Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивачка звернулася з дійсним позовом до суду, в якому просить визнати садовий будинок [ADDRESS], який належить [PERSON] сумісною власністю подружжя та розділити вказаний будинок, визнавши за нею право власності на ? частку вказаного будинку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вказаний будинок вони побудували з відповідачем в період шлюбу до 2008 року, але оскільки відповідач був власником земельної ділянки, то і право власності на цей будинок було зареєстровано за ним. Вона як дружина приймала участь в будівництві цього будинку як власними коштами так і трудовою участю. В 2011 році вони припинили стосунки, а в 2012 році шлюб розірвали, але вона користувалася садовим будинком та земельною ділянкою до літа 2013 року, а потім відповідач почав її виганяти з будинку, мотивуючи, що будинок є його особистою власністю. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги. Відповідач позов не визнав та зазначив, що він садовий будинок будував за власні кошти незважаючи на те, що перебував у шлюбі з позивачкою та зареєстрував цей будинок на своє ім'я. В 2011 році в судовому засіданні при розгляді справи про розірвання шлюбу позивачка зазначала, що вона немає ніяких претензій матеріального характеру до нього, тому що вони на вказаний час поділили майно, тому позивачка пропустила встановлений законом строк для звернення до суду за захистом свого права, просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши думку сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що сторони з 1973 року по січень 2012 року знаходилися зареєстрованому шлюбі. В період сумісного життя ними було набуто майно в виді садового будинку [ADDRESS] та відповідно до рішення Керченського міського суду від 08.07.2008 року право власності на цей будинок будо визнано за відповідачем, який збудував цей будинок. 22.11.2008 року відповідач зареєстрував за собою право власності на це майно в БТІ м. Керчі (ар.с.15) Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Отже, вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Доводи відповідача в тій частині, що він будував будинок за власні кошти, тому і зареєстровано було нерухомість тільки за ним до уваги судом не приймаються, оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження цих доводів, а рішенням Керченського міського суду АР Крим від 08.07.2008 року не було встановлено, що будинок побудований відповідачем за кошти, які належали йому особисто. Згідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Тому вимоги позивачки про поділ спільного майна є законними. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до вимог ст. 70 СК України є рівними. Тому визнання за позивачкою права власності на ? частку садового будинку є обґрунтованим та доведеним в судовому засіданні. Судом також не приймаються до уваги доводи відповідача та його представника в тій частині, що вони ще в 2011 році поділили спільне майно, яке їм належало добровільно, тому позивачка пропустила строк для звернення до суду з заявою про захист свого права, передбачений ст. 257 ЦК України в три роки, оскільки відповідно до вимог ст. 261 ч.1 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як підтвердили сторони в судовому засіданні до літа 2013 року позивачка користувалася садовим будинком та земельною ділянкою, а влітку 2013 року відповідач став їй чинити перешкоди в користуванні вказаним майном, мотивуючи, що будинок належить тільки йому, тому початок перебігу позовної давності варто вважати з літа 2013 року. Понесені позивачкою судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved