Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач ПАТ «[PERSON] [PERSON]», від імені якого діє представник за довіреністю [PERSON], звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/9408/73/568978 від 16.06.2007 року в сумі 48381,77 грн. та судових витрат в сумі 1218 грн., мотивуючи тим, що відповідач не виконує взятих на себе зобовязань по сплаті кредитних платежів за договором кредиту, що згідно із законом та умовами кредитного договору є підставою для задоволення вимоги про стягнення суми кредиту у розмірі 23412,48 грн. та нарахованих процентів у розмірі 24969,29 грн. Відповідач подав заперечення проти позовних вимог, в якому просив закрити провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ «[PERSON] [PERSON]» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/9408/73/568978 від 16.06.2007 року в сумі 29397,15 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 23412,48 грн., заборгованості за відсотками 2267,20 грн., пені за прострочення кредиту 2431,22 грн., пені за прострочення відсотків 1286,25 грн., у звязку із набранням законної сили рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 06.02.2012 року у справі № 2-1263/11 між тими ж сторонами, про той же предмет та з тих же підстав; а в решті позовних вимог ПАТ «[PERSON] [PERSON]» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/9408/73/568978 від 16.06.2007 року відмовити у звязку із пропуском строків позовної давності. В судовому засіданні представник позивача вимоги та доводи позовної заяви підтримав, просив її задоволити, з мотивів у ній наведених. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив з мотивів наведених, у письмовому запереченні проти позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 16.06.2007 року між ВАТ «[PERSON] [PERSON]», назву якого згідно із статутними документами змінено на ПАТ «[PERSON] [PERSON]», (позивачем) та [PERSON] (відповідачем) було укладено кредитний договір № 014/9408/73/56897, за умовами якого відповідач отримав у позивача кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 41197 грн. строком на 48 місяців з 16.06.2007 року по 16.06.2011 року під 16.50% річних, з щомісячною сплатою платежів, які складаються із сум кредиту та нарахованих відсотків за його користування згідно з графіком погашення кредиту, який є додатком до договору. Зазначені платежі позичальник зобов'язався вносити до 15 числа кожного місяця та погасити отриманий кредит до 16.06.2011 року. 29.04.2009 року сторонами було укладено додаткову угоду № 96-05/13/720 до кредитного договору № 014/9408/73/56897 від 16.06.2007 року, за умовами якої позичальнику тимчасово у період з 29.04.2009 року по 29.10.2009 року зменшено розмір щомісячних кредитних платежів згідно з графіком погашення кредиту, який є додатком до договору. При цьому в додаткові угоді зафіксовано, що станом на дату її укладення фактична заборгованість позичальника за сумою кредиту складає 23711,56 грн., а заборгованість за кредитом строк сплати якої настав 2039,97 грн., з яких: заборгованість з погашення суми кредиту 1396,54 грн., заборгованість з погашення процентів 643,43 грн. Тобто заборгованість відповідача за сумою кредиту збільшилась на суму заборгованості за відсотками. Позовні вимоги ПАТ «[PERSON] [PERSON]» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №014/9408/73/56897 від 16.06.2007 року в сумі 48381,77 грн., яка станом на 01.12.2015 року складається із простроченої заборгованості за кредитом в сумі 23412,48 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 24969,29 грн., в тому числі простроченої заборгованої за відсотками в сумі 24810,53 грн., обґрунтовані позивачем неналежним виконанням відповідачем умов договору кредиту щодо сплати кредитних платежів. Згідно з ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Згідно з ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Стеттею 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у тій самій сумі, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Стаття 1050 ЦК України передбачає, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу, де зазначається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 16.06.2012 року у справі № 2-1263/11 відмовлено в позові АТ «[PERSON] [PERSON]» до [PERSON] про розірвання кредитного договору № 014/9408/73/56897 від 16.06.2007 року та стягнення заборгованості за цим договором в сумі 29397,15 грн. Зокрема цим судовим рішенням від 16.06.2012 року у цивільній справі № 2-1263/11 встановлено, що між АТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] на