Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Жилкомсервіс» заборгованість за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 13087,42 грн., яка утворилась за період з 01.03.2007 року по 01.03.2020 року та покласти судові витрати на відповідача. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 квітня 2020 року належить квартира [ADDRESS] та вони є співвласниками багатоквартирного будинку по [ADDRESS] , споживачами житлово-комунальних послуг. Відповідачі не виконують обов`язки передбачені п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» по оплаті наданих житлово-комунальних послуг за цінами тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У зв`язку з порушенням відповідачами умов публічного договору та вимоги чинного законодавства, відповідачі мають заборгованість перед КП «Жилкомсервіс» за надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою, де вони зареєстровані та є власниками житлового приміщення по [ADDRESS] за період з 01.03.2007 року по 01.03.2020 року в сумі 13087,42 грн. що підтверджується довідкою про нарахування та оплату житлово - комунальних послуг. Ухвалою суду від 29.05.2020 року позовна заява була залишена без руху та позивачу наданий строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 07 липня 2020 року відкрито провадження та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача КП «Жилкомсервіс» у своїй заяві просила справу слухати за її відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідачі в судове засідання подали заяву з проханням застосувати строк позовної давності до позовних вимог КП «Жилкомсервіс» про стягнення заборгованості. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 1186 від 20 грудня 2006 року КП «Жилкомсервіс» визнано виконавцем послуг з управління будинком, спорудою або групи будинків, згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги». Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо. Судом встановлено, що відповідачам на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21 квітня 2020 року. Згідно ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та ст. 382 Цивільного кодексу України, Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Договори про надання житлово-комунальних послуг між КП «Жилкомсервіс» та споживачами були укладені шляхом опублікування публічного договору в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуск газети «Слобода» від 28.11.2006 року випуск № 95/1. Між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Житлово-комунальні послуги відповідачу фактично надавалась позивачем, вказаний факт сторонами не спростовувався. Таким чином, споживачі зобов`язані оплачувати за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконує обов`язки передбачені п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» по оплаті наданих житлово-комунальних послуг за цінами тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Щомісячно позивач нараховував відповідачам плату за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, однак відповідачами кошти за вказані послуги в повному обсязі не сплачувались. Відповідачі порушуючи свої зобов`язання, не сплачували за отримані послуги в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 332 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Позивач надає відповідачам послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, але відповідачі не здійснюють оплату за спожиті послуги, внаслідок чого за ним виникла заборгованість в розмірі 13087 грн. 42 коп., що утворилась за період з 01 березня 2007 року по 01 березня 2020 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в поданій до суду заяві просили застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, суд застосовує позовну давність за заявою відповідачів. Позивач звернувся до суду з позовом 28.05.2020 року, і тому, враховуючи трирічний строк позовної давності, право позивача на стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги підлягає захисту з 01 травня 2017 року. Заяви про поновлення цього строку від позивача не надходило. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідачів необхідно стягнути в межах строку позовної давності заборгованість за надання послуг з централізованого водопостачання за період з 01.05.2017 року по 01.03.2020 року в розмірі 7243,26 грн. В решті позовних вимог, а саме стягнення заборгованості за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.03.2007 року по 30.04.2017 року, слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Підстав для визнання поважності причин пропуску позовної давності судом не вбачається. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Доказів того, що відповідачі звільнені від сплати судового збору ними не надано. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2102 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial