Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про примусове знесення самовільного будівництва побутових будівель та споруд. Свої вимоги мотивує тим, що її земельна ділянка межує із ділянкою сусіда, [PERSON] Відповідач, порушивши правила забудови, побудував господарські споруди так, що вода стікає в город позивачки та заважає проводити господарські роботи, підтоплює її будинок, затінює її земельну ділянку. В 1999 році на звернення її чоловіка до селищної ради, відповідачу було надано припис, яким зобовязано останнього перенести прибудови на 1 м. від межі, однак, як зазначає позивачка, до цього часу припис відповідачем не виконаний. Позивачка вдруге зверталася з даного приводу до селищної ради, але відповіді не отримала. [PERSON] РДА, на звернення позивачки, порадила їй звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю. До Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області позивачка зверталася неодноразово, однак позитивної для себе відповіді не отримала. У звязку з цим та через відмову відповідача добровільно задовольнити вимоги позивачки, вона змушена звертатися до суду. На підставі ст. ст. 41, 108, 103, 211 п. 1 г),е), і) ЗК України, ст. 105 ЦК України, ст. 150 Адміністративного кодексу України позивачка просить «примусово знести всі навіси, прибудовані до паркану, який стоїть на межі, від будинку до навісу, що прибудований до хліва узаконеного та прибудований до паркану навіс». Заявою від 26 травня 2017 року позивачка змінила позовні вимоги, просить суд «зобов'язати [PERSON] перенести на 1 метр прибудовані до забору, господарські споруди, навіси, желєзний ящик 1,70 м, який лежить на самій межі на бетонних стовпах і з нього стікає прямо в город вода». У судовому засіданні позивачка підтримала змінені позовні вимоги з тих же підстав, що зазначені в позовній заяві. Крім того, будучи допитаною у якості свідка, пояснила, що вона є власником домоволодіння по вул. Франка, 17 в смт. Іванків. По сусідству з нею, по вул. Франка, 15, знаходиться домоволодіння відповідача, який проводить на цій ділянці самовільне будівництво господарських споруд з порушенням правил забудови. Через такі порушення відповідача вона не може нормально користуватися своєю земельною ділянкою, бо вся вода з господарських споруд відповідача стікає на її земельну ділянку та надмірно її зволожує. Ще в 1999 році відповідач за приписом мав перенести свої будови на 1 м від межі, але до цього часу цього не зробив. По даному питанню вона зверталася неодноразово в різні органи, зокрема, в селищну раду, районну адміністрацію, орган архбудконтролю, однак жоден не вирішив її проблему. Відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Крім того пояснив, що дійсно його земельна ділянка межує із ділянкою позивачки. На будинок, господарські будівлі і споруди в нього є інвентаризаційна справа, а земельна ділянка в нього у користуванні, не приватизована. Питання щодо стічних вод з господарських споруд піднімалося ще в 1999 році. Тоді він разом з покійним тестем підняли на 50 см шифер на будовах та відсунули його від межі позивачки, поставили відливи, щоб вода не стікала на її ділянку. 20 років це питання не піднімалося, все було спокійно, не розуміє, чому зараз позивачка підняла його. Крім того, межі між ділянками метрів з 6. Представники третіх осіб у судове засідання не зявилися, про дату і час розгляду справи повідомлені належним чином. Від Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області 17 травня 2017 року надійшло пояснення по справі, в якому зазначена інформація про проведену Департаментом роботу по зверненню [PERSON], яка фактично дублює листи Департаменту адресовані позивачці, які вона додала до позову. Щодо нормативного обґрунтування позову, третя особа звернула увагу на наступне. Згідно з частинами 1, 7 статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Із системного аналізу вищезазначених нормативно - правових актів слідує, що ознаками самочинного будівництва є: відсутність належного дозволу чи належно затвердженого проекту для будівництва; обєкт нерухомого майна збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети у встановленому порядку; створення обєкта з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Кожна із зазначених ознак є самостійною і достатньою для того, щоб визнати обєкт нерухомого майно самочинним будівництвом. Самочинне будівництво являє собою правопорушення, що полягає в порушенні норм земельного законодавства, що регулює надання земельної ділянки під будівництво, або містобудівних норм, що регулюють проектування й будівництво. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові від 30.03.2012 р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз'яснив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування ст. 376 Цивільного Кодексу України» позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути предявлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено. Позов може бути предявлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобовязання знесення забудови, так і про знесення забудови самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення. Абз. 2 п. 28 Постанови Пленуму зазначає, що при розгляді справ про знесення самочинного будівництва, яке здійснюється особою на власній присадибній, дачній або садовій земельній ділянці, суд має звертати увагу на наявність будівельного паспорта, технічних умов, документів, що надають право виконувати підготовчі та будівельні роботи, дотримання при забудові будівельних норм та правил, а також на наявність порушення прав інших осіб. Крім того судом досліджено надані сторонами письмові докази, зокрема: -Копію державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 312712, відповідно до якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,15 га в смт. Іванків, вул. Франка, 17, цільове призначення якої будівництво та обслуговування жилого будинку (а.с. 40); -Копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.11.2003 року, відповідно до якого позивач отримала у спадщину після смерті її чоловіка ? частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в селищі Іванків по вул. Франка, 17 (а.с. 43); -Копію інвентаризаційної справи на домоволодіння № 15 по вул. Франка в смт. Іванків, володільцем якого зазначений [PERSON] В даній справі міститься план присадибної ділянки із будовами, в тому числі зазначені під літерами Б, В, Г сараї, які відповідно до запису узаконені рішенням [PERSON] селищної ради від 24.09.1986 року № 172 (а.