Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 554, 63гр. матеріальної шкоди та 50 000,00 гр. в відшкодування моральної шкоди, заподіяних їй злочином Посилається в позові на те, що 27.06.2012 року відповідач, знаходячись між подвір»ями [ADDRESS] та [ADDRESS], під час конфлікту, який виник на грунті особистих неприязних відносин, під час побутового конфлікту умисно наніс їй кулаком правої руки один удар в область правого ока. Внаслідок протиправних дій відповідача їй було заподіяне тілесне ушкодження у вигляді синців невизначеної та округлої форми на спинці і скатах носа, навколо правого ока,на нижній повіці лівого ока,які згідно висновку судово-медичної експертизи № 840е від 30.05.2013 року могли утворитися від однократної ударної дії тупого предмету, можливо кистю руки, зібраної в кулак, не виключено 27.06.2012 року. Вироком Солом»янського районного суду м. Києва від 02.08.2013 року відповідач був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі тридцяти п»яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 595,00гр. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.10.2013 року вирок суду залишено без змін. Довгий час після удару та падіння на землю вона перебувала на лікуванні, головні болі продовжують тривожити її і досі, крім того, часто бувають запаморочення та головокружіння, внаслідок одного з яких вона впала та забила ногу. Ці обставини змусили її неодноразово звертатися за медичною допомогою до Київської міської клінічної лікарні. Так, 28.06.2012 року їй був поставлений діагноз: забій м»яких тканин голови, параорбітальна гематома справа, 08.10.2013 року лікарем неврологом було зафіксовано, що її тривожать болі в області лоба, а 08.10.2013 року зазначено, що вона має виражені ознаки деформуючого артрозу в лівому колінному суглобі в двох проекціях. На своє лікування нею були витрачені значні кошти, що підтверджується відповідними чеками на суму 554,63 грн. Вина відповідача в завданні їй шкоди підтверджується вироком суду і саме в зв»язку з завданням їй тілесних ушкоджень вона змушена витрачати кошти на своє лікування. Крім матеріальної шкоди, їй з вини відповідача завдано моральної шкоди. Так, на сьогоднішній день їй виповнилося 73 роки, вона є дитиною війни та постійно потребує спокою та турботи. Постійні погрози відповідача пригнічують та лякають її, він ображає її нецензурною лайкою та іншими принизливими словами, бажає їй якнайшвидшої смерті та намагається вижити з будинку, в якому вона прожила все своє життя. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Представник позивачки вимоги останньої в судовому засіданні підтримав. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечували. Відповідач посилався на те, що саме позивачка є ініціатором усіх конфліктів, які відбуваються між ними, і причиною їх є те, що сестра позивачки подарувала йому частину будинку, який знаходиться в одному подвір»ї з будинком позивачки. Причиною конфліктів є його бажання розділити земельну ділянку, однак позивачка протягом кількох років не бажає узгоджувати межі. Ініціатором конфлікту 27.06.2012 року також була позивачка, він її під час конфлікту не бив і кримінального злочину відносно неї він не вчиняв. Виходячи з цього, вважає, що з його вини позивачка ні матеріальних, ні моральних страждань не зазнала, а тому просить у позові відмовити. Представник відповідача звернув увагу суду на медичні препарати, які купувала позивачка, вартість яких просить відшкодувати за рахунок відповідача. Вважає, що навіть отримане ушкодження внаслідок дій відповідача не викликало потреби в таких препаратах, а тому атож просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Судом встановлено, що вироком Солом»янського районного суду міста Києва від 02.08.2013 року відповідача визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі тридцяти п»яти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 595,00гр. Вироком суду було встановлено, що відповідач 27.06.2012 року знаходячись між подвір»ями приватних будинків [ADDRESS] та [ADDRESS], під час конфлікту з позивачкою, який виник на грунті особистих неприязних відносин, під час побутового конфлікту умисно наніс їй кулаком правої руки один удар в область правого ока. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 840е від 30.05.2013 року позивачці було заподіяне тілесне ушкодження у вигляді синців невизначеної та округлої форми на спинці і скатах носа, навколо правого ока,на нижній повіці лівого ока,які з могли утворитися від однократної ударної дії тупого предмету, можливо кистю руки, зібраної в кулак, не виключено 27.06.2012 року. