Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення сином повноліття. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 20.12.2008 було зареєстровано шлюб з відповідачем. Вказує, що на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 02.11.2015 у справі №760/10898/15-ц шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину: неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач участі у житті та вихованні сина не приймає, аліменти в добровільному порядку не сплачує. Враховуючи вищенаведене, звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, просила суд позов задовольнити. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву в якій просила суд розгляд справи провести у її відсутність, в якій також вказала, що позов підтримує. 09.11.2016, 14.12.2016 та 26.01.2017 відповідач в судове засідання не з'явився, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України. Виходячи з цього та вимог ст.77 ЦПК України, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.12.2008 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ,що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї [NUMBER] (а.с 3). Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину: неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим ВРАЦС Солом'янського РУЮ у м. Києві (а.с. 6). Згідно свідоцтва про зміну імені [NUMBER], [PERSON] 11.03.2015 змінила ім'я на [PERSON] (а.с. 4). На підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 02.11.2015 у справі №760/10898/15-ц шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано (а.с. 5). Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, а набула чинності для України 27.09.1991, закріплено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27). Обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на батьків відповідно до статті 180 СК України. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] зобов'язані матеріально забезпечувати свого неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Частина перша статті 181 СК України передбачає, що «способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними». Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Встановлено, що договори про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Разом з цим, судом враховано, що відповідачем визнано позов, а відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а відтак приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 16.08.2016. З урахуванням задоволення позову, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн. у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved