Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку в квартирі за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з тим, що квартира належить їй на підставі права власності, а оскільки відповідач в ній не проживає та залишається бути зареєстрованим і добровільно знятися з реєстраційного обліку відмовляється, чим перешкоджає позивачці у здійсненні нею права власності, розпорядженні та користуванні власним житлом. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, про день слухання справи був сповіщений належним чином, заперечень проти позову не представив. Представник відповідача - Управління Державної міграційної служби України в Луганській області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, також просив прийняти рішення на розсуд суду. Судом вирішено справу розглядати заочно. Судом установлено, що рішенням Артемівського районного суду м. Луганська №1203/10750/2012;провадження №2/434/873/13 від 25.03.2013 року за [PERSON] визнано право власності на цілу квартиру за адресою: [ADDRESS]. Зазначене рішення суду набрало чинності. В даній квартирі також зареєстрований, але не проживає відповідач [PERSON] який продовжує бути в ній зареєстрованим, чим перешкоджає позивачці у здійсненні нею права власності і розпорядження власною квартирою. Із довідки ЛМКП «Ювілейне» від 08.10.2013 р. видно, що у вищенаведеній квартирі з 2000 року по наступний час зареєстрований колишній чоловік позивачки [PERSON]. Таким чином відповідач не проживає в квартирі, продовжуючи бути в ній прописаним, чим перешкоджає позивачці у здійсненні нею права власності, користуванні та розпорядженні власним майном. У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. У відповідності до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, які не заборонені законом... У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного ст. ст.317, 328, 391 ЦК України, ст. 150, 155 ЖК України,

Outcome: approved