Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом. У позові вказала, що вона 31.08.1990 року була прийнята на роботу до ВАТ «Запорізький завод високовольтної апаратури» на посаду техніка конструктора. Внаслідок перетворювання ВАТ «Запорізький завод високовольтної апаратури» з 10 квітня 2011 року, її переведено до командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов» і компанія». 04.09.2017 року вона була звільнена за власним бажанням у відповідності до ч.3 ст. 38 КЗпП. При звільненні і до теперішнього часу відповідач належного розрахунку з нею не провів, жодних сум не виплатив, тому просила стягнути на її користь з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 16.06.2017 року по 04.09.2017 року у розмірі 6594 грн. 38 коп., компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 244 грн., три середніх заробітки за порушення власником законодавства про працю в розмірі 11179 грн. 14 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 05.09.2017 року у сумі 9185 грн. 96 коп., моральну шкоду в сумі 5000 грн. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала. Суду пояснила, що вона пропрацювала на ВАТ «Запорізький завод високовольтної апаратури» 47 років. Відповідач не своєчасно виплачував заробітну плату, в наслідок чого вона зверталася до суду з заявою про видачу судового наказу. Заборгованість по зарплаті по 15.06.2017 року стягнута судовим наказом. Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 16.06.2017 року по день звільнення у розмірі 6594 грн. 38 коп., компенсацію втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 244 грн., три середніх заробітки за порушення власником законодавства про працю в розмірі 11179 грн. 14 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 05.09.2017 року у сумі 9185 грн. 96 коп., крім того позивачка просить стягнути з відповідача маральну шкоду у розмірі 5000 грн., посилаючись на те, що у неї погіршилося здоров'я, вона змушена була звільнитися, оскільки своєчасно не отримувала заробітну плату, в наслідок чого вона безробітна та ще не досягла пенсійного віку, вимушена стягувати заборгованість по заробітній платі через суд, вона не може своєчасно сплачувати квартплату, не може поїхати відпочивати . Представник відповідача у судове засідання не з'явився, поважну причину не явки суду не повідомив, про слухання справи сповіщався належним чином, шляхом надсилання рекомендованими листами на його адресу судових повісток, копії позову та додатків до нього. Про розгляд справи у суді був обізнаний, оскільки повістку з викликом у судове засідання на 05.04.2018 року отримав, про що свідчить підпис у поштовому повідомлені (а.с. 35). Відзив на позов відповідач не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідач по наявним матеріалам справи. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10. 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню, у зв'язку з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на ВАТ «Запорізький завод високовольтної апаратури», який у 2011 році перейменовано у Командитне товариство «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов» і компанія», що підтверджується копією трудової книжки. (а.с. 6-9) 05.09.2017 року [PERSON] була звільнена з підприємства за ч.3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, наказом № 89 від 04.09.2017 року, що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу (а.с.9). При звільненні позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі та не проведено повний розрахунок. Сума заборгованості Командитного товариства «Запорізький завод «Високовольтної апаратури Вакатов» і Компанія» перед [PERSON] складала 27978 грн. 36 коп., що підтверджено довідкою про заборгованість. Однак позивачка вже зверталася до суду з заявою про видачу судового наказу на загальну суму 21383 грн. 98 коп. У поданій позовній заяв [PERSON] просить стягнути невиплачену заробітну плату у розмірі 6594 грн. 38 коп. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. ст.94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження. Враховуючи вказане, суд вважає підлягаючим задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача невиплачену заробітну плату у розмірі 6594 грн. 38 коп. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. З огляду на те, що відповідач не провів з позивачем розрахунок при звільненні, стягненню на користь останнього підлягає середній заробіток за кожен день затримки розрахунку до дня ухвалення рішення судом. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п. 2, 3, 5, 8 Постанови КМ України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що провадиться обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до наданої довідки середньоденний заробіток [PERSON] складає 173 грн. 32 коп. (а.с.4) Нарахування виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку має провадитися шляхом множення середньоденного заробітку позивача на число робочих днів затримки розрахунку і становить 9185 грн. 96 коп. Тому позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час його затримки підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно до ст.. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39 цього Кодексу) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. В порушення приписів ст..44 КЗпП України відповідач вихідну допомогу не нарахував та не виплатив у день звільнення позивачці. Оскільки середньоденний заробіток [PERSON] складає 173 грн. 32 коп., то згідно розрахунку розмір вихідної допомоги у вигляді тримісячного середнього заробітку становить 9495 грн., тому позовні вимоги позивача у цій частині, суд вважає підлягаючими задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходив з наступного. На підставі ч. 1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Також ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати. Отже, враховуючи, що відповідач своєчасно не провів розрахунок при звільненні [PERSON], чим поставив позивачку у скрутне матеріальне становище, внаслідок чого вона зазнала моральних страждань, доказів того, що у позиваки погіршився стан здоров'я, суду не надано, тому на підставі викладеного, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в сумі 2000 грн. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 6 594 грн. 38 коп.; компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати- 244 грн.; 9495 грн.- три середні заробітки за порушення законодавства про працю; 9185 грн. 96 коп. - середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні; 2000 грн. моральної шкоди. В іншій частині позовні вимоги необхідно залишити без задоволення. Відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. Згідно ст..18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. Отже, зважаючи на наведене сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні має бути виплачена позивачу після утримання необхідних податків і зборів. Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати , тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 640 гривень.

Outcome: partial