Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач - ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулось до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок скоєння злочину до відповідачів: [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що 03.10.2011 року між позивачем та ТзДВ «Інтер-А» був укладений кредитний договір №46/03- ю/2011. Відповідно до п.п.1.1 Банк - ТзДВ «Інтер-А» відкриває Позичальнику - ТзДВ «Інтер-А» відновлювальну кредитну лінію з загальним лімітом в сумі 10000000 грн., а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в межах строку кредитування, встановленого в п.1.3. цього Договору, в розмірі 15,5 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Кредитним договором Банком прийнято, згідно: договору застави №46/03-ю/2011- з1 від 03.10.2011 року - 11 автомобілів IVECO STRALIS AT 440 S 43Т/Р, 11 цистерн напівпричепів Mistrall S 392 Р 1, що належать Позичальнику на праві власності; договору застави №46/03-ю/2011- з2 від 03.10.2011 року - автомобіль BENTLEY CONTINENTAL, MERCEDES - BENS ML 350, що належать TOB «Боянівка Імпекс ЛТД» на праві власності; договору застави №46/03-ю/2011- з3 від 03.10.2011 року (товарів в обороті) зі змінами та доповненнями - товари в обороті балансовою вартістю 6 310 996,59 грн., заставною вартістю 5 519 893,00 грн. без ПДВ., що належать ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» на праві власності; договору іпотеки №46/03-ю/2011- з4 від 27.12.2012 року - нерухоме майно: нежитлова будівля, загальною площею 3049,90 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» на праві власності; договору поруки №46/03-ю/2011 - П2 від 03.10.2011 р. - фінансову поруку [PERSON] (ІПН [NUMBER]); договору поруки №46/03-ю/2011 - ПІ від 03.10.2011 р. - фінансову поруку ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД». Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у встановлений строк (термін) його виконання. Однак, всупереч умовам Договору Позичальником з 05.05.2013 року систематично не виконуються умови Договору в частині повернення кредитних коштів, з 05.06.2013 року - сплата процентів за користування здійснюється з порушенням строків, визначених умовами Кредитного договору, а по закінченні строку кредитування - 02.10.2013 року не повернуто ліміт кредитування та не сплачено проценти за користування кредитними коштами в повному обсязі. В позовній заяві також вказують, що факт порушення Позичальником умов Кредитного договору встановлений в рішенні Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12.08.2014 pоку, ухвалі апеляційного суду Чернівецької області від 10.12.2014 pоку, якою апеляційну скаргу ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» відхилено, заочне рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 12.08.2014 року залишено без змін. Згідно п. 3.1.3. Договору застави №46/03-ю/2011- з3 від 03.10.2011 року (товарів в обороті) зі змінами та доповненнями, укладеного між АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Боянівка - Імпекс ЛТД» заставодержатель має право вимагати від заставодавця, у випадку виникнення загрози пошкодження чи зменшення заставної вартості предмета застави та у разі відчуження предмету застави, заміни його іншим майном (товарами в обігу) такої ж або більшої вартості. 28.02.2014 року працівниками Чернівецької обласної дирекції було проведено перевірку заставного майна - товарів в обороті, за результатами якого було виявлено відсутність товарів на складі згідно бухгалтерського обліку, крім тих, що знаходяться на відповідальному зберіганні TOB ВКТ «АРГО» в м. Хотин. В подальшому від ТДВ «Інтер-А», ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» не надходило ні пояснень щодо відсутності предмета застави (товарів в оброті), ні пропозицій щодо надання іншого ліквідного забезпечення взамін втраченого. Оскільки, згідно цього виду застави заставодавцю надається право змінювати склад та натуральну форму заставленого майна за умови, що його загальна ринкова вартість не буде меншою від вказаної у договорі застави (право відчуження і зміни предмета застави), відповідно відчуження ТОВ «Боянівка - Імпекс ЛТД» товарів в обороті і не набуття у власність нових товарів в обороті, призвело до зникнення такого виду забезпечення зобов'язання як застава товарів в обороті, а звідси - можливості Банку задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації майна шляхом звернення стягнення на предмет застави. Враховуючи ситуацію, що склалася, 13.06.2014 року АБ «Укргазбанк» звернувся до правоохоронних органів із заявою за №51402-141 про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» за ст. 190 КК України, знесенням відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початок розслідування. Після проведення перекваліфікації діянь посадових осіб ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» під час досудового розслідування, вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.12.2014 року [PERSON] та [PERSON] було визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 850,0 грн. в дохід держави