Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та скасувати його реєстрацію за місцем проживання. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем по справі з 13.06.1992 року, після укладення якого сторони проживали спільно за адресою: [ADDRESS]. З січня 1998 року шлюбні відносини з відповідачем були припинені, у зв'язку з чим [PERSON] добровільно покинув квартиру, яка належала йому на праві власності. 10.02.2005 року відповідач подарував позивачці квартиру [ADDRESS]. Після 2005 року відповідач остаточно покинув квартиру та особисті речі [PERSON] в квартирі відсутні. З цього часу відповідач самоусунувся від утримання житла, а саме: не сплачує комунальні послуги за квартиру, не здійснює поточний ремонт. Будучи зареєстрованим у належній позивачу квартирі, відповідач обмежує її право власності щодо повноцінного володіння, користування та розпорядження майном. До судового засідання позивачка не з'явилася, проте присутня у судовому засіданні її представник [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просивши про їх задоволення та пояснивши, що з 2005 року відповідач фактично виселився з квартири, на теперішній час в квартирі не мешкає та взагалі не з'являвся, квартиру звільнив та втратив інтерес до цього житла, оплату за комунальні послуги не вносить, не цікавиться квартирою, поштову кореспонденцію на цю адресу він не отримує, всі обов'язки, що випливають з права власності, виконуються виключно позивачем. Саме позивачка сплачує комунальні послуги, утримує житло. Дані обставини перешкоджають позивачу розпоряджатися своєю власністю за власним розсудом. В зв'язку з чим, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також розглядати справу за відсутності відповідача при заочному розгляді. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди представника позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування від 10.02.2005 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 13.02.2014 року. Відповідно копії свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], виданого Фрунзенським відділом РАЦС від 13.06.1992 року [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON]. Відповідно до рішення Фрунзенського районного судом м. Харкова від 25.11.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Однак, як вказує [PERSON] у позові та її представник в судовому засіданні, відповідач фактично з 2005 року та по теперішній час за вказаною адресою не проживає. Квартиру звільнив та втратив інтерес до цього житла, оплату за квартирні та комунальні послуги не вносить, не цікавиться квартирою, його речей в квартирі не має. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] пояснили, що вони знають [PERSON] та дуже часто бувають у неї в гостях, та їм відомо, що починаючи з 2005 року за адресою: [ADDRESS] мешкає тільки [PERSON], тоді як [PERSON] добровільно покинув дане приміщення та не мешкає за даною адресою. Згідно відповіді Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області звернень за фактом перешкоджання користування квартирою [ADDRESS] від [PERSON] не надходило. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України кожен громадянин має право вільно володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому на праві власності майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. У відповідності за ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В процесі розгляду справи встановлено, що відповідач в спірному жилому приміщенні не проживає більше одного року, квартплату за оплату за комунальні послуги не сплачує, за місцем реєстрації ні яким чином не користується своїм правом користування спірним жилим приміщенням. На підставі вивчених у судовому засіданні обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач, зберігаючи реєстрацію у квартирі [ADDRESS], фактично не проживає у квартирі, не є власником квартири та тим самим перешкоджає власнику [PERSON] володіти, розпоряджатися та користуватися своєю власністю. Щодо вимог позивачки про зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Порядок реєстрації місця проживання, зняття з реєстрації громадян, які на законних підставах, перебувають в Україні визначено Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року. Відповідно до ст. 3 цього Закону реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документу про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Відповідно до ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги в частині зобов'язання зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою задоволенню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: partial