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.10.2013 року вирок суду залишено без змін. Відповідно до роз»яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, це судове рішення є обов»язковим для суду лише щодо з»ясування питань, чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями ст. 212 ЦПК України. Так, з довідки Київської міської клінічної лікарні №4 вбачається, що 28.06.2012 року позивачка зверталася до медичної установи з приводу забою м»яких тканин голови, була оглянута неврологом. Було рекомендовано огляд окуліста, спостереження невролога в поліклініці за місцем проживання. Позивачка в судовому засіданні не заперечувала, що лікування їй не призначалося і будь-яких рекомендацій з приводу вживання лікувальних препаратів також не надавалися. З інших окремих аркушів медичної картки позивачки вбачається, що вона 08.10.2013 року зверталася до травматолога ЦРП Солом»янського р-ну м. Києва з приводу артрозу та невролога з приводу болей в області лоба та правого ока. При цьому їй було рекомендовано вживання дексалгіну, нормовену та тіацетаму. Згідно з інструкціями до даних препаратів вони застосовуються: дексалгін - при больових синдромах легкої та середньої інтенсивності з боку опорно-рухового аппарата; дисменореї; зубному болю; нормовен - при розладах венозної циркуляції (набряки ніг, біль, тяжкість у ногах), гострому та хронічному геморої; тіацетам - при перехідних і хронічних порушеннях кровообігу мозку, зумовлених атеросклерозом судин головного мозку та минулими порушеннями мозкового кровообігу, підгострому та реабілітаційному періоді ішемічних та геморагічних інсультів. Окрім призначених препаратів, позивачкою купувалися інші препарати, не вказані в рекомендаціях медиків:шприци, пектолван, анальгін, цитрамон, барбовал, пустирник, нейробін та ін. Яким чином вживання позивачкою даних препаратів стосується подій 27.06.2012 року та отриманих забоїв м»яких тканин голови, представник позивачки в судовому засіданні не довів, як і не довів, чи пов»язано вживання позивачкою даних препаратів, виходячи з її віку та захворювань,з отриманими забоями в червні 2012 року. З наданих позивачкою чеків за період часу з 13.07.2012 року до 10.03.2013 року вбачається, що нею придбано ліків на 554, 63гр. / а.с. 6 - 12; 15 / В силу ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.57, ч.1 ст.58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як встановлено вище, юридичною підставою відповідальності в порядку ст.1166 ЦК України є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв»язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Виходячи з викладеного вище, характеристики препаратів, чеки на придбання яких надано позивачкою, враховуючи її вік та вікові захворювання, не доведення в судовому засідання причинно-наслідкового зв»язку між протиправними діями відповідача внаслідок вчиненого ним злочину, та станом здоров»я позивачки після отриманих тілесних ушкоджень, з урахуванням проведеної в межах розгляду кримінальної справи судової медичної експертизи, якою не зафіксовано отримання позивачкою внаслідок вчиненого злочину тілесних ушкоджень, які потягнули за собою необхідність курсу лікування та вживання медичних препаратів, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки в цій частині. Відповідно до ст. ст. 23 ч. 2 п. 1, 1167 ч. ч.1, 2 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з роз»ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При з»ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди суд повинен з»ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Суд вважає, що отримання позивачкою тілесних ушкоджень мало місце, призвело до притерпіння останньою фізичного болю, а тому суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки. В той же час, при вирішенні питання про розмір відшкодування, суд виходить з наступного. Відповідач у судовому засіданні пояснив і проти цього не заперечував представник позивачки та сама позивачка, сторони є родичами, проживають у приватному секторі [ADDRESS] їх будинки розташовані на одній земельній ділянці, з приводу розподілу якої між сторонами тривалий час тягнуться спори, у т.ч. судові, та виникають конфлікти. Конфлікти сторін з приводу користування земельною ділянкою тривалий час є предметом втручання органів міліції за зверненням як однієї, так і іншої сторони, і продовжуються до цього часу. Події 27.06.2012 року, при яких позивачка зазнала тілесних ушкоджень і за наслідками яких відповідач був засуджений за ст. 125 ч.1 КК України, мали місце також з приводу користування земельною ділянкою. / а.с. 6 - 10; 21 - 26; 38 - 75 / Виходячи з цих обставин, взаємовідносин сторін, причини, за яких позивачці були завдані тілесні ушкодження відповідачем, та їх наслідки, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача а користь позивачки в відшкодування моральної шкоди 500,00гр. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Виходячи з цих обставин та викладеного вище,суд не приймає до уваги твердження відповідача в судовому засіданні щодо відсутності його вини в заподіянні тілесних ушкоджень позивачці. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з п.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до п.п. 2 та 6 ч.1 ст. 5 Закону від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення злочину, а також за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Виходячи з того, що позивачкою при зверненні до суду судовий збір сплачений не був, належна до сплати сума судового збору в зв»язку з частковим задоволенням вимог позивачки має бути стягнута з відповідача на користь держави. Відповідно до Закону України « Про Державний бюджет України» мінімальна заробітна палата на момент звернення позивачки до суду становила 1218,00гр. За подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить1% від ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 243, 60гр. Виходячи з цього та розміру задоволених судом позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави 243, 60гр. судового збору.

Outcome: partial