Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В порядку ст. 126 ЦПК України позов в частинні стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки було виділено в окреме провадження. Мотивуючи підстави для розірвання шлюбу, позивачка вказувала, що 17.09.2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюбу , від якого у них народилось двоє дітей - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Проте, сімейні стосунки погіршились внаслідок постійних конфліктів через різні погляди на життя. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження родини є неможливим, а тому звернулася з даним позовом до суду та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача заявив, що [PERSON] не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд приймає до уваги визнання позову представником відповідача, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін та відповідає вимогам ч. 4 ст. 174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка надала суду докази на підтвердження своїх доводів щодо позовних вимог. Судом встановлено, що між сторонами 17.09.2009 року було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Сторожинецького районного управління юстиції Чернівецької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №116 (а.с.6). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Частиною 3 ст. 109 цього ж Кодексу передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. У статті 112 СК України зазначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, у відповідності до положень ст. 111 СК України, судом вживалися заходи щодо примирення подружжя, проте сторони не примирилися. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що сім'я у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved