Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Позивачка у вересні 2020 року звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що 25.06.2005 вона з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 62. За час шлюбу, у них народився син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося, шлюбні відносини вони фактично припинили, спільне господарство не ведуть. Сторони проживають окремо. Подальше збереження шлюбу неможливе. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою суду від 17.09.2020 було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач також у судове засідання не з`явився, подав заяву про те, що визнає позов і просить справу розглянути без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 25.06.2005 було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 62. Після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.8). За час шлюбу у позивачки та відповідача народився син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 10). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи відсутність згоди позивачки на збереження шлюбу, примушування для збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на свободу, а тому шлюб необхідно розірвати. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке. Позивачкою при зверненні з цим позовом до суду сплачено судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. Відповідно до статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 50 % суми судового збору сплаченого нею при поданні позову, що становить 420,40 грн., решту суми слід компенсувати позивачці з держаного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved