Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Позивач Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (ЛМКП «Львівтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення у розмірі 44 156 грн. 20 коп., з яких: 41 984,98 грн. - основний борг, 1 598,05 грн. - інфляційні нарахування, 573,17 грн. - 3% річних. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі проживають у квартирі [ADDRESS] , до якого ЛМКП «Львівтеплоенерго» надає послуги з постачання теплової енергії. Позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідачів заборгованості за вказані послуги, такий наказ видано Сихівським районним судом м. Львова 30.03.2018, проте в подальшому скасовано ухвалою суду від 02.05.2018. У зв`язку з тим, що відповідачі не здійснювали оплату за надані послуги за період з 01.01.2015 до 31.01.2018 виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 41 984,98 грн., яка підлягає стягненню з останніх. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримала з підстав, що викладені у позовній заяві. Заперечили проти задоволення заяви про застосування позовної давності, оскільки така переривалася періодичними оплатами відповідачів за надані позивачем послуги. Просила суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, що, на переконання суду, враховуючи положення ст. 223 ЦПК України, не є поважною причиною повторної неявки в судове засідання та відповідно підставою для оголошення перерви у розгляді справи. В судовому засіданні від 05.09.2019 відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] позов не визнали з підстав, що викладені у відзиві (а.с. 50-51), в якому зазначено, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , балансоутримувачем якого є ЛКП «Старий Сихів», обладнано індивідуальним тепловим пунктом (ІТП) з вузлом обліку теплової енергії ВОТЕ на опалення та гаряче водопостачання, з встановленням 07.02.2006 лічильника Sonocal 2000Ду 65 фірми Danfos Данія, та горизонтальної розводки внутрішньобудинкової системи опалення. Квартира [ADDRESS] у вищевказаному будинку обладнана приладом обліку теплової енергії на опалення (теплолічильник WMZ-UA). Жодних заборгованостей за спожиту теплову енергію у відповідачів не існує, оскільки надані послуги оплачено в повному обсязі, що підтверджується квитанціями. Окрім цього, позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за період з липня 2014 року по березень 2019, тобто після п`яти років з урахуванням того, що за 2014 рік заборгованість відсутня, а відтак просили застосувати позовну давність, що є підставою для відмови в частині стягнення боргу за період з липня 2014 до 15 березня 2016 року. Додатково зазначили, що в 2014 році позивач здійснив зайве нарахування, з приводу чого подавались відповідні заяви, однак із позовом про здійснення перерахування наданих послуг не звертались. При цьому, оплата послуг здійснювалась щомісяця відповідно до нарахувань лічильника. Просили суд у задоволенні позову відмовити за безпідставністю та стягнути судові витрати з позивача. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 23.01.2019 №128, виданою ЛКП «Старий Сихів». Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 02.05.2018 скасовано судовий наказ від 03.03.2018 про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 75 760,85 грн., інфляційні нарахування у розмірі 6 846,01 грн., 3% річних у розмірі 1 626,31 грн., а також 176,20 грн. судового збору. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності визначено суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію), якою є Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (п. 3-4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. Відповідно до п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Пунктом п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» перебачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг, у порядку і випадках, визначених законом. Так, ЛМКП «Львівтеплоенерго» було направлено на адресу відповідачів для підписання два примірники договору приєднання, однак такий договір відповідачами не підписано. Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відмова споживача від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017). Всупереч вимогам ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, ч. 1 п. 18 постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, а також п.3.1 Договору, відповідачі не виконали свого зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення, а відтак зобов`язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми. Допитаний в судовому засідання як свідок [PERSON] дав показання про те, що у будинку [ADDRESS] наявний ІТП, а договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та управителем ЛКП «Старий Сихів» чи мешканцями будинку не укладався, у зв`язку з чим будь-які нарахування позивача щодо централізованого опалення є некоректними та не підлягають оплаті. Свідок [PERSON] , який склав висновок щодо функціонування системи опалення та гарячого водопостачання в будинку [ADDRESS] (а.с. 181), надав показання, аналогічні вищевказаному висновку. Також зазначив, що у місцях загального користування встановлені батареї, але такі не функціонують, не заперечив при цьому, що стояки в місцях загального користування тепло віддають. Щодо розрахунку заборгованості жодних пояснень не надав. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Із аналізу вищевказаних положень законодавства випливає, що незважаючи на те, що договір про надання послуг з централізованого опалення та послуг централізованого постачання гарячої води між сторонами не укладався, відповідачі, будучи наймачами квартири, перебувають у зобов`язальних правовідносинах із позивачем, а тому у випадку фактичного користування житлово-комунальними послугами, відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати такі послуги. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошове зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахувань встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з розрахунками, наданими позивачем (а.с. 5-6, 7, 169, 170, 199-200), заборгованість відповідачів за послуги з централізованого опалення за період з 01.01.2015 до 31.01.2018 становить 41 984,98 заборгованість за послуги з централізованого опалення, 1 598,05 грн. - інфляційні нарахування, 573,17 грн. - 3 % річних, а всього 44 156 грн. 20 копійок. Оскільки відповідачами вказані розрахунки не спростовано, а відтак у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання щодо оплати наданих послуг з централізованого опалення, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за вказані послуги у розмірі 41 984,98 грн., інфляційні нарахування у розмірі 1 598,05 грн., а також 3 % річних у розмірі 573,17 грн. Щодо позовної давності, на сплив якої покликаються відповідачі, то відповідно до цивільного законодавства позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.ст.256, 257 ЦК України). У відповідності до ч.1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч.3 ст.264 ЦК України). Як випливає з розрахунків заборгованості за послуги з централізованого опалення, відповідачі протягом 2015-2018 років періодично сплачували за надані послуги, чим фактично визнавали борг, а тому відповідно до ст. 264 ЦК України строк позовної давності не є пропущеним. У зв`язку з цим, подана відповідачем заява про застосування позовної давності не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Крім цього, ухвалою від 10.06.2020 судом відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судової експертизи. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є обґрунтованими та такі необхідно задовольнити. Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1921 грн., по 640 грн. 33 коп. з кожного з відповідачів. На підставі статей 7, 9 Закону України Закону України «Про житлово-комунальні послуги», та

Outcome: approved