без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Таким чином з вироку суду від 19.12.2014 року вбачається, що [PERSON], будучи службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративними обов'язками, діючи умисно, протиправно, в період з липня 2013 року по грудень 2013 року вступив в попередню змову з головним бухгалтером ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» [PERSON] спрямовану на підробку документів про залишки товару, що є предметом застави в АБ «Укргазбанк», шляхом внесення неправдивих відомостей в документи, для подальшого їх використання та подання представнику АБ «Укргазбанк» при перевірці, що призвело до укриття факту відсутності заставного майна - товарів в обороті на балансі та складському обліку юридичної особи, що позбавило АБ «Укргазбанк» правових підстав для звернення стягнення на предмет застави. Таким чином АБ «Укргазбанк», як позивачу, внаслідок неправомірних та протиправних дій з боку відповідачів, які полягають у внесенні неправдивих відомостей в документи щодо наявності заставного майна для подальшого подання їх представникам Банку, що призвело до укриття факту відсутності заставного майна - товарів в обороті на балансі та складському обліку юридичної особи та позбавило АБ «Укргазбанк» правових підстав для звернення стягнення на предмет застави, внаслідок чого Банк позбавлений можливості погасити прострочену заборгованість по кредитному договору за рахунок реалізації заставного майно, чим заподіяно матеріальну шкоду позивачу в розмірі 6310996,59 грн. Вказують, що матеріальна шкода, що заподіяна Відповідачами Позивачу проявляється у підробці документів щодо наявності заставного майна, у втраті заставного майна вартістю 6310996,59 грн., а тому просять стягнути з відповідачів в солідарному порядку на їх користь вище вказану суму завданої шкоди та понесені по справі судові витрати. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, будучи належно повідомленою про дату, час та місце судового розгляду про що наявна інформація в матеріалах справи. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення вимог позову, вважає їх необґрунтованими та такими що не підлягають до задоволення про що надала свої письмові заперечення та просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Згідно досліджених матеріалів справи вбачається, що предметом позову є стягнення з відповідачів в солідарному порядку грошових коштів у сумі 6310996,59 грн., які як вказує позивач є завдана відповідачами матеріальна шкода, при цьому ПАТ АБ «Укргазбанк» в якості обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вказана матеріальна шкода виникла у зв'язку з вчиненням відповідачами кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, за вчинення якого їх притягнуті до відповідальності за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.12.2014 року. Разом з тим, вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.12.2014 року відповідачі були притягнуті до кримінальної відповідальності, передбаченої ст.366 ч.1 КК України, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей. Фабула обвинувачення зводиться до того, що відповідачами, які діяли як службові особи ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД», складалися та підписувалися від імені зазначеного товариства довідки про залишки заставних товарно-матеріальних цінностей, при їх фактичній відсутності на складах підприємства у зв'язку з продажем іншим суб'єктам господарювання. З об'єктивної сторони зазначене кримінальне правопорушення має формальний склад, оскільки об'єктом правопорушення є нормальна діяльність державного та громадського апарату, а також апарату управління підприємств, установ та організацій. Такі, передбачені ст. 366 ч.1 КК України, кримінально карані діяння відносяться до злочинів, що посягають на суспільні інтереси і саме по собі їх вчинення не має наслідком спричинення матеріальної шкоди, про стягнення якої просить позивач, а тому вказана позивачем шкода не випливає із пред'явленого обвинувачення та судового вироку, а позовні вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди, яка, на їх думку, проявляється в підробці документів про залишки товарів на складі, не може розглядатися судом як шкода завдана злочином, у вчиненні якого обвинувачувався відповідачі. Таким чином суд вважає, що позивач помилково надав факту притягнення відповідачів до кримінальної відповідальності статусу преюдиції для цивільної справи про відшкодування шкоди, оскільки склад правопорушення, визначеного диспозицією ч.1 ст.366 КК України, є формальним, а обставини справи, встановлені вироком суду не засвідчують завдання саме з боку відповідачів будь-якої матеріальної шкоди позивачу та не належать до предмету доказування в даній цивільній справі, оскільки не доводять ні факт завдання, ні розміру матеріальної шкоди, так само, як і не доводять наявності причинно-наслідкового зв'язку дій відповідачів та будь-яких негативних, в матеріальному плані, наслідків для позивача. Зважаючи на відсутність у вироку Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.12.2014 року матеріально-правового значення або будь-якого процесуального статусу для вирішення даної цивільної справи, в силу ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, позивачем не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, при цьому такі доводи повинні ґрунтуватися на належних і допустимих доказах з огляду на приписи ст.