Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом та уточненнями, в яких просить стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дочок в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Свої вимоги мотивує наступним. З 04.11.2005р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 02.02.2017р. Від даного шлюбу у них народилося двоє дочок: [PERSON] та [PERSON]. З грудня 2016 року відповідач проживає окремо, з дітьми фактично не спілкується, ухиляється від обов'язку щодо їх утримання, повністю припинив надання матеріальної допомоги дітям. Вона працює на посаді двірника школи, отримує незначну заробітну плату в розмірі 2800грн., яка є недостатньою для належного забезпечення дітей. Відповідач офіційно працевлаштований отримує заробітну плату близько 5500грн.-6000грн. Діти постійно потребують нормального харчування, одягу, шкільної канцелярії, оплат мобільного зв'язку, оплати позакласних занять, оплати витрат на проїзд. Крім того, дочка [PERSON] потребує постійних консультацій, лікування, придбання оптики та лікарських засобів, так як у неї проблеми із зором та вона часто хворіє на респіраторні захворювання. Вона не може на належному рівні забезпечити дітей, в той час, як у відповідача досить високий та стабільний заробіток, добрий стан здоров'я тощо. Позивач та її представник - адвокат Гайдук В.Я. в судовому засіданні позов підтримали, навели суду доводи, викладені в позові та заяві про уточнення позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позову не визнав. Подав заперечення проти позову, в яких зазначив, що його заробітна плата незначно вища від мінімальної зарплатні. Відповідачка окрім заробітної плати отримує доходи від здачі в оренду квартири. На даний час він перебуває у фактичних шлюбних відносинах та змушений винаймати житло, на що витрачає близько половини доходу. Вважає позивачку винною в тому, що їх діти хворіють, оскільки вона не здійснює належного догляду за ними, кричить на них та б'є їх. Стверджує, що дочку необхідно возити на обстеження в м.Львів лише один раз на рік. Він не відмовляється утримувати дітей, однак впевнений, що всі кошти будуть витрачені на «забаганки» позивачки. В нього з позивачкою була домовленість, що він зможе бачитися з дітьми в будь-який час та допомагати на власний розсуд. Також, домовилися, що вони оформлять придбану за час шлюбу квартиру на користь дітей і позивачка не буде звертатися з позовом про стягнення аліментів. Однак, після того, як він заставив позивачку подарувати квартиру дітям, остання постійно намагається погіршити його матеріальний стан. За переоформлення квартири він самостійно поніс усі витрати. Все вищезазначене змусило його взяти кредит, а тому задоволення позову призведе до його неплатоспроможності. Погоджується повністю оплачувати навчання дітей в школі мистецтв, купувати одяг, канцелярські товари та, у випадку покращення фінансового становища, відкрити рахунки на ім'я дітей з щомісячними внесками. Просить не задовольняти позов та залишити на його розсуд право часткового фінансового утримання неповнолітніх дітей . Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.11.2005р., який розірвано рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 02.02.2017р. Із свідоцтва про народження вбачається, що за час перебування у шлюбі в сторін народилася дочка [PERSON], [INFO].н. та дочка [PERSON], [INFO] довідки №149 від 23.02.2017р. вбачається, що спільні діти сторін проживають разом з позивачкою в с.Савчин Сокальського району Львівської обалсті. Згідно довідки №3 від 24.02.2017р., [PERSON] навчається на двох відділах (хореографічне відділення та відділ по класу бандури) Сокальської ДШМ ім.В.Матюка, за що позивачка щомісячно оплачує 60грн. та 30грн.; [PERSON] навчається в класі хореографічного відділення, оплата за навчання - 60грн. щомісячно. З довідки від 23.02.2017р. вбачається, що позивач працює на посаді двірника Савчинської середньої школи. Місячна зарплата в період з серпня по листопад 2016р. становила 1516грн., в грудні 2016р. - 1600грн., з січня 2017 року - 3200грн. Довідкою від 30.12.2016р. стверджується те, що дочка сторін [PERSON] в період 21.12.2016р.-30.12.2016р. хворіла гострою респіраторною вірусною інфекцією. У спільної дочки сторін [PERSON] є вади зору, що стверджується відповідним результатом обстеження. Також, остання 15.02.2017р. хворіла на гострий трахеїт. Згідно копії першого аркуша договору від 11.04.2017р., графіку платежів, довідки від 02.06.2017р. вбачається, що відповідач отримав у кредит 44090грн. Однак, відповідач в судовому засіданні не довів на які потреби він отримав кредит і яке відношення він має до даної справи. Теж саме стосується і повідомлень для оплати послуг нотаріуса та квитанцій від 03.05.3017р. про сплату банку комісійного збору. Статтею 190 СК України передбачено припинення права на аліменти на дитину у зв'язку з набуттям права власності на нерухоме майно. Однак відповідач не надав суду жодних доказів такого правочину, а саме нотаріально-посвідченого договору, який укладається з дозволу органу опіки та піклування. Тому, покликання відповідача на те, що він «заставив» позивачку подарувати квартиру дітям, як на підставу відмови у позові, не заслуговують на увагу. Також, суд приймає до уваги те, що відповідач фактично створив нову сім'ю одразу після розірвання шлюбу і в той же час покликається на важкий матеріальний та моральний стан. Вказані останнім обставини не звільняють його від передбачених Сімейним кодексом України батьківських обов'язків перед своїми дітьми. Беручи до уваги те, що відповідач є особою молодого віку, працездатний, на його утриманні немає інших непрацездатних осіб, а також те, що обов'язок утримувати неповнолітніх дітей покладено на обох батьків, а не лише на того, з ким проживають діти, суд дійшов до висновку, з нього слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дочок. Враховуючи те, що відповідач працевлаштований, регулярно отримує заробітну платню, суд, в силу ст.183 СК України, погодився з позивачкою в тій частині, що стягнення аліментів слід визначити в частці від заробітку та дійшов до висновку, що 1/3 частина заробітку (доходу) останнього буде мінімальним розміром для належного утримання спільних дітей сторін.

Outcome: approved