Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що згідно договору купівлі-продажу від 18.10.2001 року та державного акту на право приватної власності їй належить земельна ділянка [ADDRESS]. Однак, вищевказані документи були втрачені. Вона зверталася до відділу реєстрації майнових прав на нерухоме майно ММР для державної реєстрації земельної ділянки, але їй було відмовлено, оскільки реєстрація проводиться тільки на підставі оригіналів. Без правовстановлюючих документів не може вільно володіти та розпоряджатися належною їй земельною ділянкою, у зв'язку із чим, просить визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку. Позивачка надала суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення вимог не заперечує, та зазначила, що у СТ «Азовсталець» було перейменування [ADDRESS] на [ADDRESS]. Відповідно до поданих сторонами заяв суд розглянув справу у їх відсутності. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] виданого Маріупольською міською радою 28 вересня 2001 року, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.09.2001 року за №3-1733, належала земельна ділянка [ADDRESS], площею 0,0601га, для ведення садівництва. У вказаному Дердавному акті міститься напис державного нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М. (зареєстрований в реєстрі №8-4453), що на підставі договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки право власності на неї перейшло до [PERSON]. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18 жовтня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори Кулініч В.М. (зареєстровано в реєстрі №8-4453), [PERSON] є власником земельної ділянки [ADDRESS], площею 0,0601га. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.07.2016 року, земельна ділянка [ADDRESS], площею 0,0601га, має кадастровий номер [NUMBER]. Власником вказана [PERSON], ІПН - [NUMBER]. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки [ADDRESS], площею 0,0601га, але оригінали документів втрачені, тому вона має право звернутися до суду з вимогою про визнання за нею права власності на належну їй земельну ділянку. В зв'язку з викладеним суд вважає необхідним захистити права позивачки та визнати в судовому порядку за нею право власності на [ADDRESS], площею 0,0601га, а визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі Цивільного кодексу України,

Outcome: approved