Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання її доньки [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.10.2011 між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.11.2015 розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , яка після розірвання шлюбу з відповідачем залишилась проживати разом з нею за зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS] . Відповідач фактично втратив безпосередній зв`язок з дитиною, участі у вихованні дитини не приймає, позивачка постійно, з дня народження дитини, піклується про свою дочку, забезпечує її одягом, харчуванням, засобами для розвитку, дитина перебуває на її утриманні та вихованні. В зв`язку з необхідністю вирішення побутових питань щодо навчання, розвитку, лікування дитини, які супроводжуються поданням заяв від батьків дитини, існує необхідність у встановленні місця проживання дочки разом з матір`ю (позивачем), що відповідає фактичним обставинам, що склалися в родині. Ухвалою суду від 26.04.2021 по справі відкрито позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 04.06.2021 закрито підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду по суті. Відповідач [PERSON] викликався до суду, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті суду, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Зі згоди позивачки, викладеної в письмовій заяві представника, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити. Представник третьої особи підтримала висновок управління «Служба у справах дітей» СМР про доцільність визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , позовні вимоги просила задовольнити. Заслухавши думку учасників справи, заслухавши пояснення свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.10.2011. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.11.2015 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10, 13). Від шлюбу у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] (а.с.11). Наразі дитина зареєстрована разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.12). Після розірвання шлюбу та по теперішній час відповідач проживає окремо, донька [PERSON] весь час проживає разом з матір`ю, яка піклується про неї, забезпечує її одягом, харчуванням, засобами для розвитку, дитина перебуває на її утриманні та вихованні. Вказані обставини підтверджуються наданими в судовому засіданні показаннями свідків. Так, свідок [PERSON] , яка мешкає по сусідству з позивачкою та підтримує товариські відносини з її матір`ю, суду повідомила, що [PERSON] мешкає разом з мамою та бабусею, батька дівчинки востаннє свідок бачила, коли дитині було 1,5 роки. Доглядом та вихованням дитини займаються мама та бабуся, які супроводжують дівчинку на гуртки, прогулянки та в школу. Свідок [PERSON] , яка мешкає по сусідству з позивачкою та товаришує з нею близько 6 років, суду повідомила, що має сина одного віку з [PERSON] . В зв`язку з цим кожного дня вони зустрічаються на дитячому майданчику, спілкуються між собою. Свідку відомо, що дівчинка мешкає разом з мамою та бабусею, які займаються її розвитком та вихованням; батька дитини за весь цей час свідок жодного разу не бачила. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивачки, суду повідомила, що після розлучення з чоловіком у 2015 році її донька разом з онукою мешкають разом з нею. Колишній зять жодної участі в житті дитини не приймає, аліменти на утримання дитини стягуються в примусовому порядку. Всі питання щодо догляду, харчування, лікування, навчання, розвитку дитини вирішуються її донькою та нею. З довідки, наданої Комунальною установою Сумська спеціалізована школа І-ІП ступенів №29 м. Суми, Сумської області, вбачається, що за період навчання [PERSON] у школі батько [PERSON] з приводу навчання та виховання доньки з учителем не спілкувався, батьківські збори не відвідував (а.с.14). Управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради до суду надано висновок щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] ; враховуючи те, що малолітня дитина з народження і до цього часу проживає з матір`ю, яка створила належні умови для проживання, розвитку, відпочинку дитини, зі слів [PERSON] , проводить з нею багато часу, відвідує дитячі майданчики, розважальні центри, кінотеатри (а.с. 43). У відповідності до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України вбачається, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, враховуючи вік малолітньої [PERSON] , яка на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, а також те, що з моменту розірвання шлюбу та по теперішній час донька сторін весь час проживає разом з матір`ю, яка піклується про неї, а відповідач проживає окремо, суд вважає, що подальше проживання малолітньої дитини з матір`ю буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи, позитивно сприятиме її розвитку, як психологічному, так і фізичному. Відтак, на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 908 грн.

Outcome: approved