Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом і повідомила, що 19.09.1982 року померла її бабуся [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на будинок № 96 по вулиці Пирогова в селі Лукашівка Тростянецького району Вінницької області. Спадщину за законом прийняла її мати [PERSON] У 1962 році мати вступила у фактичні шлюбні відносини з [PERSON] і вони стали проживати однією сімєю. Згодом мати подарувала спадковий будинок [PERSON] 28.11.2000 року її мати [PERSON] померла; 12.11.2012 року помер і [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на домоволодіння №96 по вулиці Пирогова в селі Лукашівка Тростянецького району Вінницької області та прилеглу до нього земельну ділянку, площею 0,15га. Вона прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживала зі спадкодавцем однією сімєю і являється спадкоємицею четвертої черги за законом, оскільки з моменту відкриття спадщини доглядала за будинком, за власний рахунок провела похорони [PERSON], здійснює догляд за його могилою. Оформити спадщину не має можливості, так як після смерті вітчима були втрачені правовстановлюючі документи на будинок і земельну ділянку. У звязку з цим просила суд визнати причину пропуску нею строку на прийняття спадщини поважною, визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом, а також визнати за нею, як за спадкоємцем четвертої черги, право власності на житловий будинок №96 по вулиці Пирогова в с. Лукашівка Тростянецького району Вінницької області, земельну ділянку, площею 0,15га, прилеглу до будинку, і на земельний пай, площею 4,5363 га, кадастровий номер 0510600000:03:003:0009, що зареєстровані на ім'я [PERSON]. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача - Ладижинської міської ради в судове засідання не зявився, однак на адресу суду від міського голови [PERSON] надійшла заява, у якій він просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника ради, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Представник третьої особи відділу держземагенства у м. Ладижині Вінницької області у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Будь - яких заяв щодо розгляду справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не направив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необґрунтований і не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до Цивільного кодексу України визначено черговість спадкування за законом (ст. 1258). Згідно із ч. ч. 1 та 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1259 ЦК України черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Інші правові підстави для визначення черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування або ж зміни черговості, у тому числі і судом - відсутні. У судовому засіданні встановлено, що позивачка не являється спадкоємицею після смерті [PERSON] і права на спадкове майно не має. Вона не лише не довела факту спільного проживання однією сімєю з [PERSON], на що посилалася в позовній заяві, а й повністю спростувала даний факт своїми показами та наданими суду доказами. Так, у позовній заяві позивачка зазначила, що із вересня 1982 року вона постійно проживає в м. Одеса, а до матері та вітчима в с. Лукашівка приїздила тільки інколи в гості. З пояснень позивачки, що надані в судовому засіданні, слідує, що вона з вересня 1982 року постійно проживає в м. Одеса. У с. Лукашівка приїжджала тільки в гості до матері та вітчима. З моменту смерті [PERSON] кожен рік приїжджала до будинку, щоб прибрати його. Із показів свідка [PERSON] видно, що позивачка є дочкою [PERSON]., проживає в м. Одеса, однак, після смерті [PERSON] один раз в рік приїжджала до вищезазначеного будинку у с. Лукашівка, доглядала і прибирала будинок. Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібрані із дотриманням вимог законів, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Суд не приймає до уваги тверджень позивачки про те, що вона є спадкодавцем 4 черги і фактично прийняла спадщину, так як вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки це спростовується вимогами закону і вище приведеними доказами. Так, відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Вище наведеними доказами доведено, що позивачка не проживала однією сімєю з спадкодавцем. Суд не приймає до уваги надані позивачкою, докази такі як свідоцтво про народження серії ІІ ФЮ № 300411 від 15.11.1957 року, державний акт серії ВН № 196794, технічний паспорт на житловий будинок, виписки з медичних карт амбулаторного хворого, свідоцтво про смерть серії І АМ № 100699 від 28.11.2000 року, свідоцтво про смерть серії І АМ № 241263 від 13.11.2012року, довідки №№ 1433 - 1436 від 14.05.2013 року, лист Тростянецької державної нотаріальної контори № 102/01-16 від 16.05.2013 року, оскільки вони не підтверджують того, що позивачка є спадкоємицею четвертої черги, фактично прийняла спадщину та має право на визнання за нею судом права власності на домоволодіння та земельні ділянки. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов необґрунтований, непідтверджений матеріалами справи та не підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 6, 15,\~\~60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України,

Outcome: dismissed