Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивач ЛМКП «Львівводоканал» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення в розмірі 5 429 грн. 07 коп. та витрат, понесених у зв'язку зі сплатою судового збору, у розмірі 1 378 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS]. Останні користуються послугами, які надає ЛМКП «Львівводоканал», у зв'язку з чим, згідно з ст. 67, 68 ЖК України, ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» зобов'язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (в тому числі за послуги водопостачання та водовідведення) у встановлений термін. Однак, відповідачі не здійснюють оплату в повному обсязі за послуги, надані ЛМКП «Львівводоканал», у зв'язку з чим звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за вказані послуги. 7 лютого 2014 року такий судовий наказ видано, однак, ухвалою суду від 28 лютого 2014 року скасовано. У березні 2016 року відповідачам направлялося попередження про необхідність оплати наданих послуг. Оскільки відповідачі в добровільному порядку сплатити борг не бажають, просив стягнути суму заборгованості, що утворилася за період з 1 січня 2002 року та станом на 1 квітня 2016 року становить 5 429 грн. 07 коп., у судовому порядку. Про правильність таких нарахувань та визнання боргу свідчить той факт, що відповідачі не відмовлялися від надання цих послуг та частково оплачували такі, у зв'язку з чим переривали перебіг строку позовної давності. У судове засідання представник позивача не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Від відповідача [PERSON] до суду надійшли письмові заперечення, відповідно до яких позов не визнала, просила відмовити у задоволенні такого. Разом з тим, в матеріалах заперечень міститься заява про застосування позовної давності, яку мотивує тим, що борг, який виник за період з 1 січня 2002 року по 31 серпня 2007 року, не підлягає задоволенню у зв'язку зі спливом позовної давності, а борг, який виник за період з вересня 2007 року по 1 листопада 2014 року, відсутній, оскільки послуги за користування водопостачання сплачені ЛКП «Житловик-С». Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що відповідачі проживають та зареєстровані в квартирі [ADDRESS] що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописку №921, виданої ЛКП «Житловик-С» 24 березня 2016 року (а.с. 6). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому право відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до відомості про нарахування та оплату послуг заборгованість станом на 1 січня 2004 року становить 2 675 грн. 42 коп. та виникла така за період з 1991 року по 1 січня 2004 року (а.с. 7). Як видно з відомості про нарахування та оплату послуги за холодну воду від 31 березня 2016 року, заборгованість відповідачів становить 5 429 грн. 07 коп. та виникла така за період з січня 2004 року по березень 2016 року (а.с. 8-11). Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова суду від 28 лютого 2014 року скасовано судовий наказ від 7 лютого 2014 року про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 5 429 грн. 07 коп. (а.с. 12). В той же час, право на пред'явлення вимоги до боржника не є абсолютним, і згідно з положеннями ЦК України є обмеженим позовною давністю. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки оплата за надані житлово-комунальні послуги, в силу ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», повинна сплачуватись щомісячними платежами, перебіг позовної давності, в таких випадках, повинен обчислюватись окремо по кожному простроченому платежу. Тобто, сплив позовної давності, є підставою для відмови в задоволенні вимоги про стягнення сум, які обраховані поза межами трьохрічного строку звернення до суду. У відповідності до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК). Як вбачається з позовної заяви та представлених позивачем розрахунків, вказана заборгованість виникла за період з 1 січня 2002 року по 31 серпня 2007 року і в подальшому не збільшувалась, останнє нарахування позивачем проведено у серпні 2007 року. Оскільки заява про видачу судового наказу пред'явлена до суду лише у лютому 2014 року, тобто тоді, коли строк позовної давності вже закінчився, подання такої не переривало строку позовної давності. Крім цього, з відомості про нарахування та оплату послуг, наданої позивачем, вбачається, що остання оплата за послуги постачання та водовідведення холодної води у розмірі 1 000 грн. проведена у серпні 2012 року. Разом з тим, як видно з довідки ЛКП «Житловик-С», виданої [PERSON], остання з 2007 року нарахування за постачання холодної води оплачує в ЛКП «Житловик-С», станом на 1 січня 2016 року заборгованості за постачання та водовідведення холодної води немає (а.с. 41). Враховуючи наведене, а також те, що доказів здійснення відповідачами оплати у розмірі 1000 грн. суду не надано та матеріали позовної заяви таких не містять, відтак, строк позовної давності з підстав, визначених у ч. 1 ст. 264 ЦК України, не переривався, оскільки після серпня 2007 року відповідачі не здійснювали оплати за послуги постачання та водовідведення холодної води в ЛМКП «Львівводоканал». Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 27 квітня 2016 року, тобто з пропуском строку для пред'явлення вказаного позову згідно з статтею 257 ЦК України, з питанням про поновлення такого не звертався, а стороною відповідача у відповідності до ч.3 ст. 257 ЦК України подано заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, суд дійшов висновку про пропущення позивачем позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості без поважних причин, що є підставою для відмови у позові. За таких обставин, у задоволенні позову необхідно відмовити. На підставі статей 256, 257, 261, 264, 267 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та

Outcome: dismissed