Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивачка у грудні 2018 року звернулася у суд з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, покликаючись, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 грудня 1996 року. Однак спільне життя у них не склалось, так як між ними немає взаєморозуміння, відповідач не рахування з її планами, поглядами на життя, по господарсту не допомагав, не дбав про зміцнення сімейних відносин, ставив власні інтереси вище сімейних. На ґрунті такої поведінки відповідача між ними виникали сварки, він наносив їй побої, що призвело до сімейного розладу, який має стійкий характер. Близько 20 років вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, не поважають та не люблять один одного, чому їх сімя розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. За наведеного, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, надала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснила, що подружнє життя з відповідачем не склалося, більше 15 років вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та що вона втратила до відповідача хороші почуття і примирення між ними неможливе. Просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позову не визнав та пояснив, що дійсно подружнє життя з позивачкою не склалося, з 2002 року вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, однак він не погоджується на розірвання шлюбу, оскільки вони давали шлюбну обітницю один одному. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. У відповідності до ч. 1\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст.\~110,\~112 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути предявлений один із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 грудня 1996 року, в якому мають сина [PERSON], [INFO]. Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами довгий час немає взаєморозуміння, з 2002 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин вже довгий час, позивачка втратила до відповідача хороші почуття і помиритися з ним не бажає, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі ст.ст.12, 89, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved