та зобовязати відповідача видати дублікат трудової книжки, в якій будуть відсутні недійсні записи, що були внесенні відповідачем та які були визнані незаконними на підставі судового рішення. Згідно до ст. 124 Конституції України судове рішення, яким закінчився розгляд справи в суді, що набрало законної сили, є остаточним та підлягає виконанню на всій території України, всіма посадовими, юридичними та фізичними особами. Судом встановлено, що відповідачем було виконано рішення місцевого суду та позивачку було поновлено на роботі. Апеляційним судом було скасовано рішення суду першої інстанції, а тому, так як відповідно до ст. 318 ЦПК України рішення апеляційної інстанції набирає чинності після його проголошення, відповідачем був винесений оскаржуваний наказ та позивачку фактично було звільнено з роботи та їй була видана трудова книжка. Після ознайомлення позивачки з наказом та видачі їй трудової книжки розпочався перебіг місячного строку, визначений ст. 233 КЗпП України, щодо оскарження дій відповідача в звязку із звільненням позивачки. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що встановлені статтею 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов'язки сторін. Судом не було встановлено підстав для поновлення цього строку та позивачка з такою заявою до суду не зверталася. Як пояснила позивачка, вона вважала достатнім подачу нею касаційної скарги, таким чином позивачкою був пропущений місячний строк на оскарження наказу № 246-к/о від 17.08.2016 р. про її звільнення без поважних причин. Ухвалою касаційного суду було скасоване рішення апеляційного суду, а тому останнє втратило свою чинність, згідно ст. 349 ЦПК України, після проголошення касаційним судом своєї ухвали. Згідно ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виходячи з викладеного, рішення апеляційного суду було законним та підлягало виконанню до скасування його судом касаційної інстанції, після чого воно втратило законну силу. Таким чином, дії відповідача є правомірними, так як він виконував судові рішення в тому проміжку часу, коли вони були обовязковими, підлягали виконанню до часу їх скасування судами вищої інстанції. Підстав для зміни дати поновлення на роботі позивачки на іншу дату, 18.07.2016 р., немає, так як її первісне поновлення відбулося на підставі рішення місцевого суду 26.04.2016 р., та ця дата є незмінною. Після набрання чинності рішення суду касаційної інстанції, відповідач виконав це рішення та самостійно поновив позивачку на роботі з дати набрання законної сили вказаного судового рішення 12.07.2017 р., а тому це є нова дата поновлення позивачки на роботі, здійсненого відповідачем на підставі іншого судового рішення, після звільнення позивачки з роботи 17.08.2016 р. Питання про поновлення позивачки на посаді з 18.08.2016 р. судами не розглядалося та це не є предметом позову в цій справі. Позивачка просить зобовязати відповідача видати дублікат трудової книжки без внесення до дублікату недійсних записів, проте, як позивачка зазначила у судовому засіданні, вона не зверталася до роботодавця із таким проханням. Згідно п. 2.10. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників дублікат трудової книжки без внесення до дублікату недійсних записів видається на прохання працівників. Так як позивачка не зверталася з таким проханням та відповідач не відмовляв їй в цьому, вказані позовні вимоги є необґрунтованими та передчасними. Таким чином, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3, ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, коли в позовній заяві обєднано дві і більше позовних вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу окремо. Так як позивачка звернулася з трьома вимогами немайнового характеру: скасування наказу, зміну дати поновлення на роботі та видачу дублікату трудової книжки, а судовий збір нею був сплачений лише з однієї вимоги, з позивачки додатково повинно бути стягнутий судовий збір.

Outcome: approved