Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Позивачка у липні 2017 р. звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.10.1996 р. вона є власником квартири [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що 16.06.2017 р. відбулось залиття її квартири, внаслідок того, що зливний шланг пральної машини не був вмонтований мешканцями (власниками) квартири [NUMBER] вказаного вище будинку в каналізаційну мережу, що підтверджується відповідним актом, складений «ЖЕД-3». Позивачка зазначає, що внаслідок залиття належної їй квартири, їй завдано матеріальної шкоди, яка відповідно до Звіту № 103/07-17 від 11.07.2017 р. становить 18 432,71 грн., яку позивачка просить стягнути. Також, позивачка просить стягнути вартість складання звіту - 1 500 грн., повідомлення телеграфом відповідача - 200 грн., моральну шкоду - 3 000 грн., витрати на послуги адвоката - 15 000 грн. та судовий збір - 640 грн. Ухвалою суду від 03.10.2017 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 27.02.2018 р. підготовче засідання розпочато та відкладено. Ухвалою суду від 19.04.2018 р. підготовче засідання проведено та завершено, розгляд справи призначено по суті. В порядку ч. 1 ст. 51 ЦПК України, залучено в якості співвідповідача у справі [PERSON] . 28.02.2019 р. до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] просить у позові відмовити в повному обсязі. Представник відповідачки підтвердив факт залиття квартири позивачки 16.06.2017 р., проте, заперечував щодо розміру матеріального збитку на підставі Звіту, оскільки вказаний звіт складений оцінювачем, а не експертом в розумінні ст.ст. 72, 102 ЦПК України, відповідно не підлягають задоволенню вартість складання звіту - 1 500 грн. та повідомлення телеграфом відповідача - 200 грн. Також, представник відповідача вважає, що не підлягає задовленню вимога про стягнення витрат на послуги адвоката - 15 000 грн., оскільки вказана вимога не обгрунтована в порядку ст.ст. 134, 137 ЦПК України (ас. 129-131). 12.06.2019 р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивачки [PERSON] - [PERSON] наполягав на задоволенні позову, зазначив, що наданий до позову Звіт є належним доказом, оскільки складений оцінювачем, який включений до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності. Що стосується витрат на правову допомогу, представник позивачки вважає, що квитанція про отримання гонорару в сумі 1 500 грн. є достатнім доказом, який підтверджує здійснення позивачкою витрат. Представник позивачки наполягав на задоволенні позовних вимог (ас. 137-139). Представник позивачки в судовому засідані позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачі та представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та просила у його задоволені відмовити. Суд, заслухавши відповідачів, представників сторін та дослідивши письмові докази по справі приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.10.1996 р. є власником квартири [ADDRESS] (ас. 6). Встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири 20.09.2011 р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] (ас. 66). Встановлено, що відповідно до акту від 16.06.2017 р., затвердженого начальником «ЖЕД-3» [PERSON] , інженером [PERSON] , майстрами технічної дільниці: [PERSON] та [PERSON] , у квартирі [ADDRESS] сталось залиття, в результаті чого в кімнаті - 15,6 км.м. - стеля: шпалери сліди залиття до 3 кв.м., стіни: шпалери сліди залиття 6 кв.м.; коридор - 3,4 кв.м. - стеля: шпалери сліди від залиття 2 кв.м., стіни: шпалери, сліди залиття 3 кв.м. Причиною залиття є неохайне поводження мешканців квартири [NUMBER] з сантехнічним обладнанням , а саме через зливний шланг пральної машини, який не був вмонтований в каналізаційну мережу (ас. 93). Судом встановлено та підтверджено в судовому засіданні відповідачами, що залиття квартири позивачки сталося з їх вини. Судом встановлено, що відповідно до Звіту № 103/01-17, складеного 11.07.2017 р. оцінювачем [PERSON] , вартість збитку нанесеного власнику, через залиття майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , округлена до цілих, визначена в розмірі 16 972, 00 грн. (ас. 69-79). Судом встановлено, що [PERSON] , є директором та оцінювачем, має вищу технічну освіту та професійну освіту в області оцінки майна, майнових прав та бізнесу - Кваліфікаційне свідоцтво АК-ПК-ТЗ№037 від 02.08.2013. Сертифікат № ЕО-116-1 виданий 30.05.2001 р. Фондом державного майна України. При цьому, суд враховує положення ст.ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням достатність та допустимість кожного письмового доказу окремо. При цьому, суд враховує, що відповідач та представник відповідачки [PERSON] , заперечуючи проти розміру (суми) матеріального збитку, жодного доказу в спростування такої суми суду не надали, жодних клопотань щодо забезпечення своєї правової позиції до суду на стороні відповідачів не надходило, в тому числі, щодо призначення експертизи на предмет визначення матеріального збитку, заподіяного позивачці, внаслідок залиття належної їй квартири. Таким чином, враховуючи, що позивачка в досудовому порядку звернулася до оцінювача, який за своїм професійним фахом склав відповідний Звіт про оцінку вартості збитку, вказаний звіт не суперечить нормам діючого Закону та складений особою, яка має відповідну освіту, стороною відповідачів сума збитку по Звіту не спростована жодним допустим доказом, в тому числі шляхом заявлення відповідних клопотань, суд приходить до висновку про допустимість та належність наданого позивачкою Звіту в підтвердження заподіяного їй збитку. У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Стаття 151 Житлового кодексу встановлює, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода та упущена вигода) відшкодовується в повному обсязі. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, судом достовірно було встановлено про те, що у 16 червня 2017 року відбулося залиття квартири [ADDRESS] , власником якої є позивачка у справі. Причиною залиття було неохайне поводження мешканців квартири [NUMBER] з сантехнічним обладнанням, а саме через зливний шланг пральної машини, який не був вмонтований в каналізаційну мережу. Внаслідок залиття квартири позивачці заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої визначено Звітом № 103/07-17 від 11.07.2017 р. та становить 16 972,00 грн., що в судовому засіданні стороною відповідачів спростовано допустимим доказами не було. Згідно з абзацом другим ч. 1 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн. суд приходить до наступних висновків. Стаття 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, для відшкодування моральної шкоди в даній справі необхідні наступні підстави: наявність душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, членів його сім`ї чи близьких родичів або у зв`язку з пошкодженням його майна. Необхідними умовами також є неправомірність рішень, дій чи бездіяльності та наявність вини відповідача. В підтвердження завдання моральної шкоди позивач посилається на заподіяння душевних страждань, пов`язаних з пошкодженням майна, порушенні звичайного ритму життя, додаткових витратах на врегулювання ситуації, неможливості використовувати пошкоджене майно за призначенням, у зв`язу з чим суд вважає достатнім та співмірним відшкодуванням моральної шкоди в розмірі 3 000 грн. Також, суд вважає можливим задовольнити вимоги щодо стягнення вартості складання звіту в розмірі 1 500 грн., які були понесені позивачкою, що підтвреджується відповідною квитанцією (ас. 48). Що стосується позовних вимог позивачки про стягнення на її користь вартості повідомлення телеграфом відповідача в розмірі 200 грн., вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не надано суду доказів понесення таких витрат, у вигляді чеків, квитанцій, тощо (ас. 7, 8). Що стосується позовних вимог про стягнення витрат за надання правової допомоги в розмірі 15 000 грн. суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Проте, позивачкою не надано жодного письмового доказу відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, а саме: доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач відповідно до ст. 81 ЦПК України, частково довів ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На основі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, наданих письмових доказів, досліджених судом, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позивачем частково доведені позовні вимоги, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 13, 81, 137, 141, 258, 258, 265, 268 ЦПК України, суд -

Outcome: partial