Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS], посилаючись на те, що вона являється власником вказаного житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями на підставі договору купівлі-продажу від 06.06.2006 року. Відповідачка зареєстрована у домоволодінні [ADDRESS], так як вона з 13.03.2013 року проживала в зареєстрованому шлюбі з сином позивачки. Однак, на даний час [PERSON] у вказаному домоволодінні не проживає, ні позивачка, ні її син з нею не спілкуються. Відповідачка проживає у своїх батьків за адресою: [ADDRESS], добровільно знятися з реєстрації місця проживання не бажає, що позбавляє позивачку права вільно розпоряджатися своєю власністю, в зв'язку з цим позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом, підтримавши в судовому засіданні позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася по невідомим суду причинам, про день та час розгляду справи була повідомлена судовою повісткою, своїх заперечень не надала, в зв'язку з чим, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню так, як в судовому засіданні встановлено наступні обставини. Згідно Договору купівлі-продажу жилого будинку з господарсько-побутовими будівлями від 06 червня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Новоукраїнського районного округу в Кіровоградській області [PERSON], позивач [PERSON] являється власником житлового будинку[ADDRESS]. 20 березня 2013 в даному будинку було зареєстровано місце проживання відповідачки [PERSON], яка з 13.03.2013 року проживає в зареєстрованому шлюбі з сином позивачки. Статтею 9 ЖК України передбачено, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частин 3,4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння. Судом встановлено, що відповідачка була зареєстрована в будинку та входить до членів родини позивачки, так як є дружиною сина позивачки. Шлюб на час розгляду провадження між ними не розірвано. Розглядаючи питання про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, суд встановив, що жодних перешкод відповідачка позивачці не створює, останньою не надано доказів, що відповідачка має на праві власності житло , де може проживати разом із півторарічною дитиною, позивачем не зазначено на які передбачені законом підстави, посилається позивач на обгрунтування позовних вимог. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Позивачка не довела підставу своїх позовних вимог безспірними належними та допустимими доказами відповідно до ст.ст. 10. 60 ЦПК України. Посилання позивача на ту обставину, що відповідачка проживає у своїх батьків за адресою: [ADDRESS], матеріали справи таких доказів не містять, і в той же час позивачка стверджує, що відповідачка проживає з дитиною та її сином, і на данний час ще не перебувають в розлученні за адресою [ADDRESS]. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS], є необгрунтованими.

Outcome: dismissed