Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до суду, мотивуючи тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстрований син позивачки - [PERSON] , а також відповідачка по справі: колишня свекруха сина позивачки - [PERSON] . Реєстрація місця проживання відповідачки у житловому будинку позивачки створює для неї перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні майном, оскільки вона вимушена буде нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб. Позивачка зазначає, що відповідачка, починаючи з 2015 року, проживає не по місцю реєстрації. В зв`язку з тим, що в односторонньому порядку позивачка не може зняти з реєстрації відповідачку, а також не може користуватись належним чином своєю власністю, вона вимушена звернутись до суду з позовною заявою про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала до суду письмову заяву в якій прохала суд розглядати справу без її участі, позов підтримала. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 06.12.2010 року, реєстровий № 1817, та копією договору купівлі-продажу віл 09.10.1984 року, зареєстрованого в реєстрі за 54 (а.с.7-9). Згідно довідки від 11.06.2020 року № 1228, виданої Новостародубською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області, у вищезазначеному будинку окрім позивачки та її сина зареєстрована відповідачка - [PERSON] , [INFO] , яка з 2015 року за вказаною адресою не проживає (а.с.10). Частиною першою статті 383 Цивільного Кодексу України визначено: власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщення для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Конституцією України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (стаття 41). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статтями 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Стаття 391 Цивільного кодексу передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Як зазначено в пунктах 33, 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Також, задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Реєстрація місця проживання є фіксацією дійсної адреси місця проживання особи та є наслідком наявності у відповідача правових підстав користування відповідним житлом. Крім того, відповідно до вимог абзацу 3 частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання. Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Угоди щодо користування відповідачами житловим будинком позивача між сторонами не укладалось. На основі викладеного, враховуючи що реєстрація місця проживання відповідачки у житловому будинку позивачки створює для останньої перешкоди у вільному користуванні майном, а також те, що починаючи з 2015 року, тобто понад один рік, за зареєстрованим місцем свого проживання відповідачка не проживає та не є родичкою позивачки, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги. На підставі ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved