Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що рішенням Буринського районного суду від 06.01.2017 року змінено розмір стягнення аліментів та стягнуто з відповідача аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 550 грн., щомісячно до досягнення ним повноліття. Між тим на сьогоднішній час, відповідно до вимог закону, розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатнього заробітку (доходу) платника аліментів. Крім цього, син підріс, збільшилися витрати на його утримання. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, просила змінити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина, стягнувши їх у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка [PERSON] , заявлені вимоги підтримала, просила змінити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , стягнувши їх з відповідача у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та сплачувати їх на її користь. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, просив провести судовий розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав про, що надав до суду письмове пояснення та заяву. У поясненні зазначив, що на даний час змінився його сімейно-майновий стан, у 2014 році він створив нову смію з [PERSON] і у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Крім того, змінився, тобто різко погіршав, стан його здоров`я, оскільки він переніс дві складні та дорогі операції (заміни двох кульгових суглобів), внаслідок чого став інвалідом 2 групи і позбавлений можливості виконувати важку фізичну працю, потребує звільнення від важких фізичних навантажень, що підтверджується висновком ЛКК. Також зазначив, що на даний час ні він ні його дружина не працює, на обліку у центрі зайнятості ні він, ні дружина не перебуває, заборгованості по аліментах не має. Третя особа Буринський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області про розгляд справи повідомлений належним чином, в судове засідання не явився по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи не подав. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути у його відсутності за наявними доказами. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 22.01.2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 21.06.2010 року і в шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, копією свідоцтва про шлюб, рішенням Буринськогго районного суду, копією свідоцтва про розірвання шлюбу, копіями паспортів сторін (а.с.3,15-17,30,51). Рішенням Буринського районного суду від 06.01.2017 року змінено розмір аліментів та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 550 грн. на утримання сина [PERSON] , щомісячно до досягнення ним повноліття, у зв`язку з чим судом було видано відповідний виконавчий лист, що вбачається з рішення Буринського районного суду та копії виконавчого листа (а.с.22-23,25). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями ст.181 цього ж Кодексу способи виконання обов`язку утримання дитини визначаються домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у часті від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України в пунктах 17 та 23 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з часу стягнення аліментів з [PERSON] на утримання його неповнолітнього сина минув тривалий час. Син підріс, навчається і потребують значно більших витрат на своє утримання та створення належних умов, достатніх для його нормального фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому позивачка не спроможна в повній мірі забезпечити потреби дитини, оскільки аліменти, які сплачує відповідач на утримання останньої є мізерні, не відповідають вимогам ч.2 ст. 182 СК України та є недостатніми для належного виховання та утримання дитини. Між тим, статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» передбачено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2019 року - 2027 гривень, 50 відсотків від яких становить 1013 грн. 50 коп.. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Як встановлено судом, у відповідача на даний час змінився його сімейно-майновий стан, у 2014 році він створив нову смію з [PERSON] і у шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Крім того, змінився, тобто різко погіршав, стан здоров`я відповідача, оскільки він переніс дві складні та дорогі операції (заміна двох кульгових суглобів), внаслідок чого став інвалідом 2 групи і позбавлений можливості виконувати важку фізичну працю, потребує звільнення від важких фізичних навантажень. Також встановлено, що ні відповідач, ні його дружина на даний час не працює, на обліку у центрі зайнятості ні він, ні дружина не перебуває, заборгованості по аліментах відповідач не має. Дані обставини підтверджуються письмовими поясненнями [PERSON] , довідкою МСЕК, довідкою управління праці та соціального захисту населення Буринської РДА, виписками з історії хвороби, копією свідоцтва про шлюб, копіями паспортів [PERSON] та [PERSON] , копією свідоцтва про народження [PERSON] , довідками Буринського центру зайнятості (а.с.43-54). Надавши оцінку вищенаведеному в їх сукупності та відповідності нормам матеріального права, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання його неповнолітнього сина [PERSON] та сплачуються позивачці, підлягає зміні, але у меншому розмірі ніж того бажає позивачка, тобто в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки він не може працювати за станом здоров`я, є інвалідом 2 групи і отримує мінімальну пенсію. При цьому, суд не погоджується і з твердженнями позивачки щодо можливості сплати ним коштів на утримання дитини у більшому розмірі, оскільки ці доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і вона не довела цього належними та допустимими доказами згідно з вимогами процесуального закону. З врахуванням наведеного позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України, з врахуванням часткового задоволення вимог позивачки та звільнення її відповідно до Закону від сплати судових витрат, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.. Таким чином,

Outcome: partial