Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, який згодом уточнила, обґрунтувала його тим, що згідно виконавчого листа № 2-271, виданого 02.02.2007 року, на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області, з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 09.01.2007 року та до повноліття дитини. Проте у звязку з несплатою відповідачем аліментів утворилась неустойка за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2015 року по 30.08.2016 року у розмірі 5538,75 грн., згідно наданого розрахунку, яку просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути судовий збір у сумі 826,82 грн. Представник позивачки [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні уточнені позовні вимоги позивачки визнала, частково просила зменшити розмір пені. Пояснила, що [PERSON] (в минулому [PERSON]) О.С. дійсно мав заборгованість по сплаті аліментів на утримання своєї доньки від першого шлюбу [PERSON], проте на теперішній час заборгованість по аліментах повністю погашена. Така ситуація склалась у звязку з тим, що відповідач має ще двох дітей від другого шлюбу, синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Син [PERSON] народився з тяжкою вадою, є інвалідом дитинства, дуже тривалий час знаходився на лікуванні у різноманітних лікувальних закладах, тому усі можливі кошти відповідач витрачав на лікування сина. З урахуванням цих обставин та скрутного матеріального становища, що склалось в його родині просила зменшити розмір пені, яку предявлено позивачем, а також зняти арешт з майна відповідача, накладений судом в рамках цієї справи. Третя особа Іллічівський відділ державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного управління юстиції у Донецькій області надав заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Суд, вислухавши сторони, прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК ( 2947-14 ) умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької від 02.02.2007 року стягнуто з [PERSON] (нині [PERSON]) [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача щомісячно з 09.01.2007 року та до повноліття дитини. Також судом встановлено, що виконавчий лист №2-271 від 02.02.2007 року, виданий Приморським районним судом м.Маріуполя Донецької області, був предявлений до виконання до Іллічівського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції. За змістом ст.196 СК України за прострочення сплати аліментів встановлена спеціальна форма відповідальності платника, яка спрямована на певну компенсацію одержувачу аліментів його витрат і має необхідний стимулюючий, превентивний вплив на особу, що порушила свої аліментні обовязки, крім того, стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення майнових прав дитини. У звязку з нерегулярною сплатою аліментів з боку відповідача, відповідно до довідки - розрахунку старшого державного виконавця Іллічівського відділу ДВС міста Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області [PERSON] № 13/110 від 25.08.2016 року, заборгованість [PERSON] (нині [PERSON]) О.С. перед [PERSON] за виконавчим листом №2-271 від 02.02.2007 року, по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] за період з 01.01.2015 року по 31.08.2016 року становить 19 288,25 грн. Відповідно до ст.179 ч.1 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, на аліментні грошові зобовязання, що виникли з рішення суду, в силу ч.5 ст.11 ЦК України поширюються загальні положення про зобовязання, встановлені розділом першим книги пятої Цивільного кодексу України. Так, згідно ст.ст.526, 530, 610, 612 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до рішення суду. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у встановлений строк. За таких обставин суд дійшов висновку, що у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, нерегулярна сплата аліментів і не в повному обсязі суми, що призначена судовим рішенням, наявна вина відповідача. Розраховуючи розмір неустойки (пені) відповідно до вимог ст.196 СК України, суд виходить з того, що розрахунок проводиться відповідно до формули: розмір неустойки = сума несплачених за місяць аліментів х 1% х кількість днів прострочки. Розрахунок суми пені, проведений позивачкою в уточненій позовній заяві, представником відповідача не спростовано та визнано в повному обсязі. Відповідно до даного розрахунку неустойка складає 5538,75 грн., перевіривши правильність його обчислення, суд погоджується з наданим позивачкою розрахунком. Відповідно до ч.2 ст.197 СК України суд може повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. На думку суду істотними є ті обставини, що на утриманні відповідача є ще двоє малолітніх дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON] [INFO] від іншої дружини, що підтверджується копіями свідоцтв про народження. При цьому суд бере до уваги те, [PERSON] є дитиною-інвалідом, що підтверджується посвідченням серії ААВ №006088 від 18.02.2014 року, та має тяжкі вади здоровя, що підтверджується наданими відповідачем медичними висновками та документами, тому вважає можливим зменшити розмір пені. Отже, розглянувши цивільну справу на підставі поданих сторонами доказів та в межах заявлених позивачкою вимог, оцінивши подані та досліджені докази у їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідач має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, у тому числі дитину-інваліда, суд приходить до переконання про необхідність часткового задоволення позовних вимог та зменшення розміру неустойки до 3 000 грн. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачкою був сплачений судовий збір у сумі 551,21 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 3000 грн. *100% : 5538,75 грн. ціни позову = 54,16%), тобто 54,16 % від ціни позову (54,16 % *551,21 грн. :100%), що складає 298 грн. 53 коп. Крім того позивачкою при поданні даної позовної заяви була подана заява про вжиття заходів до забезпечення позову, а саме про накладення арешту на автомобіль «Hyundai Sonata», 2010 року випуску, державний номер [NUMBER]. За подання вказаної заяви позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 275,61 грн., який вона також просить стягнути з відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України відшкодування вказаних судових витрат не передбачено. До того ж, відповідно до п.8 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 29.12.2016 року накладено арешт на автомобіль «Hyundai Sonata», 2010 року випуску, державний номер [NUMBER], який належить [PERSON] (нині [PERSON]) [PERSON], [INFO], РНОКПП:[NUMBER]. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим скасувати заходи забезпечення позову, оскільки необхідність у них на даний час відсутня, бо заборгованість по аліментах боржником погашена, а заборгованість по сплаті стягнутої пені ще відсутня, що не дає суду підстав не спростовувати арешт.

Outcome: partial