Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що 06.11.2013 року померла її мати [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшла земельна ділянка площею 2,65 га, яка на праві власності належала спадкодавцю. Вона являється спадкоємцем за законом першої черги, однак у передбачений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як тривалий час перебувала у жалобі після смерті матері. Крім того вважала, що наявність у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно є достатнім для прийняття спадщини. Посилаючись на вказані обставини як на поважну причину пропуску зазначеного строку, просила визначити їй додатковий строк для вчинення вказаний дій. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав, і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позовній заяві, доповнивши, що після смерті матері вона тривалий час перебувала у жалобі. На день смерті, мати позивачки проживала одна, а позивачка вважала, якщо вона фактично вступила в управління спадковим майном та мала правовстановлюючі документи на нього, то це є достатнім для прийняття спадщини. Коли остання звернулася до нотаріуса, він розяснив, що ці норми спадкового законодавства вже змінилися і вона своєчасно не подала заяву про прийняття спадщини. Представник відповідача про розгляд справи повідомлений, в судове засідання не явився по невідомій причині, клопотання про відкладення судового засідання не надав. Суд вважає, що справу можливо розглянути без участі представника відповідача за наявними доказами. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.11.2013 року померла мати позивачки [PERSON], яка мешкала в с. Черепівка, Буринського району Сумської області, у звязку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла, в тому числі, земельна ділянка розташована на території Черепівської сільської ради, право власності на яку належало спадкодавцю відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ №070837 від 31.05.2006 року, що підтверджується свідоцтвами про народження та укладення шлюбу позивачки, свідоцтвом про смерть спадкодавця, державним актом на право власності на земельну ділянку. (а.с.3-8). Спадкоємцем першої черги за законом після смерті останньої є позивачка, але заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк вона не подала, спадкодавець на день своєї смерті проживав один, що вбачається з довідки Черепівської сільської ради (а.с.9). Згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №45849997 спадкові справи після смерті [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з розяснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачкою з поважних причин, оскільки вона тривалий час перебувала у жалобі після смерті матері, на час відкриття спадщини проживала не за місцем її відкриття, а отримавши після смерті спадкодавця правовстановлюючі документи на спадкове майно, тривалий час доброчесно вважала, що таким чином вона прийняла спадщину. Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивачки спадкового майна, належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивачки обєктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили їй своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивачка, повязана зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивачки виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, субєктом яких вона. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а й справедливості.

Outcome: approved