Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів, визначених рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 26.12.2017 у справі №592/13329/17, за її позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що 26.12.2017 рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми стягнуто з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно на утримання дитини [PERSON] , [INFO] до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову 21 листопада 2017 року та аліменти сплачувати її матері [PERSON] , на час винесення рішення доньці було лише два роки, наразі витрати на неї значно збільшилися, оскільки донька займається в школі раннього розвитку та з репетиторами, всі додаткові витрати вона сплачує сама. Крім того дочка останнім часом часто хворіє. Відповідач в свою чергу має неофіційний дохід та може сплачувати аліменти у більшому розмірі. Тому просить збільшити розмір аліментів стягуваних на підставі рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 26.12.2017 та стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3500,00 грн. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та позов просила задовільнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив збільшити розмір аліментів та стягувати з нього у твердій грошовій сумі аліменти на утримання спільної доньки у розмірі 2000,00 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частина 3 ст.12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (а.с. 8). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.12.2017 стягнуто з відповідача аліменти на утримання позивачки до досягнення дитиною 3-річного віку, стягнуто з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно на утримання дитини [PERSON] , [INFO] до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову 21 листопада 2017 року та аліменти сплачувати її матері [PERSON] (а.с.7). Неповнолітня [PERSON] зареєстрована та проживає разом із матір`ю за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією Довідки №124 від 02.03.2021 Міського єдиного інформаційно-розрахункового центра (а.с.9). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивачка посилається на те, що вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, а спільна дитина з моменту винесення рішення про стягнення на її утримання подорослішала та потребує більше витрат на її утримання, крім того дитина часто хворіє. Крім того позивачка стверджує, що відповідач працює неофіційно, та має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж встановлено рішенням суду від 26.12.2017, однак жодних доказів на підтвердження даного факту не надає. За наведених позивачем доказів, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про можливість зміни розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі, визнаному відповідачем, тобто 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, до досягнення нею повноліття.

Outcome: partial