Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із даним позовом до відповідача про скасування дисциплінарного стягнення та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на те, що вона працює вчителем початкових класів [PERSON] районного ліцею ім. Г.Асакі з 06 серпня 2002 року та є головою первинної профспілкової організації, членом президії Герцаївської районної профспілки працівників освіти і науки. Наказом начальника відділу освіти, молоді та спорту [PERSON] РДА [PERSON] їй було винесено догану з наступним формулюванням «за невиконання своїх посадових обовязків (за недодержання педагогічної етики та моралі в присутності учнів)». Вона є класним керівником 1-го класу [PERSON] районного ліцею ім.Г.Асакі. 02 травня 2018 року на перерві після четвертого уроку до неї в клас зайшла вчитель 2-го класу ліцею [PERSON], яка була звільнена від роботи у звязку із її участю у виборчій комісії та в її класі робили заміну інші вчителі. Під час їхньої розмови до класу ввійшли заступник директора ліцею з навчально-виховної роботи [PERSON] та вчитель початкових класів [PERSON], які на підвищених тонах почали говорити чому вона розповсюджує плітки стосовно того, що в класі [PERSON] вони не проводять заміну та відпускають дітей додому. Вона лише попросила даних осіб не кричати голосно, так як в класі були діти, на що останні не реагували. Дані питання не вирішуються в класі де є діти а чи то в кабінеті директора чи то в учительській кімнаті. Про даний випадок дізналися батьки учнів її класу та почали запитувати що трапилося. При застосуванні дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Вважає, що зазначені в оскаржуваному наказі порушень вона не допускала і тому просить наказ про накладення на неї дисциплінарного стягнення скасувати. Так як вона є головою первинної профспілкової організації, членом президії Герцаївської районної профспілки працівників освіти і науки, відповідач мав би отримати згоду даних профспілкових органів на притягнення її до дисциплінарної відповідальності. Відповідач цього не зробив, чим порушив вимоги трудового законодавства щодо гарантій для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів. Це порушення свідчить про те, що відповідач не розібрався в ситуації, що склалася, проігнорував її пояснення та порушив її законні права. Незаконне притягнення її до дисциплінарної відповідальності та порушення її прав та гарантій як працівника призвело до значних моральних страждань, втратив певненості в завтрашньому дні та побоювання її незаконного звільнення з боку відповідача, що призвело до необхідності прикладання нею додаткових зусиль по організації свого життя, допущення грубого порушення вимог закону щодо гарантій її як профспілкового діяча, та вважає, що відповідачем спричинена їй моральна шкода, яку вона оцінює в 3\~000 грн. та яку просить стягнути з відповідача. Також просила суд стягнути судовий збір сплачений нею за позовну вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 1 762 грн. та витрат на оплату правової допомоги в сумі 5 000 грн. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Також просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала просила суд їх задовольнити та суду пояснила, що наказ відповідача є незаконним і підлягає скасуванню з таких підстав, а саме: відповідач не звернувся до профспілкового комітету перш ніж виносити такий наказ, по друге порушень трудової дисципліни з боку позивачки, які зазначені як підстава для винесення даного наказу не було, відповідач належним чином не розібрався в даній ситуації. Також просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн. В судовому засіданні представник відповідача начальник відділу освіти, молоді та спорту [PERSON] РДА [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив суд в їх задоволенні відмовити. Вважає, що наказ винесений ним про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності є законним, так як з її боку були порушення трудової дисципліни. Визнав, що не звертався до профспілкового органу перш ніж винести даний наказ. В судовому засіданні представник третьої особи на стороні позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник третьої особи на стороні позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Також суду пояснив, що відповідно до внесених змін до законів України «Про освіту», « Про загальну середню освіту», які передбачені розділом ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 року, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення на посаду керівників загальноосвітніх навчальних закладів державної форми власності та наказу Департаменту освіти та науки Чернівецької ОДА від 31.10.2017 року № 490 особові справи працівників освіти повинні були бути передані до 08.11.2017 року директорам навчальних закладів і притягнення до дисциплінарної відповідальності належить до їх компетенції, що не було зроблено відповідачем. Представник третьої особи на стороні позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Також суду пояснив, що накладати дисциплінарне стягнення на працівників навчальних закладів не входить до компетенції начальника відділу освіти, молоді та спорту. Також позивачка є головою профспілкового комітету більше 25 років, їй довіряють люди, батьки, працівники. Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 02 травня 2018 року вона прийшла до ліцею, щоби директор оформив її трудову книжку, що їй потрібно було для виборчої комісії. В той період часу вона була задіяна на виборах. Але директор сказав, що у нього немає часу. Вона ходила по школі і позивачка запросила її до свого класу на перерві після четвертого уроку. Коли вони розмовляли в класі, то зайшли заступник директора ліцею з навчально-виховної роботи [PERSON] та вчитель початкових класів [PERSON], які на підвищених тонах почали говорити чому вона розповсюджує плітки стосовно того, що в класі [PERSON] вони не проводять заміну та відпускають дітей додому. Вона лише попросила даних осіб не кричати голосно, так як в класі були діти, на що останні не реагували. Дані питання не вирішуються в класі де є діти а чи то в кабінеті директора чи то в учительській кімнаті. Сам свідок дала їм зауваження і вони також почали кричати і на неї. Свідок [PERSON] пояснила суду, що як їй стало відомо зі слів її сина, який навчається в першому класі, де керівником класу є позивачка та сказав, що після четвертого уроку в клас зайшли вчителі і почали голосно кричати на позивачку, на що та попросила не кричати так як в класі були учні. 23.11.2018 року відповідач через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву. Згідно вимог ст. 178 ЦПК України, \~відзив підписується\~відповідачем або\~його представником.