Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивачки 01.10.2015 року звернулися до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням після усунення недоліків позову, посилаючись на те, що вони є співвласниками в [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 27.12.1996р., видане відділом приватизації житла «Полтаванафтогазбуд» та зареєстрована КП «Інвентаризатор» на праві приватної спільної сумісної власності і записаного у реєстрву книгу за № 2-273, в якій і по сьогоднішній день проживають та продовжують бути зареєстрованими. Згідно даного свідоцтва про право власності на житло в приватизації квартири приймав участь малолітній син та онук - [PERSON], [INFO], та являвся третім співвласником. Але, 25 червня 2005 року він помер, про що свідчить свідоцтво про смерь, серії І-КЕ №011052 від 27.07.2005р., виданого керівником державного органу реєстрації актів цивільного стану Терешківської сільської ради. [PERSON] як мати дитини не писала заяву до нотаріальної контори про вступ в спадщину на його частину, але згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Стосовно батька померлої дитини [PERSON]- [PERSON], який відноситься до першої черги спадкоємців за законом, за даною адресою зареєстрований він не був та зі своїм сином не проживав, заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини до нотаріальної контори не писав. Тому, у разі пропуску строку для прийняття спадщини встановленого ст. 1270 ЦК для спадкоємців передбачається цивільно-правова відповідальність, яка полягає у позбавленні їх права на прийняття спадщини. Отже, ч. 1 ст. 1272 ЦК передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Не вважається поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини: юридична неграмотність та необізнаність спадкоємців про правила ст. ст. 1268 - 1269 ЦК України. Інших спадкоємців у малолітнього [PERSON] не було. Отже, з наведеного вище на сьогодняшній день вони є єдиними співвласниками. Згідно п.1 ст.32 ЦПК України позов може бути пред»явлений спільно кількома позивачами та на підставі п.З ст.32 ЦПК України співучасники можуть доручити вести справу одному із співучасників, якщо він має повну цивільну процесуальну дієздатність. Разом з [PERSON] в даній квартирі зареєстровані : її дочка [PERSON] ( [PERSON], [PERSON], [PERSON] , Милославська, Гжегоржевська, [PERSON]) [PERSON] ( Анжела ) Онуфріївна, а також відповідач - [PERSON] [INFO], з яким дочка перебувала в шлюбних відносинах, та 11 грудня 2000 року розірвала з ним шлюб, про що отримала свідоцтво про розірвання шлюбу серія 1-КЕ № 103280 від 13.12.2002 року ( повторно ) та серії 1-КЕ № 051193 від 27.03.2009 року, виданого ВРАЦС Полтавського РУЮ Полтавської області. Відповідач [PERSON] вже тривалий час з ними не проживає та знаходиться в іншій адміністративно-територіальній одиниці, а саме в місті [PERSON], та не збирається повертатися в с. Терешки Полтавського району щоб жити в їх квартирі. [PERSON] є його рідним містом. В цьому місці він проживав зі своїми батьками у їхній власній квартирі, де відповідач, до реєстрації шлюбу з дочкою [PERSON] проводив весь свій час. В 1999 році згадану квартиру батьки [PERSON] продали та переїхали в іншу місцевість. Цей факт відомий зі слів [PERSON] тому, що з його батьками вони не спілкувалися. З моменту розірвання шлюбу дочки [PERSON]- [PERSON] з [PERSON], з того часу коли він поїхав від їх сім»ї, відповідач почав вести безпутній образ життя, не має постійного місця проживання. На перших порах на всі їх умовляння знятися з реєстрації за адресою в [ADDRESS] не реагував. А зараз вже понад п»ятнадцять років, не проживає з ними однією сім»єю, не бере участь в оплаті комунальних послуг та фактично перебуває в іншому місці. Їм невідомо за якою адресою проживає відповідач. По телефону та за допомогою Інтернету вони не спілкуються, листи один одному не пишуть. Відповідач не цікавиться долею її сім»ї. Комунальні служби, що надають послуги їм по утриманню їх квартири в [ADDRESS], в своїх розрахунках ( квитанціях ) вказують кількість мешканців - 3 особи, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів, які вони мають сплатити таким службам за надані їм послуги. Вони не бажають оплачувати комунальні платежі за відповідача, оскільки він не проживає в квартирі. В них скрутне матеріальне становище, [PERSON] людина похилого віку, часто хворіє, тому потребує постійно фінанових заощаджень на ліки та лікування, тому як може намагається зберегти та заощадити грошові кошти, а наявність реєстрації відповідача в даній квартирі, змушує їх сплачувати за нього в той час, коли він не користується та не проживає в квартирі вже понад п»ятнадцять років. В зв»язку з чим, вони як співвласники квартири позбавленні можливості у вільному користуванні квартирою, оформленні субсидії. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Факт не проживання відповідача понад п»ятнадцять років підтверджується актом обстеження квартири за участю депутата Терешківської сільської ради, а також це можуть підтвердити чисельні свідки : знайомі, сусіди по квартирі. Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 383 ЦК України передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім»ї, інших осіб. На підставі ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Ч. 2 ст. 405 ЦК України встановлює те, що член сім»»ї власника житла втрачає право на користування ним житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік. якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 71 ч. 1 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 нього кодексу визнання особи такою. що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. провадиться в судовому порядку. Таким чином, оскільки відповідач у даній квартири не проживає більше шести місяців, а саме більше п»ятнадцяти років, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню даної квартири та не приймає участь у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування нею. Отримання такого рішення необхідне для зняття відповідача з реєстрації. Відповідно до ст. 7 ч. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Через наведену вище обставину вони не можуть вільно розпоряджатися на праві власності своєю квартирою, та не можуть усунути цю перешкоду самостійно, або в інший, ніж в судовому порядку підставі. Внаслідок наведеного вище, вимушені звернутися до суду із заявою про визнання особи [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства та у відповідності ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред»являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. В судовому засіданні позивачки позов підтримали з викладених в позові підстав, надавши можливі докази найого підтвердження та не заперечували щодо заочного розгляду справи у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи. Відмовилися від дачі оголошення щодо належного виклику відповідача, пославшись на скрутне матеріальне становище. Решта сторін у справі не з»явилися. Відповідач через не явку із-за відсутності даних щодо місця його фактичного проживання, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином про день та час розгляду справи за адресою своєї реєстрації ( а. с. 25, 56, 68, 77 78, 84 - 86, 91, 106 107, 118 119, 126, 146 - 151 ), що вважається належним його повідомленням згідно ст. 74 ч. 5 ЦПК України. Від нього не надійшло заяв про відкладення справи справи слуханням. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог : Терешківської сільради Полтавського району та УДМСУ в Полтавській області, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності ( а. с. 53, 69 71, 104, 108 109 ). Тому, суд вважає за можливе, розгляд справи в заочному порядку по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін за наявності від них заяв та по наявним матеріалам справи згідно ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України. Судом встановлено всі обставини, на які в позові послалися позивачки та вони доводяться матеріалами справи на а. с. 6 25, 33, 105. Допитані в засіданні свідки : [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( а. с. 131 133 ) підтвердили зазначені в позові обставини, вказавши, що відповідач покинув спірну адресу проживання після розірвання шлюбу з [PERSON] добровільно, забравши з собою свої речі та протягом останніх п»ятнадцяти років вони його як сусіди позивачок не бачили. Наявність спорів щодо перешкоджання проживання відповідачу позивачками їм не відомо. Суд, заслухавши з»явившихся сторін, свідків, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню відповідно до ст. 391 та 405 ЦК України, так як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном та член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Outcome: approved