Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Свій позов мотивує тим, що вона 23 травня 2008 року розірвала шлюб з відповідачем. В шлюбі в них народилося троє дітей син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Відповідач допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає, проживає окремо, діти фактично перебувають на утриманні позивачки. Просить стягувати з відповідача в її користь аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилася, однак скерувала до суду письмову заяву в якій позов свій підтримала повністю, просила його задовольнити, а справу слухати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, однак скерував до суду письмову заяву в якій позов визнав, згідний сплачувати аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно, справу просив слухати у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. З свідоцтва про розірвання шлюбу, свідоцтва про народження дітей вбачається, що сторони розірвали свій шлюб 23 травня 2008 року, в якому в них народилося троє дітей син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с. 6-10). Судом встановлено, що [PERSON] допомоги на утримання своїх неповнолітніх дітей не надає, будь-яких доказів про це в матеріалах справи немає. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], 24 квітня 2011 року народженняв в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд врахував стан здоровя та матеріальне становище дітей; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, стягувача аліментів. Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обовязкового негайного виконання. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок.

Outcome: approved