Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із відповідним позовом до відповідачки, який згодом уточнила /а. с. 104/, в обґрунтування якого зазначила, що 22 січня 1993 року її бабуся - [PERSON] склала на [PERSON] заповіт, яким на випадок смерті заповідала їй все своє майно. [INFO] її бабуся померла, після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS], яка їй належала на праві власності та спадкоємцем є позивачка, та відповідачка [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини. При зверненні позивачкою до Другої Луганської державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] на вищевказану квартиру, їй було відмовлено, оскільки за життя її бабуся не зареєструвала своє право власності на нерухоме майно, а також при зверненні [PERSON] до Реєстраційної служби з поводу реєстрації вищевказаної квартири після смерті [PERSON], їй також було відмовлено, оскільки спадкодавець [PERSON] померла, внаслідок чого її права не підлягають державній реєстрації. Тому позивачка просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом: на квартиру [ADDRESS]. Позивачка - [PERSON] у судове засідання не з'явилася та до початку розгляду справи від неї на адресу суду надійшла заява, в якої вона уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила провести розгляд справи за її відсутністю. У судове засідання відповідачка - [PERSON] не з'явилася та до початку розгляду справи від неї на адресу суду надійшла заява, в якої вона визнала заявлені вимоги [PERSON] у повному обсязі та просила провести розгляд справи за її відсутністю /а. с. 103/. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить к наступному висновку. У судовому засіданні встановлено, що 22 січня 1993 року її бабуся - [PERSON] склала на [PERSON] заповіт, яким на випадок смерті заповідала їй все своє майно. [INFO] року [PERSON] померла, відповідно до фотокопії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03 квітня 2013 року, зареєстрованого та виданого Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 373 /а. с. 4/. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS], яка їй належала на праві власності, відповідно до фотокопії свідоцтва про право власності на житло від 06 жовтня 1993 року, посвідченого відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської ради народних депутатів, за реєстровим № 4500 та після смерті [PERSON] спадкоємцем є позивачка, оскільки відповідачка [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ч. 1 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що 20 січня 2014 року позивачка звернулася із заявою до Другої Луганської державної нотаріальної контори для оформлення свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] на квартиру [ADDRESS], однак їй було відмовлено, оскільки за життя бабуся позивачки не зареєструвала своє право власності на нерухоме майно, відповідно до фотокопії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 120/02-31 від 20 січня 2014 року, винесеної державним нотаріусом Другої Луганської державної нотаріальної контори Гасс В.Ю. /а. с. 89 - 90/. Таким чином, нотаріус не може видати позивачці свідоцтво про право власності на спадщину, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на нерухоме майно за спадкодавцем, внаслідок чого позивачка [PERSON] не може належним чином оформити своє право на спадкове майно. При зверненні [PERSON] до Реєстраційної служби Луганського МУЮ Луганської області з приводу реєстрації вищевказаної квартири після смерті [PERSON] їй було відмовлено, оскільки спадкодавець [PERSON] померла, внаслідок чого її права не підлягають державній реєстрації, відповідно до фотокопії рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 7709271 від 07 листопада 2013 року, винесеного державним реєстратором прав на нерухоме майно Дичко Т.М. /а. с. 91/. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Тобто право власності на нерухоме майно може виникати з моменту його державної реєстрації прав на нерухоме майно, яка здійснюється згідно з п. 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, зареєстрованого в міністерстві юстиції України за № 582/17877 від 30.07.2010 року, відповідно до якого державна реєстрація прав власності здійснюється на підставі правовстановлюючих документів. Згідно з ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що знаходиться на території України, підлягає обов'язковій державній реєстрації. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно ст. 41 Конституції України право власності в Україні захищається законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Таким чином, з'ясувавши мету звернення [PERSON] до суду, з'ясувавши юридичну природу виниклих правовідносин, всебічно і повно оцінивши надані докази та документи у їх сукупності, з врахуванням зазначених норм Конституції України та вимог законодавства України, суд вважає за необхідне визнати за позивачкою [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. На підставі викладеного та

Outcome: approved