ст. 57, 58 ЦПК України. Однак всупереч приписам ч.4 ст.60 ЦПК України в даному випадку доводи позивача ґрунтуються виключно на його припущеннях та на помилковому розумінні і тлумаченні норм матеріального і процесуального права. Між тим в даній цивільній справі правові підстави для застосування наведених позивачем положень ст.1166 ЦК України та для відшкодування майнової шкоди відсутні з огляду на таке. В силу ч.1 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вказано вище цивільно-правові наслідки дій відповідачів, як і юридичні факти, які були б встановлені вказаним вироком та свідчили б про наявність майнової шкоди і причинно-наслідкового зв'язку між її виникненням та діями відповідачів відсутні. Крім того, як вбачається з обвинувального акту та знайшло своє підтвердження у вироку суду, злочином не було спричинено матеріальної шкоди позивачу чи будь-якій іншій особі. Відтак відшкодування майнової шкоди може відбуватись тільки на загальних засадах цивільно-правової відповідальності, тобто без врахування в якості доказу вини відповідачів у вчиненні передбаченого ст.366 ч.1 КК України, яка встановлена вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.12.2014 року. В цьому аспекті аналіз положень ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювана шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі чотири обов'язкові в даному випадку складові, а саме: протиправна поведінка особи; настання шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та настанням шкоди та вина заподіювана шкоди. При цьому протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об'єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювана шкоди (умислу або необережності). Проте, як вбачається з пред'явленого позову, джерелом виникнення спірних правовідносин є цивільно-правові договори, які були укладені між позивачем та ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД», яке не є учасником даної справи. В силу зазначених правочинів грошові зобов'язання та обов'язки заставодавця перед позивачем виникли саме у ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД», при тому, що зазначена юридична особа володіє повною правосуб'єктністю та має відповідати за виконання зазначених цивільно-правових зобов'язань. Крім того сама по собі відсутність заставного майна не може бути свідченням завдання позивачу матеріальної шкоди, оскільки позивач не довів відсутність у ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД» матеріальних можливостей погасити суму кредитної заборгованості перед банком за рахунок інших активів, в тому числі за рахунок іншого заставного або іпотечного майна, яке було передано з в забезпечення виконання умов кредитного договору, на яке наявні посилання в позовній заяві. В силу ст. 62 Конституції України відповідачі не вважаються винними у розтраті, відчуженні, приховуванні, підміні, пошкодженні, знищенні заставного майна або інших незаконних діях з заставним майном, а відтак відсутні й правові підстави для їх цивільно-правової відповідальності за вказані дії. Встановлена вироком суду вина відповідачів полягає тільки у внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, при тому, що умисел відповідачів не був спрямований на протиправне позбавлення позивача належного йому майна та майнових прав, про що також свідчить вирок суду в якому відсутня така кваліфікація дій відповідачів, яка б визначалася наявністю будь-якої матеріальної шкоди, що завдана або могла бути завдана будь-яким особам. Враховуючи те, що інших доказів заподіяння шкоди позивачу незаконними діями відповідачів, їх протиправної поведінки, самого факту настання шкоди, наявності причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідачів та настанням шкоди, а також вини відповідачів у заподіянні шкоди позивачем не надано, а тому суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову. Крім того, дане кримінальне правопорушення фактично вчинено внаслідок неправильної поведінки обвинуваченого, що знайшло своє відображення у вироку, без наявності будь-якої корисної мети, при тому, що форма його вини практично межує зі злочинною недбалістю, позаяк внесення неправдивих відомостей у надані банку довідки про залишки товарів не призвело до виникнення у ТОВ «Боянівка Імпекс ЛТД», як позичальника, жодних прав або зміну майнового стану. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачем не доведено факту заподіяння відповідачами майнової шкоди та не надано доказів в підтвердження обставин, що свідчить про наявність реальних негативних наслідків, спричинених саме діями відповідачів, суд вважає, що в задоволенні вимог позову слід відмовити. З огляду на викладене, відповідно до вимог ст. 62 Конституції України, ст.ст. 22, 526, 527, 530, 1166 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed