Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

Позивач ЛРА ЛМР як орган опіки та піклування діючи в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO], а також про стягнення з відповідачів на користь Закладу релігійної організації «Родинний дім «Покрова» аліментів на утримання малолітнього [PERSON] в розмірі 972 грн. з кожного із батьків, які підлягають індексації, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] Дитина на підставі звернення батьків, у зв'язку з складними життєвими обставинами з 31.08.2016р. постійно проживає, виховується та перебуває на повному утриманні в Закладі релігійної організації «Родинний дім «Покрова». За час перебування дитини у вказаній організації відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов'язків та жодного разу не відвідували сина. Батько дитини не заперечує проти позбавлення батьківських прав, оскільки на даний час не має можливості займатись вихованням та утриманням сина, про що подав письмову заяву на адресу начальника служби у справах дітей Черкаської міської ради, в якій також повідомив, що йому невідомо місце перебування матері. З метою з'ясування думки відповідачів щодо доцільності позбавлення їх батьківських прав останніх було запрошено на засідання комісії з питань захисту прав дитини при ЛРА ЛМР, однак вони на засідання не з'явились. Натомість, дитина, яка була допитана у присутності фахового психолога пояснила, що батька бачила востаннє у 2016р. Мама не навідує його взагалі, що в сукупності, свідчить про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки таке рішення відповідатиме інтересам дитини. При цьому, просить також ухвалити рішення про стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини в розмірі 972 грн. з кожного, оскільки прожитковий мінімум для дитини відповідного віку відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» з 01.07.2018р. становить 1944 грн., а позбавлення батьківських прав не звільняє відповідачів від обов'язку утримувати дитину. Ухвалою судді від 19.12.2018р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив, письмових заперечень та письмових пояснень. Відзиву на позовну заяву а також письмових пояснень щодо позову відповідачі та представник третьої особи не подали. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 18.02.2019р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з'явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Заявою до суду справу просить слухати у її відсутності. Позовні вимог підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явились повторно, хоча належним чином повідомлялись про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомили. Зі згоди представника позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи вимоги п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, висновок ЛРА ЛМР як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, беручи до уваги найвищі інтереси дитини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з таких підстав. У відповідності до вимог ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та виконувати інші обов'язки. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що стверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження (а.с.8). Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.07.2014р. (а.с.46), яке набрало законної сили, шлюб між відповідачами розірвано. Як вбачається з листа директора ЗРО «Покрова» від 13.02.2018р. (а.с.10), адресованого голові ЛРА ЛМР, малолітній [PERSON], 12.07.2014р. влаштований у даний заклад на підставі заяви батька від 31.08.2016р., в якій містилось відповідне прохання. За час проживання дитини у ЗРО «Родинний дім «Покрова» відповідачі не відвідували дитину, не цікавились його здоров'ям та вихованням. Згідно довідки СЗШ № 70 від 07.11.2018р. (а.с.12), малолітній навчається у 6-му класі цієї школи, де йому надана виключно позитивна характеристика (а.с.13). Відповідно до письмових пояснень відповідача [PERSON] від 13.12.2017р. (а.с.16), останній не має можливості займатись вихованням та утриманням сина. Мама дитини життям сина не цікавиться та не спілкується з ним. У зв'язку з цим, заявою від 13.12.2017р. (а.с.15), відповідач [PERSON] погодився на позбавлення його батьківських прав. Згідно висновку Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування від 19.06.2018р. (а.с.5-7), після аналізу зібраних документів, у відсутності відповідачів, які не прибули на засідання комісії, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання відносно них питання про позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування прийшов до переконання про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо малолітнього [PERSON], враховуючи при цьому думку самої дитини, який повідомив комісії, що батьки не відвідують його, не цікавляться його життям, здоров'ям, успіхами у навчанні. Суд приймає до уваги даний висновок органу опіки та піклування як такий, що достатньо обґрунтований та не суперечить інтересам дитини, обставини викладені у висновку об'єктивно відображають ставлення відповідачів до власного сина, тоді як протилежного судом не встановлено. У відповідності до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Приймаючи до уваги в сукупності наведені вище обставини та приділяючи увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, не маючи доказів протилежного та враховуючи висновок органу опіки та піклування, суд приходить до переконливого висновку про обґрунтованість позову і що саме в інтересах малолітнього необхідно позбавити відповідачів батьківських прав. На даний час, перспективи зміни відношення відповідачів до батьківських обов'язків суд не вбачає, і тому, ухвалює рішення про задоволення позову в цій частині. Також, суд вважає за необхідне роз'яснити, що у випадку, якщо відношення відповідачів зміниться, що буде підтверджуватись належними доказами, можливим є поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому ст. 169 СК України. Що ж стосується вимоги про стягнення аліментів, така підлягає до задоволення частково. