Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 140000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору, посилаючись на те, що відповідно до договорів про надання бухгалтерських послуг №4 від 03 січня 2008 року та № 5 від 03 січня 2009 року, укладених між нею та ФОП [PERSON], вартість таких послуг становила 4000 грн. щомісячно.Протягом січня 2013 року по листопад 2015 року вона продовжувала виконувати цю ж роботу, але відповідний договір у письмовому вигляді вже не укладався, оскільки вона була прийнята на роботу у штат ФОП [PERSON] як штатний працівник бухгалтером та вважала, що працює за трудовим договором. З 30 листопада 2015 року її було звільнено за ст.38 КЗпП України, а у грудні 2015року подано позов про стягнення з ФОП [PERSON] заборгованості із заробітної плати. Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 14.06.2016 року у задоволенні цих вимог відмовлено, але встановлено, що між сторонами: [PERSON] та ФОП [PERSON] існували цивільно-правові відносини з надання бухгалтерських послуг, в тому числі протягом 2013-2015 рр. Відповідач заборгованість за ці послуги добровільно не сплачує, в зв»язку з чим вона змушена звернутись до суду із даним позовом. У судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали із зазначених вище підстав. Додатково до викладених у позові обставин надали суду пояснення про те, що у 2013-2015 роках домовленість про надання позивачкою відповідачу послуг з бухгалтерського обліку та їх оплату у 4000 грн. щомісячно існувала лише в усній формі, фактично відповідач їй кошти не сплачував, вона отримувала від нього лише заробітну плату у ТОВ «Прем»єр», в якому працювала за сумісництвом. Але обсяг робіт фактично не змінився, вона продовжувала надавати ФОП [PERSON] такі ж самі бухгалтерські послуги, як і за письмовими договорами у 2008-2009 роках. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що після 2009 року жодних договорів про надання відплатних бухгалтерських послуг між [PERSON] та ФОП [PERSON] не укладалось, надавала вона таку допомогу відповідачу за взаємною домовленістю, у незначному обсязі та безкоштовно. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд враховує те, що статтями 5 та 10 ЦПК України закріплені принципи рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та здійснення судочинства на засадах змагальності. Аналогічні положення про принцип рівності закріплені в статті 129 Конституції України. Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень, звільнення суду від обов»язку збирання доказів. Принцип змагальності вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав, тобто обумовлює мотивацію поведінки сторін під час розгляду справи. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України сторони та інші особи учасники процесу обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами це і є проявом змагальності та диспозитивності сторін. Оскільки суд зобовязаний попередити про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, ризик настання цих наслідків покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 10 ЦПК України, закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, в тому числі й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст.60 ЦПК), крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності із ст. 627 ЦК України, ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що відповідно до договору № 4 про надання бухгалтерських послуг від 03.01.2008 року та за договором № 5 про надання бухгалтерських послуг від 03.01.2009 року фізична особа-підприємець [PERSON] в якості замовника та фізична особа-підприємець [PERSON] в якості виконавця домовились, що відповідач доручає, а позивач приймає на себе зобов»язання надавати послуги та податкового обліку відповідачу, за що останній сплачує їй 4000 грн. за кожний звітний місяць. Строк дії цих договорів - 1 рік. В своїй позовній заяві позивачка зазначила, що й протягом періоду з 01 січня 2013 року по 30 листопада 2015 року вона продовжувала виконувати аналогічну роботу, але вже за усною домовленістю з відповідачем про її обсяг та оплату, письмові договори послуг між ними вже не укладались. Проте, жодного об»єктивного доказу на підтвердження цих обставин, зокрема, щодо об»єму такої роботи, умов її оплати суду надано не було, хоча саме позивачка була зобов»язана належним чином вести бухгалтерський облік і оформляти документи про виплату заробітної плати. Зі змісту рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 14.06.2016 року вбачається, що судом було встановлено факт того, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] продовжували існувати цивільно-правові відносини, що підтверджується договорами про надання бухгалтерських послуг від 2008,2009 року, укладеними між [PERSON] та ФОП [PERSON], проте, договори не укладалися через працевлаштування [PERSON] головним бухгалтером ТОВ «Прем»єр». Зокрема, суд встановив, що [PERSON], будучи офіційно працевлаштованою та працюючи головним бухгалтером ТОВ «Система майстер», за сумісництвом працювала по трудовому договору у ТОВ «Прем»єр», де за усною домовленістю додатково, на умовах цивільно-правового договору виконувала роботу по супроводу бухгалтерського обліку ФОП [PERSON], складала бухгалтерську звітність, яку підписувала електронним підписом останнього та здавала в передбаченому законом порядку контролюючим органам, в тому числі з січня 2013 року по листопад 2015 року, цю роботу виконувала по мірі необхідності, періодично, як було обумовлено за усною домовленістю з [PERSON] У відповідності із ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини. Разом з тим, враховуючи, що письмові договори між сторонами не укладалися, докази, які б свідчили про існування домовленостей про оплату відповідачем послуг позивачки щодо підготовки та оформлення щомісячної бухгалтерської звітності у 2013-2015 роках, її розмір, умови (зокрема, періодичність), відомості щодо сплати страхових внесків (п.»а» ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення») відсутні, суд вважає, що встановлення факту цивільно-правових відносин між сторонами сам по собі не доводить наявність зобов»язання відповідача здійснити оплату роботи позивачки, оскільки відносини останнього та позивачки із надання таких послуг належним чином оформлені не були. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] є недоведеними, в зв»язку із чим задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed