Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом про зміну підстав формулювання причин звільнення з роботи, посилаючись на те, що працювала директором ТОВ»Унілаб».29.04.2013р.вона електронним зв»язком двом основним учасникам товариства надіслала заяву про звільнення із займаної посади,за власним бажанням.2.07.2013р. їй вручено наказ про звільнення із займаної посади за ст..41 ч.1 КЗпП України.Вважає неправильним формулювання причин звільнення, оскільки,жодних порушень трудових обов»язків не допускала, пояснень з приводу вказаних підстав звільнення у неї не відбирали,в наказі не вказано причин звільнення.Просить змінити підстави формулювання причин звільнення з роботи та вважати її звільненою за власним бажанням за ст..38 КЗпП України з 13.05.13р. 1.10.13р.позивачка збільшила позовні вимоги ,просить змінити дату та підставу її звільнення,вважати її звільненою за власним бажанням за ст..38 КЗпП України з 13.05.13р. та стягнути в її користь 20878,46грн.16.01.13р.уточнила позовні вимоги та згідно поданої заяви просить змінити дату та підставу її звільнення,вважати її звільненою за власним бажанням з 13.05.13р. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, дали аналогічні пояснення,доповнивши, що після подачі заяви про звільнення її викликали для передачі справ.При проведенні інвентаризації вона не була і по її наслідках пояснень в неї не вимагали.У зв»язку з чим виникла нестача не знає.З нею,як і з іншими працівниками договір про повну матеріальну відповідальність не укладався.При прийнятті її на роботу, їй не передавали товаро-матріальні цінності по акту передачі.Причин звільнення їй не пояснили, при винесенні наказу про звільнення,відповідач не запропонував їй дати пояснення.Просять позов задоволити. Представник відповідача проти позову заперечив та пояснив, що у зв»язку з усуненням зборами товариства від виконання обов»язків директора ТОВ»Унілаб» [PERSON],його 2.05.13р.було призначено виконуючим обов»язки директора.Усунення позивачки було викликане тим,що вона повідомила працівникам неправдиві відомості про припинення діяльності товариства та змусила їх написати заяви про звільнення, фактично зупинивши роботу товариства,після чого подала заяву про власне звільнення.В результаті проведеного аудиту основних засобів було виявлено недостачу на суму 89519,14грн.22.05.13р.акти з результатами інвентаризації надані [PERSON]для ознайомлення та дачі пояснень, однак вона жодних пояснень не надала. На підставі рішення загальних зборів він звернувся у правоохоронні органи для перевірки наявності в діях позивачки ознак злочину.Матеріально-відповідальною особою на підприємстві є лише директор.Заяви про звільнення позивачки за власним бажанням він не отримував,на його особисту електронну почту така не надходила.Позивачку звільнили за халатність і виявлену недостачу,чому в наказі це не зазначено пояснити не може.Просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено судом,[PERSON]працювала на посаді директора ТОВ»Унілаб»,що не заперечено сторонами в судовому засіданні,а тому відповідно до ст..61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Згідно рішення загальних зборів учасників ТОВ»Унілаб» від 2.05.134р.№03, вирішено усунути від виконання обов»язків директора товариства [PERSON]та призначити виконуючим обов»язки директора Самардака І.С.Із зазначеного протоколу зборів не вбачається з яких підстав та у зв»язку з чим усунено позивачку від виконання обов»язків директора. З протоколу №03/1 від 2.05.13р. загальних зборів учасників ТОВ»Унілаб» вбачаться,що вирішено зобов»язати [PERSON]передати Самардаку І.С.документи і справи товариства до 08.05.13р.,Самардаку ІС.доручити провести аудит діяльності товариства до 17.05.13р. Відповідно до акту приймання-передачі від 07.05.13р, [PERSON]передала Самардаку ІС. Документи та матеріальні цінності товариства. Наказом №03/05/13 від 3.05.13р. на підставі протоколу загальних зборів учасників ТОВ»Унілаб» створено інвентаризаційну комісію. Згідно загального інвентаризаційного опису товаро-матеріальних цінностей станом на 13.05.13р.виявлено недостачу на суму 83 381,94грн.та на суму 11 303,36грн. З акту відмови від дачі пояснень ,складеного 15.05.13р.вбачається,що [PERSON]отримала копії інвентаризаційних актів з виявленими недостачами,але жодних пояснень щодо фактів недостач не надала. Як вбачається з протоколу загальних зборів учасників ТОВ»Унілаб» №17/1 від 17.05.13р. затверджено результати аудиту та [PERSON].вирішено звільнити за ч.1 ст.41 КЗпП України. На підставі даного протоколу 17.05.13р.винесено наказ №17/05/13 ,яким [PERSON]звільнено за ст..41 ч.1 КЗпП України,з 17.05.13р. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Позивачка посилається на подачу нею електронною почтою заяви про звільнення за власним бажанням, зазначене,незважаючи на заперечення з цього приводу представника відповідача в судовому засіданні, стверджено поданим ним відзивом на позовну заяву. Виходячи з положень ст..38 КЗпП України,працівник має право розірвати трудовий договір,укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за 2 тижні. Подача працівником заяви з метою уникнення відповідальності за винні дії не позбавляє власника звільнити працівника за винні дії з підстав,передбачених законом,до закінчення встановленого ст..38 КЗпП України строку,а також застосувати до нього протягом цього строку у встановленому законом порядку інше дисциплінарне стягнення. У судовому засіданні встановлено,що позивачка надіслала заяву про звільнення за власним бажанням 29.04.13р.електронною поштою.Відтак, відповідач міг її звільнити з інших підстав чи застосувати інше дисциплінарне стягнення до 13.05.13р. Згідно ст..41 ч.1 КЗпП України,трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку одноразового грубого порушення трудових обов»язків керівником підприємства. Як зазначено у п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6.11.1992р.(з наступними змінами) « Про практику розгляду судами трудових спорів» суди, вирішуючи питання, чи є порушення трудових обов»язків грубим,суд має виходити з характеру проступку,обставин,за яких його вчинено,яку завдано ним шкоду. Звільняючи позивачку на підставі ч.1 ст.41 КЗпП України, відповідач ні в рішенні зборів учасників, ні у виданому наказі про звільнення не зазначив за яке конкретне одноразове грубе порушення трудових обов»язків [PERSON]підлягає звільненню,за яких обставин було вчинено проступок та характер останнього. Крім того, звільнення із вказаних підстав є дисциплінарним стягненням і допускається з додержанням правил,встановлених для застосування таких стягнень,зокрема ст..148,149 КЗпП України. Так,відповідно до ст..148 КЗпП України,дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявленням проступку,але не пізніше 1 місяця з дня його виявлення та не може бути накладене пізніше 6 місяців з дня вчинення проступку. Стаття 149 КЗпП України передбачає,що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення та при обранні виду стягнення враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку,заподіяну ним шкоду,обставини,за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Однак,як вбачається з представлених суду доказів, відповідач не встановив за який період виникла недостача товаро-матеріальних цінностей,хто винен у її виникненні, хто був матеріально-відповідальною особою у ТОВ»Унілаб». Окрім того, відсутні докази про те,що у позивачки вимагались письмові пояснення. При цьому суд не бере до уваги акт про відмову від дачі пояснень від 15.05.13р.,оскільки, з нього не вбачається,що відповідачем зажадались письмові пояснення в [PERSON] Вказане не спростовано в судовому засіданні представником відповідача. Згідно ст..130 КЗпп України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду,заподіяну підприємству внаслідок порушення покладених на них трудових обов»язків.При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інетерси працівника гарантуються шляхом встановлення відповідальності лише за пряму дійсну шкоду,в межах і порядку,встановлених законом і за умови,що така шкода заподіяна протиправними діями чи бездіяльністю працівника.На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду,яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського риску. Позивачкою в судовому засіданні вказано,що кожного місяця ними списувались реактиви ,у зв»язку з господарською діяльністю товариства, однак акти списання не взяті до уваги при проведенні інвентаризації. Зазначене не спростовано представником відповідача в судовому засіданні. Статтею 134 КЗПп України передбачено випадки повної матеріальної відповідальності-у разі укладення письмового договору між працівником та підприємством про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна ,переданого йому на зберігання або для інших цілей; у разі одержання працівником майна під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; якщо шкоду завдано діями працівника,які мають ознаки діянь,переслідуваних у кримінальному порядку;шкоди завдано недостачею та ін... Відповідачем не надано будь-яких доказів щодо матеріальної відповідальності саме позивачки. Окрім того, ст..136 КЗпП України визначено порядок відшкодування шкоди,заподіяної працівником,однак вказане не є підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення згідно ст.41КЗпП України. Наявність порушеного кримінального провадження за правовою кваліфікацією за ч.2 ст.191 КК України за фактом нестачі на ТОВ»Унілаб»,не підтверджує законності звільнення позивачки за п.1 ст.41 КЗпП України за одноразове грубе порушення. Як вбачається з ч.3 ст.235 КЗпП України,у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству,у випадках коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган,який розглядає трудовий спір, зобов»язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю. Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення,з врахуванням положень ст..11 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених вимог. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 243,6 грн.в дохід держави.

Outcome: approved