Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач наполягав на стягненні з відповідача на свою користь заборгованості за договором поставки №8 від 18 лютого 2013 року у сумі 40727 грн. 11 коп. за несвоєчасну сплату грошових коштів за кожний день прострочки у сумі 5282 грн.96 коп. та судові витрати 460 грн. 10 коп. по сплаті судового збору, і 4497 грн. по наданню юридичної допомоги, а всього 50927 грн. 17 коп. Представника відповідача [PERSON], позов не визнав (на відміну від відповідача, який позов визнав частково) стверджуючи, що його доручник повністю розрахувався з позивачем за отриманий по договору поставки товар згідно доданих платіжних документів, крім того, відповідач припинив свої відносини з позивачем ще у лютому 2013 року, оспорював підпис свого доручника у видаткових накладних, що надані позивачем у підтвердження своїх позовних вимог; за таких підстав вважав, що позивач не довів відповідними доказами під ставність свого позову, чим порушив ст. 60 ЦПК України. Тому і просив у позові відмовити (Сам же відповідач стверджував, що частково розрахувався з позивачем: іноді квитанціями, а іноді готівкою). Вислухавши сторони, дослідивши представлені докази , суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 18 лютого 2012 року сторони уклали між собою договір поставки кондитерських виробів. Згідно цього, відповідач по видатковим накладним № Оф00001092 від 22 грудня 2012 року, №Оф00000058 від 16 лютого 2013 року, № Оф00000093 від 09 березня 2013 року отримав від позивача товар кондитерських виробів на загальну суму 40727 грн. 11 коп. Термін дії договору сторонами не був визначений. Лише п.7.2 правочину передбачено, що угода може достроково розірвана за згодою сторін при виконанні повного розрахунку між сторонами. Чому суд не може взяти до уваги твердження представника відповідача щодо припинення його доручником самостійно правовідносин з приводу договору поставки у лютому 2013 року. При цьому згідно п.2.3 Договору право власності на вироби виникло у відповідача у момент прийому товару. За договором поставки, постачальник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у визначений термін (терміни) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або з іншою метою, що не пов'язана з особистим, сімейним, домашнім або іншим аналогічним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього обумовлену суму коштів. Згідно доданих представником позивача видаткових накладних позивач, як постачальник товару, виконав за договором поставки свої зобов'язання на суму 40727 грн. 11 коп. Проти чого сам відповідач у судовому засіданні не заперечував. Пунктом 3.2 укладеного правочину передбачено, що покупець повинен у 14-денний термін з моменту одержання товару сплатити кошти за отриману продукцію. Чого відповідач, як покупець не виконав; бо надані ним товарні чеки не містять в собі відомостей, що саме за визначений товар він перерахував в обумовлений термін кошти позивачеві. До того ж, згідно власних пояснень, відповідач частково оплачував за отриманий товар позивачу готівкою. А представник позивача, [PERSON] при цьому стверджувала, що відповідач згідно наданих квитанцій сплачував дебіторську заборгованість по іншим видатковим накладним. За таких підстав суд вважає, що відповідачем не доведено повне або часткове виконання ним умов договору поставки від 18 лютого 2012 року. Тому позов підлягає задоволенню, з урахуванням дії п.3.3 зазначеного правочину про стягнення пені у розмірі подвійної ставки Національного Банку України від суми несвоєчасно сплачених постачальнику грошових коштів за кожен день прострочки та положень ст. 88 п.1 ЦПК України стосовно стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору та за надані юридичні допомоги.

Outcome: approved