Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивач ПАТ «[PERSON] Аваль» 05 січня 2017 року звернувся в суд з позовом до відповідачів СУР ТОВ «Светолюкс», [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 22 лютого 2013 року між позивачем ПАТ «[PERSON] Аваль» та спільним українсько-російським товариством з обмеженою відповідальністю «Светолюкс» укладено кредитний договір № 011/0026/119989, відповідно до якого позивач надав юридичній особі кредитні кошти в розмірі 170000 грн. строком по 21 січня 2014 року зі сплатою 24 % річних. Вказував, що позичальником умови кредитного договору належним чином виконані не були, існує заборгованість за кредитом. Також позивач вказував, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] 22 лютого 2013 року уклали договори поруки, за умовами яких на добровільних засадах взяли на себе зобовязання перед банком відповідати за зобовязаннями позичальника, які виникають з умов кредитного договору. В своїй позовній заяві, позивач просив суд стягнути з відповідачів СУР ТОВ «Светолюкс», [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором від 22 лютого 2013 року в розмірі 236681,93 грн. та судові витрати. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21 березня 2017 року закрито провадження в даній цивільній справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль»\~\~ до\~ Спільного українська-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Светолюкс»\~\~\~ про стягнення боргу за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечували. Не оспорювали факт укладення договорів поруки та наявність зобовязань, які виникли з договорів поруки, але посилалися на те, що в силу п. 4 ст. 559 ЦК України поруки [PERSON] та [PERSON] припинилися, оскільки кредитор не предявив до них вимоги протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання, тому в задоволенні позову просили відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 22 лютого 2013 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та Спільним українсько-російським товариством з обмеженою відповідальністю «Светолюкс» укладено кредитний договір № 11/0026/119989, за умовами якого банк надає відповідачу кредит в сумі 170000 грн. з кінцевим терміном погашення кредиту 21 лютого 2014 року зі сплатою 24 % річних. Також встановлено, що згідно з додатковою угодою до даного кредитного договору від 06 березня 2014 року сторони визначили кінцевий термін погашення кредиту позичальником 22 лютого 2016 року. Як встановлено судом, банк свої зобовязання за договором виконав та надав СУР ТОВ «Светолюкс» кредитні кошти в розмірі 170000 грн., що не оспорювалося відповідачами в судовому засіданні. Також встановлено, що 22 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 011/0026/119989. Окрім того, 22 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 011/0026/119989. Відповідно до умов зазначених договорів поруки відповідачі [PERSON] та [PERSON] на добровільних засадах взяли на себе зобовязання перед банком відповідати за зобовязаннями Спільного українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Светолюкс», які виникають з умов кредитного договору від 22 лютого 2013 в повному обсязі зобовязань. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що СУР ТОВ «Светолюкс» свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувало, у встановлені договором строки, враховуючи також і умови додаткових угод, грошові кошти не сплачувало. Зокрема, станом на 20 грудня 2016 року заборгованість за кредитним договором складає 236681,93 грн., із них: заборгованість за кредитом 93677,01 грн., заборгованість за відсотками 55877,28 грн.; пеня 87127,64 грн. При цьому наданий до суду розрахунок позовних вимог здійснений позивачем відповідно до умов укладеного між сторонами договору. Частиною першою статті 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). За змістом частини четвертої стаття 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від установлення строку її дії на підставі договору чи закону, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не означають, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу. Як встановлено судом, укладеними між сторонами 22 лютого 2013 року договорами поруки строк їх закінчення встановлено не було, тому така порука в силу норм ч. 4 ст. 559 ЦК України припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителів. Судом також встановлено, що строк виконання основного зобовязання за кредитним договором № 011/0026/119989 від 22 лютого 2013 року в редакції додаткової угоди встановлено 22 лютого 2016 року. Отже, саме з 22 лютого 2016 року відповідно до ч. 4 статті 559 ЦК України розпочався перебіг шестимісячного строку для пред'явлення позивачем ПАТ «[PERSON] Аваль» вимог до поручителів [PERSON] та [PERSON] щодо зобов'язань за кредитом. Тобто банк мав протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання (22 лютого 2016 року) пред'явити вимоги до поручителя. Оскільки банк звернувся до поручителів з зазначеним позовом в січні 2017 року, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, а тому є підстави для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 жовтня 2016 року у справі N 6-1265цс16. Надіслані позивачем в листопаді 2016 року письмові вимоги до відповідачів не були отримані останніми, окрім того також є такими, що предявлені з порушенням шестимісячного терміну. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають у звязку з припиненням поруки. Посилання позивача на ту обставину, що згідно з укладеними договорами сторони визначили, що для всіх правовідносин, повязаних з укладенням та виконанням кредитного договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у пять років не може бути прийняте до уваги з наступних підстав. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв'язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 14 вересня 2016 року у справі N 6-1451цс16. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають йому відшкодуванню.

Outcome: dismissed