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 1 ст. 18 цієї Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вказане в сукупності свідчить про те, що суть аліментних зобов'язань полягає не в покладенні обов'язку на батьків брати участь в утриманні дитини, а в забезпеченні дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її розвитку та виховання. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Разом з тим, як вбачається зі змісту рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.07.2014р., таким не лише розірвано шлюб між відповідачами, але й ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частин усіх видів її доходів щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Тобто, аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], вже стягуються з матері на користь батька, незважаючи на те, що після ухвалення такого рішення, а саме 31.08.2018р. дитина була влаштована до ЗРО «Родинний дім «Покрова». Відповідно до ч. 1 ст. 193 СК України, влаштування дитини до закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Відповідно до змісту роз'яснень, наданих в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», утримання дитини, на яку стягуються аліменти, у державному чи комунальному закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з яким до цього проживала дитина, якщо він витрачає їх за цільовим призначенням. Якщо дитина постійно проживає в такому закладі, а батьки не беруть участі в її утриманні, адміністрація цього закладу має право пред'явити до них позов в інтересах дитини, оскільки виконує функції опікуна та піклувальника згідно зі ст. 245 СК України. Враховуючи те, що суть аліментних зобов'язань полягає не в покладенні обов'язку на батьків брати участь в утриманні дитини, а в забезпеченні дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її розвитку та виховання, позбавлення особи батьківських прав з огляду на положення ч. 2 ст. 166, ч. 1 ст. 193 СК України не звільняє таку особу витрачати отримувані кошти на забезпечення дитини мінімально необхідними благами. Однак, звертаючись до суду з вимогою про стягнення аліментів з відповідача [PERSON], позивач відносно такої вимоги не надав жодного доказу про те, що відповідач [PERSON], як одержувач аліментів на утримання сина згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.07.2014р., витрачає їх не за цільовим призначенням, не говорячи вже про те, що така обставина взагалі не є підставою позову в частині вимоги про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] Тому, ухвалення рішення про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] призведе до покладення на такого відповідача обов'язку сплачувати аліменти на утримання дитини на користь ЗРО «Родинний дім «Покрова» і одночасно, не скасує обов'язку такого відповідача сплачувати аліменти на користь батька, що не узгоджується з суттю аліментних зобов'язань і тому, в цій частині позову суд відмовляє, що не позбавляє адміністрацію ЗРО «Родинний дім «Покрова» права пред'явити окремий позов з підстав витрачання аліментів, стягуваних на утримання малолітнього на підставі рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.07.2014р., не за цільовим призначенням, а у випадку, якщо розмір стягуваних аліментів буде недостатнім - позов про зміну розміру аліментів. З іншої сторони, суд не виключає, що відповідач [PERSON] може не виконувати свого обов'язку щодо сплати аліментів і згідно Єдиного реєстру боржників, який міститься на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України, вона включена до реєстру боржників зі сплати аліментів, проте і в такому випадку стягнення аліментів безпосередньо на користь ЗРО «Родинний дім «Покрова» є неможливим, адже законодавством встановлено механізми протидії недобросовісності батьків щодо ухилення від сплати аліментів, після реалізації якого одержувач аліментів зобов'язаний витрачати такі за цільовим призначенням і лише внаслідок невиконання такого обов'язку адміністрація дитячого закладу взмозі пред'явити відповідний позов до одержувача аліментів. Що стосується вимоги про стягнення аліментів з відповідача [PERSON], в цій частині позов підлягає задоволенню, оскільки, як уже згадувалось вище, позбавлення батьківських прав не звільняє від обов'язку щодо утримання дитини. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON], суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений законом станом на час розгляду справи, стан здоров'я дітей, неповно забезпечене матеріальне становище дітей, стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, відсутність на його утриманні інших осіб, а також інші обставини, які мають значення для справи. Враховуючи наведене, у відповідності до вимог ст. 184 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 972 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.11.2018 року (з часу пред'явлення позову) і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн., оскільки в частині вимог про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору, а в частині вимог про позбавлення батьківських прав позов пред'явлено в інтересах дитини та відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» в такому випадку судовий збір не справляється. На підставі наведеного та

Outcome: partial