Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-30 00:00:00

позивачка просить суд визнати [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] втратившим право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідно до типового договору від 13 травня 1999 року вона є квартиронаймачем двох кімнатної квартири, що розташована за вищевказаною адресою. На даний час у квартирі зареєстрована вона та відповідач [PERSON], який у квартирі не проживає з 2008 року, квартирою не користується, комунальні послуги не сплачує, речей, які б належали відповідачу в квартирі немає. Вона самостійно утримує квартиру, оплачує комунальні послуги, проводить поточні ремонти і жодних перешкод у проживанні відповідачу не чинила. Вона має намір отримати субсидію та звернулася до [PERSON] з проханням знятися з реєстраційного обліку. Однак до даного часу відповідач з реєстраційного обліку не знявся, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить дану справу розглянути в його відсутності за участю його представника [PERSON], позовні вимоги визнає повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача та представник третьої особи позовні вимоги позивачки визнають повністю та просять їх задовольнити. Заслухавши сторони, які не заперечують проти розгляду даної справи у відсутності відповідача та свідків, а також просять дану справу розглянути під час попереднього судового засідання та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення, оскільки знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є законними, обгрунтованими та стверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до ст.ст. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до типового договору від 13 травня 1999 року (а.с.7) позивачка [PERSON] є квартиронаймачем двох кімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. На даний час у квартирі зареєстровані позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON]., що стверджується довідкою Ватутінського ВУЖКГ від 08.12.2015 року про склад сімї (а.с.6). Відповідач [PERSON] у вказаній квартирі не проживає з 2008 року, квартирою не користується, комунальні послуги не сплачує, речей, які б належали відповідачу в квартирі немає, що стверджується актом депутата Ватутінської міської ради від 08 грудня 2015 року (а.с.8). Позивачка [PERSON] самостійно утримує квартиру, оплачує комунальні послуги, проводить поточні ремонти, що стверджується копіями квитанцій про сплату комунальних послуг (9-10) і жодних перешкод у проживанні відповідачу не чинила. Позивачка [PERSON] має намір отримати субсидію та звернулася до [PERSON] з проханням знятися з реєстраційного обліку, однак до даного часу відповідач [PERSON] з реєстраційного обліку не знявся. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» одною з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є остаточне рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 71 ЖК України передбачено строк, протягом якого за особою зберігається житлове приміщення, такий строк становить шість місяців. Після спливу цього терміну, відповідно до ст. 72 ЖК України особа визнається такою, що втратила право користування житловим приміщенням в судовому порядку. Належна оцінка зібраних у справі доказів вказує на наявність підстав для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки він у вказаній квартирі не проживає більше шести місяців. Враховуючи всі обставини справи, суд вважає за необхідне визнати [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] втратившим право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного, ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та

Outcome: approved