Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Потіївської обєднаної територіальної громади Радомишльського району Житомирської області про визнання права на спадщину. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті батька позивача залишилось спадкове майно, інших спадкоємців немає, тому просила суд визнати за нею у порядку спадкування після смерті батька право власності на спадкове майно. Позивачка у попереднє судове засідання не зявилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Представник відповідача у попереднє судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, просив розгляд справи проводити без участі його представника, позовні вимоги задовольнити повністю. У відповідності до ст. 197 ЦПК України в звязку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд ухвалює рішення в попередньому судовому засіданні, враховуючи вимоги ст. 174 ЦПК України. У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам розяснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що 04 червня 2013 року у віці 81 рік помер рідний батько позивачки і спадкодавець [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 06 червня 2013 року було зроблено відповідний запис за № «6», що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ТП № 214315, яке видане «06» червня 2013 року Виконкомом Новобудської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з: цілої земельної ділянки площею 2,6869 га, кадастровим номером 1825086900:05:000:0438, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходяться за межами населених пунктів на території Новобудської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і межі якої зазначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 115410, виданого 02 квітня 2004 р. Радомишльською районною державною адміністрацією та Радомишльським районним відділом земельних ресурсів Житомирської області, на підставі розпорядження голови РДА від 18.02.2004 № 18, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 410.Орієнтовна вартість земельної ділянки площею 2,6869 га становить 30 000 грн. цілої земельної ділянки площею 0,7380 га, кадастровим номером 1825086900:05:000:0374, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходяться за межами населених пунктів на території Новобудської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і межі якої зазначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 115408, виданого 02 квітня 2004 р. Радомишльською районною державною адміністрацією та Радомишльським районним відділом земельних ресурсів Житомирської області, на підставі розпорядження голови РДА від 18.02.2004 № 18, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 408. Орієнтовна вартість земельної ділянки площею 0,7280 га становить 10 000 грн. цілої земельної ділянки площею 0,7311 га, кадастровим номером 1825086900:05:000:0273, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходяться за межами населених пунктів на території Новобудської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і межі якої зазначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 115409, виданого 02 квітня 2004 р. Радомишльською районною державною адміністрацією та Радомишльським районним відділом земельних ресурсів Житомирської області, на підставі розпорядження голови РДА від 18.02.2004 № 18, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 409. Орієнтовна вартість земельної ділянки площею 0,7311 га становить 10 000 грн. Право власності у ДРП не зареєстровано. Оригінали правовстановлюючих документів втрачені. Ст. 1217 ЦК України, передбачено: спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1226, п. 2 ЦК України, встановлює: У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Тобто, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За свого життя спадкодавець [PERSON] заповітів не складав, а відтак спадкування має відбуватись за законом. Ст. 1261 ЦК України, зазначає: У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачка [PERSON], є рідною дочкою померлого спадкодавця [PERSON]. Відповідно до відомостей, зазначених у довідці № 193, виданій 16.05.2017 Потіївською сільською радою Радомишльського району Житомирської області: «...померлий громадянин [PERSON], на день смерті 04.06.2013 року, проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO]. Крім померлого в цьому жилому будинку були зареєстровані та проживали на день смерті та протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця: 1. [PERSON] невістка, [INFO]. 2. [PERSON] внук, [INFO], 3. [PERSON] - внука, [INFO]. Більше ніхто, не проживав та не був зареєстрований на день смерті спадкодавця та протягом шести місяців з дня його смерті в будинку, де спадкодавець був зареєстрований.» У померлого спадкодавця, окрім позивачки [PERSON], наявні ще четверо рідних дітей: син [PERSON], [INFO]; син [PERSON], [INFO]; дочка [PERSON], [INFO]; дочка [PERSON], [INFO], які на зазначену спадщину не претендують і відмовляються від неї на користь своєї рідної сестри позивачки [PERSON]. Спадщину в шестимісячний термін після смерті [PERSON] (04.06.2013) фактично прийняла позивачка [PERSON], шляхом догляду до смерті батька, провела за свій рахунок поховання спадкодавця, робила по 9-ий та 40-ий обіди, доглядає за нерухомістю, обробляє земельні ділянки, користувався врожаєм, плодами, передала в оренду право на використання цих земельних ділянок тощо… Окрім позивачки, у померлого спадкодавця відсутні інші спадкоємці, які мають право і одночасно претендують на зазначене спадкове майно. Відповідно до ч.1. п. 1 ст. 1280 ЦК України «Перерозподіл спадщини» спадкоємці мають право на перерозподіл спадщини між собою: «Якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними.» Відповідно до пункту 24 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження по справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і а законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до пункту 2 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до пункту 17 Постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином земельними ділянками на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на ці ділянки, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не у судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цих документів земельні ділянки належали йому на праві власності. При житті спадкодавець своє право на земельні ділянки у встановленому законом порядку оформив, а саме: правовстановлюючі документи державні акти втратив, тому належним чином в органі ДЗК, ні в Реєстраційній службі ДРРП це право власності не зареєстрував і при житті відповідні Витяги про реєстрацію права власності одержати не зміг. Неможливість позивача отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, за наявністю перешкод відсутності належних правовстановлюючих документів, є очевидним і не потребує додаткового предявлення позивачем суду Постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Звернення позивача до нотаріуса за такою постановою є формальною стороною спору і така постанова надається суду, коли особа звертається до суду за оформленням права власності без наявності перешкод, які є очевидними. Згідно вимог ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України (скорочено «ЦПК України») суд розглядає справи про встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину позивач не може також по причині наявності зазначених перешкод, факти по яким можуть бути встановлені тільки судом, за умови відсутності інших спадкоємців, тому це питання не можливо вирішити у позасудовому порядку. Визнання судом права власності в порядку спадкування та перерозподіл спадщини між спадкоємцями (позивачами) за наявності перешкод для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом не суперечить закону, який передбачає порядок оформлення спадщини. При цьому, враховуючи положення ч. 1 ст. 3 ЦПК України про те, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, і просити суд ухвалити рішення у справі, у яких можуть бути порушені права спадкоємців на отримання спадкового майна, або оскаржені. Тому, у звязку із встановленням фактів та у звязку з неможливістю вирішення цього питання через нотаріуса в добровільному (позасудовому) порядку, спадкоємець змушений звернутись до суду з вказаним позовом за його законним вирішенням. При цьому, враховуючи положення ч. 1 ст. З ЦПК України про те, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, і просити суд ухвалити рішення у справі, у яких можуть бути порушені права спадкоємців на отримання спадкового майна, або оскаржені.

Outcome: approved