\~До відзиву\~додаються: докази,\~що підтверджують\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються заперечення\~відповідача,\~якщо такі\~докази не\~надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. До відзиву, підписаного представником відповідача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника відповідача. Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим пятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Провадження по даній справі було відкрито 24 липня 2018 року, якою відповідачу розяснено, що він у 15-денний строк з дня вручення даної ухвали має право подати відзив на позовну заяву та у зазначений строк має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Також розяснено, що згідно вимог ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Копію ухвали про відкриття провадження відповідачем отримано 06.08.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №6050101105600. В порушення ч.ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України, відповідачем подано відзив на позовну заяву поза встановленим ухвалою про відкриття провадження термін. Окрім цього копія відзиву не була надіслана сторонам по справі та суду не надані відповідні підтвердження, що є порушенням ч.4, п.2 ч.5 ст. 178 ЦПК України. Так як відзив підписаний представником відповідача, в порушення ч.6 ст. 178 ЦПК України, до відзиву не додано довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Враховуючи наведені порушення та подача відзиву позв межами встановленого строку, суд не бере відзив до уваги та вирішив спір на підставі наведених у справі доказів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] працює вчителем початкових класів [PERSON] районного ліцею ім. Г.Асакі та є головою первинної профспілкової організації даного ліцею, що підтверджується копіями з трудової книжки позивачки та [PERSON] № 4 з протоколу звітно-виборних профспілкових зборів [PERSON] районного ліцею ім. Г.Асакі від 03.09.2014 року, довідки голови [PERSON] районної організації профспілки працівників освіти та науки № 02 від 18.06.2018 року ( а.с.6 10 ). Як вбачається із наказу начальника відділу освіти, молоді та спорту [PERSON] РДА № 137-к від 21.05.2018 року [PERSON], вчителю початкових класів [PERSON] районного ліцею ім. Г.Асакі винесено догану за невиконання своїх посадових обовязків (за недодержання педагогічної етики та моралі в присутності учнів) (а.с.5). Відповідно до довідки голови [PERSON] районної організації профспілки працівників освіти та науки № 03 від 18.06.2018 року начальник відділу освіти, молоді та спорту [PERSON] РДА [PERSON] до президії районного комітету профспілки щодо надання згоди винесення догани [PERSON], вчителя початкових класів [PERSON] районного ліцею ім.Г.Асакі, голови первинної профспілкової організації, члена президії не звертався ( а.с.11 ). Працівники відповідно до ст.139 КЗпПУ зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до п.1 ст.147 КЗпПУ за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення догана або звільнення. Статтею 149\~КЗпПУ передбачено\~порядок застосування\~дисциплінарних стягнень. До\~застосування дисциплінарного\~стягнення власник\~або уповноважений\~ним орган\~повинен зажадати\~від порушника\~трудової дисципліни\~письмові пояснення. За\~кожне порушення\~трудової дисципліни\~може бути\~застосовано лише\~одне дисциплінарне\~стягнення. При\~обранні виду\~стягнення власник\~або уповноважений\~ним орган\~повинен враховувати\~ступінь тяжкості\~вчиненого проступку\~і заподіяну\~ним шкоду,\~обставини,\~за яких\~вчинено проступок,\~і попередню\~роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Дисциплінарне стягнення відповідно до ст.150 КЗпПУ може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV цього Кодексу). Зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є ( п.2 ст.252 КЗпПУ ). Відповідно до\~ст.237-1\~КЗпПУ відшкодування\~власником або\~уповноваженим ним\~органом моральної\~шкоди працівнику\~провадиться у\~разі,\~якщо порушення\~його законних\~прав призвели\~до моральних\~страждань,\~втрати нормальних\~життєвих звязків\~і вимагають\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній, юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування морально (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4). Верховним судом України в п.2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) розяснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Отже, відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Верховний суд України в п.1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, повязаних з відшкодуванням такої шкоди. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. Відповідно до ст.1177, 1195 ч.1 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тому суд вважає, що позивачці діями начальника відділу освіти, молоді та спорту [PERSON] РДА спричинено моральну шкоду, яку суд оцінює в сумі 3 000 грн. Відповідно до п.4-3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди справляється судовий збір у розмір 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на момент подачі позовної заяви становив 1762 грн. Сплата позивачкою даних витрат підтверджується квитанцією від 02.07.2018 року (а.с.1). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Так як позовні вимоги позивачки задоволені в повному обсязі, тому суд вважає за необхідне стягнути даний судовий збір з відповідача. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (ч.2 ст.137 ЦПК України). Обовязок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України). Як вбачається із квитанції від 19.06.2018 року за послуги адвоката [PERSON] позивачкою було сплачено кошти в сумі 3 000 грн. В позовній заяві позивачка просила суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн., але в матеріалах справи є квитанція про сплату витрат на дану допомогу в сумі 3 000 грн. Відповідач не подавав клопотання про зменшення даних витрат, тому суд вважає за можливе стягнути з нього на користь позивачки понесені нею витрати правничої допомоги в сумі 3 000 грн., що підтверджується доказами по справі. На підставі ст.ст. 139, 147, 149, 150, 237-1, 252 КЗпПУ, п.2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями), п.п.1, 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування морально (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, ст.ст.23, 1177, 1195 ЦК України та

Outcome: approved