Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивачка просить суд визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням у будинку по вул.Кириченко, 46 в с.Орлянське Василівського району Запорізької області та зняти його з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний будинок належить позивачці на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 вересня 2012 року. З відповідачем вона проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з 2000 року до 25 листопада 2014 року, з того часу відповідач зібрав свої речі та пішов від неї до іншої жінки, де живе і по теперішній час. Вона має намір продати будинок, проте реєстрація відповідача перешкоджає цьому, на її пропозиції самостійно зняти з реєстрації, відповідач не реагує. Позивачка свої вимоги підтримала та просить задовольнити, з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач проти позову заперечував, суду пояснив, що він дійсно у вказаний період проживав з позивачкою без реєстрації шлюбу, а 25 листопада 2014 року пішов жити до іншої жінки в тому ж населеному пункті по вул. Кириченко, 43, де живе і тепер. Позивачка перешкод у проживанні його в будинку за місцем реєстрації не чинить. Ніяких договорів щодо його проживання у будинку, належному позивачці вони не укладали. Він не бажає зніматися з реєстрації, оскільки між ним та позивачкою існує спір з приводу поділу металевих виробів, які йому не віддає позивачка. Проживати у її будинку він не бажає. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, суду надано заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Ст.41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Аналогічні положення закріплені ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 16, 386, 391 ЦК України. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житлом вирішуються відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України. Права власника житлового будинку, які визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником житлового будинку №46 по вул. Кириченко в с.Орлянське Василівського району Запорізької області, що підтверджено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 04 вересня 2012 року, виданим Орлянською сільською радою Василівського району Запорізької області серії ЯЯЯ №590649; витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно, технічним паспортом на будинок; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до вказаних документів державна реєстрація права власності позивачки на будинок здійснена 04 вересня 2012 року. Частиною 2 ст.64 ЖК України встановлений перелік членів сім`ї власника житла, яким, зокрема є дружина власника, його діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до довідки Орлянської сільської ради Василівського району позивачка зареєстрована як голова домогосподарства у вказаному будинку, а відповідач як співмешканець. З паспорта позивачки, копія якого є у справі, видно, що вона зареєстрована у будинку з 27 вересня 2012 року. Відповідно до довідок тієї ж сільської ради позивачка за вказаною адресою проживає сама, а відповідач без реєстрації проживає в тому ж селі по вул.Кириченко,43. Вказані обставини підтверджені також комісійними актами від 08 липня 2015 року, складеними за участю депутата сільської ради, та показами свідка [PERSON], яка пояснила, що з листопада 2014 року відповідач не проживає за місцем реєстрації, пішов від позивачки жити до іншої жінки, проживає тепер по вул. Кириченко,43 у с.Орлянське Василівського району Запорізької області. В силу ч. 2 ст. 64, ч. 4 ст. 156 ЖК України відповідач на тепер не є членом сім`ї позивачки, він самостійно та добровільно обрав інше місце проживання, не проживає спільно з позивачкою, не веде з нею спільно господарство, при тому, що позивачка перешкод у проживанні за місцем реєстрації йому не чинить, про що пояснювали суду сторони та свідок. Доказів поважних причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем постійного проживання протягом більше ніж півроку суду не надано. Також суду не надано доказів укладення між сторонами договору щодо проживання відповідача у будинку, належному позивачці та доказів щодо прав відповідача на вказаний будинок. З огляду на те, що відповідач не має зареєстрованого у встановленому законом порядку права власності на житло, він не набув самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда ), тривалий час не проживає у будинку, тому він втратив право користування житловим будинком, а його реєстрація обмежує права власника позивачки у цій справі, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в частині визнання відповідача втратившим право користування житлом. Доводи відповідача щодо спору з позивачкою про поділ металевих виробів, як на підставу у задоволенні позову, суд до уваги не приймає, оскільки ця обставина не має жодного значення для вирішення заявленого позову. В частині позову про зняття відповідача судом з реєстрації за місцем проживання, суд вважає необхідним відмовити, оскільки до компетенції суду не входить ведення реєстрації громадян за місцем їх проживання, ці повноваження відносяться до компетенції органів Державної міграційної служби. Відповідно до положень ст.7 вказаного Закону рішення суду про визнання особи втратившою право користування житлом є підставою для зняття особи з реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: partial