забезпечення виконання вказаного кредитного договору 16.06.2007 року було укладено договір застави транспортного засобу. На виконання вимог кредитного договору відповідачем також було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №202-5447/08 ЛЦСП від 13.06.2008 року з Акціонерним страховим товариством «Вексель», згідно яким вигодонабувачем за цим договором страхування було визначено позивача, який має виключне право на отримання страхового відшкодування в межах страхової суми в розмірі суми зобовязання за кредитним договором. Сторонами було узгоджено направити страхове відшкодування на погашення заборгованості клієнта по кредиту перед банком. Відтак, страхове відшкодування було нараховано страховиком АСТ «Вексель» у сумі 12773,55 грн. та 10857,52 грн. за страховими випадками 19.12.2008 року і 17.04.2009 року до виплати саме позивачу, однак через фінансові труднощі страховика і його банкрутство (постанова Господарського суду м.Києва від 18.05.2010 року у справі № 44/282-б про визнання АСТ «Вексель» банкрутом і відкриття процедури ліквідації) виплачено позивачу не було. Заяв про включення до реєстру кредиторів у справі про банкрутство АСТ «Вексель» від страхувальника [PERSON] та банку-вигодонабувача ПАТ «[PERSON] [PERSON]» по страхових випадках 19.12.2008 року і 17.04.2009 року у встановлений законом строк не надходило. Крім того, цим же судовим рішенням встановлено, що згідно із розрахунком по кредитному договору загальна сума заборгованості відповідача становила 29397,15 грн. і складалась із заборгованості за кредитом 23412,48 грн., заборгованості за відсотками 2267,20 грн., пені за прострочення кредиту 2431,22 грн. та пені за прострочення відсотків 1286,25 грн. Тобто страхового відшкодування було б достатньо для погашення заборгованості за кредитом. Однак, у звязку з невжиттям банківською установою заходів щодо стягнення зазначених коштів з страховика, можливість отримання вказаної суми втрачена. А тому, відповідно до ст.614 ЦК України, враховуючи стан здоровя відповідача (інвалід ІІ групи) вжиття ним можливих заходів щодо належного виконання кредитного зобовязання, і те, що необхідних дій щодо отримання коштів на погашення заборгованості за рахунок страхового відшкодування позивачем вчинено не було, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за договором кредиту з відповідача та відмовив ПАТ «[PERSON] [PERSON]» у задоволенні позову до [PERSON] за безпідставністю. Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 06.06.2012 року у справі № 2-1263/11 суду набрало законної сили 02.04.2012 року. Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Таким чином, провадження у справі в частині стягнення заборгованості (простроченої) за кредитом в сумі 23412,48 грн. та за відсотками в сумі 2267,20 грн. підлягає закриттю. Відповідачем також заявлено про застосування позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ст.266 ЦК України зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Пунктом 1.2 укладеного сторонами договору кредиту передбачено, що банк надає кредит на строк з 16.06.2007 року по 16.06.2011 року. Укладеним договором продовжені терміни позовної давності не передбачено. Строки давності у відповідності з ч.2 ст.264 ЦК України були перервані зверненням позивача до суду за захистом своїх прав, та почали новий перебіг з моменту набрання законної сили рішенням суду від 06.02.2012 року 02.04.2012 року, та закінчились, відповідно, 02.04.2015 року. Разом з тим, позов до суду подано лише в грудні 2015 року, тобто з пропуском передбачених законодавством строків. Позивачем зазначені терміни пропущені без поважних причин, тому останній втратив право вимоги до відповідача, що в силу ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови в позові. Позивач не клопотав про визнання поважними причин пропущення позовної давності та їх належними доказами не обґрунтував. Однак, суд доходить висновку про відмову в задоволенні решти позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 22702,09 грн., не у звязку із пропуском позовної давності, а з мотивів їх безпідставності з огляду на існування такого, що набрало законної сили, рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 16.06.2012 року у справі № 2-1263/11 про відмовлену в позові АТ «[PERSON] [PERSON]» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/9408/73/56897 від 16.06.2007 року в сумі 29397,15 грн. Судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви до суду в сумі 1218 грн. слід залишити за позивачем. Тому

Outcome: dismissed