с.58-62); - Копію листа-відповіді першого заступника голови адміністрації [PERSON] від 27.05.1999 року № 136, відповідно до якого [PERSON] (чоловіку позивачки) повідомлено, що прибудований до сараю навіс [PERSON] узаконений рішенням селищної ради від 24.09.1986 року № 172; прибудований до забору насіс [PERSON] зобовязався перенести на 1 метр від межі в термін до 21.06.99 р., про що йому вручено припис; туалет побудовано згідно діючих будівельних норм зі стоком води на земельну ділянку господаря; -Копію листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 02.08.2016 року до [PERSON] відділення поліції, в якому зазначено, що під час виїзду на місце за адресою: вул. Франка, 15 в смт. Іванків, власник земельної ділянки та будівель був відсутній, а тому перевірити документи, що підтверджують право власності на земельну ділянку було неможливо, а тому Департамент просить надати допомогу щодо забезпечення присутності [PERSON] на обєкті будівництва за вищевказаною адресою та провести спільну перевірку (а.с. 5); -Копію листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 22.03.2016 року адресованого [PERSON], в якому зазначено, що під час виїзду на місце за адресою: вул. Франка, 15 в смт. Іванків, перевірити документи, які посвідчують право власності або користування земельною ділянкою, документи, що посвідчують право власності на зазначені житлові будинки, господарські будівлі та споруди, не вдалося через відсутність субєктів містобудування або їх представників; [PERSON] було направлено лист із запрошенням з вимогою прибути до Департаменту з документами для проведення перевірки (а.с. 6); -Копію листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 15.07.2016 року адресованого [PERSON], в якому зазначено, що під час виїзду на місце за адресою: вул. Франка, 15 в смт. Іванків, власник ділянки та споруд був відсутній, перевірити документи, які посвідчують право власності на земельну ділянку було неможливо; відповідно до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відомостей за зазначеною адресою немає; [PERSON] було направлено лист із запрошенням з вимогою прибути до Департаменту з документами для проведення перевірки (а.с. 7); -Копію листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 17.08.2016 року адресованого [PERSON], в якому зазначено, що інспекцією встановлено, що відповідно до єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, відомостей за зазначеною адресою немає; під час виїзду працівників Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області на місце за адресою: вул. Франка, 15 в смт. Іванків, перевірити документи, які посвідчують право власності або користування земельною ділянкою, документи, що посвідчують право власності на зазначені житлові будинки, господарські будівлі та споруди, не вдалося через відсутність субєктів містобудування або їх представників; [PERSON] було направлено лист із запрошенням з вимогою прибути до Департаменту з документами для проведення перевірки, однак він проігнорував законні вимоги Департаменту; Департаментом було повторно направлено лист [PERSON] щодо необхідності бути присутнім на обєкті будівництва під час проведення перевірки з документами необхідними для її проведення; Департаментом було направлено листи до [PERSON] відділення поліції щодо сприяння у проведенні перевірки та забезпечення присутності [PERSON] на обєкті будівництва та до [PERSON] РДА щодо надання інформації про видачу будівельного паспорта на забудову земельної ділянки за вищевказаною адресою (а.с. 8-9); -Копію листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області від 09.11.2016 року адресованого [PERSON], в якому зазначено, те, що й у листі, мова про який йшла вище (а.с. 10); -[PERSON] місцевої прокурату від 08.12.2016 року, адресований [PERSON], в якому зазначено, що прокуратурою не встановлено підстав для вжиття заходів представницького характеру (а.с. 11); -[PERSON] РДА від 17.08.2016 року, адресований [PERSON], в якому рекомендовано позивачці звернутися до органу Державного архітектурно-будівельного контролю (а.с.13-15). Суд встановив, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо дотримання суміжним землекористувачем будівельних норм і правил при забудові земельної ділянки. При вирішенні вказаного спору слід керуватися нормами ЦК України, зокрема статтями 375, 376, 391, нормами Земельного кодексу України та положеннями законодавства України про містобудування. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом сторонам, зокрема позивачу, неодноразово розяснювалися їх процесуальні права та обовязки. Судом постійно наголошувалося, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд попереджав про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, зокрема пояснював позичці, що для вирішення справи необхідні спеціальні знання в питаннях норм і правил містобудування та їх дотримання відповідачем при проведенні забудови, і за клопотанням сторони суд може призначити відповідну експертизу, однак позивачка не забажала проводити експертизу, наполягаючи на розгляді справи на основі наявних доказів, вважаючи їх достатніми для вирішення спору. Відповідно до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що відповідач має інвентаризаційну справу на домоволодіння, відповідно до якої зазначені в плані будови вважаються законно збудованими. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Відповідно до правової позиції ВСУ, висловленої ним у справі № 6-180цс14, за змістом частин 4 та 7 ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи зазначені в цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинного збудованого обєкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом. Отже, за змістом ст.. 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України. Суду не надано жодних доказів, які б, по-перше, визначали, що будівлі та споруди в домогосподавсті відповідача, про які йде мова у позовній заяві, є самочинно збудованими; по-друге, позивачем не доведено, крім іншого, що здійснена відповідачем забудова порушує її права, як власника суміжної ділянки. З досліджених судом доказів, жоден не є належним в розумінні ст. 58 ЦПК України, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування. На підставі викладеного вище, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими належними доказами, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави, оскільки позивач є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, що підтверджується посвідченням серії А № 045948, та на підставі п. 10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed