Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача про розірвання шлюбу (а.с. 1-2). Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 07 травня 1972 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від цього шлюбу мають двох повнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO]; сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння. Шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться, сторони з 2013 року проживають окремо. Оскільки відповідач не бажає розірвати шлюб в органах державної реєстрації актів цивільного стану громадян позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом про розірвання шлюбу. У судове засідання позивачка, представник позивачки не зявилися, але надали до суду заяву, в якій просили суд про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, у разі повторної неявки відповідача у судове засідання не заперечували проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином, однак до суду не зявлявся, клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав, про причини неявки суд не повідомив. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету [PERSON] Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, згоду позивачки, що викладена у її письмовій заяві, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з припиненням шлюбу між подружжям, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що 07 травня 1972 року Виноградівською сільською радою Арцизького району Одеської області зареєстровано шлюб між сторонами, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 17 (а.с. 12). Сторони мають повнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO]; сина [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб носить формальний характер. Сторони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують. Суперечок матеріального характеру, майнових претензій один до одного в них немає, спірне майно відсутнє. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася, подальше спільне проживання сторін і збереження їхньої родини неможливо, родина розпалася остаточно й шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу у зв'язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище «Терзі». Позивачка не виявила бажання після припинення шлюбу змінити своє наявне прізвище на дошлюбне, про що зазначила у позовній заяві, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав після припинення шлюбу між сторонами змінювати прізвище позивачки. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд вважає за необхідне зазначити, що на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору, оскільки є інвалідом II групи. Так як позивачка звільнена від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави у звязку з задоволенням позовних вимог позивачки про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved