Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача та просить стягнути з нього на свою користь суму боргу в розмірі 1598563,52 гривень та суму процентів від суми позики у розмірі 1173126,87 гривень та судовий збір в розмірі 3654 гривень. При цьому посилається на те, що 12.12.2006 року відповідач позичив в неї грошові кошти в розмірі 40000 доларів США та 10000 ЄВРО, про що видав відповідну розписку. Крім того, 01.07.2007 р. відповідачем було в неї позичено ще 20000 ЄВРО. 22.04.2015 р. нею на адресу відповідача була направлена вимога щодо повернення грошових коштів, яка повернулася за закінченням терміну зберігання. Станом на день звернення до суду сума позичених та не повернутих грошових коштів за офіційним курсом НБУ складає 1598563,52 гривень та розмір нарахованих процентів станом на 21.07.2015 р. складає 1173126,87 гривень. В звязку з викладеним вона була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав суду письмові заперечення на позов та заяву про застосування строків позовної давності. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за договором позики від 12.12.2006 року [PERSON] отримав в борг від [PERSON] грошову суму в розмірі 40000 доларів США та 10000 ЄВРО. Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] 30.04.2008 року зареєструвала шлюб на змінила прізвище „Вежновець на „Коновалова. Відповідач вказану суму боргу до теперішнього часу не повернув. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, то зобовязальні договірні відносини між позивачем та відповідачем кваліфікуються судом як позикові. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Як вбачається з опису поштового відправлення та поштових чеків позивачка звернулася до відповідача з вимогою щодо повернення грошових коштів 22.04.2015 р. Отже відповідно до ст. 612 ЦК України відповідач, що прострочив свої зобовязання повинен повернути позивачці суму боргу в розмірі 40000 доларів США, що станом на 21.07.2015 р. за курсом НБУ становить 881285,36 гривень. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законодавством. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином з відповідача на користь позивачки також слід стягнути проценти від суми боргу в розмірі 40000 доларів США на рівні облікової ставки Національного банку України в розмірі 767678,08 гривень. Також з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума боргу в розмірі 10000 ЄВРО, що станом на 21.07.2015 р. за курсом НБУ становить 239092,72 гривень та проценти від вказаної суми боргу на рівні облікової ставки Національного банку України в розмірі 208271,05 гривень. Разом з тим, згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми боргу в розмірі 20000 ЄВРО та процентів за вказаною сумою задоволенню не підлягають, оскільки жодних письмових доказів на підтвердження укладання вказаного договору позики позивачкою суду надано не було. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Таким чином, початок перебігу строку позовної давності слід вважати з моменту звернення позивачки до відповідача з вимогою щодо повернення грошових коштів, а саме з 22.04.2015 р., отже позивачкою подано позов в межах строку позовної давності. Згідно 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір в розмірі 3654 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial