Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], в якому просив суд: стягнути з відповідачів на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги - 6897,80 грн.; інфляційні нарахування у розмірі - 9288,55 грн., 3,0 % річних в сумі - 1327,56 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS], в якій зареєстровані і проживають та не в повному обсязі сплачують плату за комунальні послуги та послуги за утримання будинку. Зокрема, судом було винесено судовий наказ від 04.03.2011 року про стягнення вказаної заборгованості, але в подальшому в 2013 році вказаний наказ було судом скасовано, внаслідок чого позивач був вимушений звернутись до суду із цим позовом. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що за час проживання у вказаній квартирі відповідачам надавались комунальні послуги, а саме холодне водопостачання, гаряче водопостачання, користування тепловою енергією, вивезення побутових відходів, водовідведення, газ, а також інші послуги з утримання будинку та прибудинкової території. До того ж відповідачі щомісяця отримували від позивача рахунки на оплату квартирної плати та комунальних послуг, однак платежі здійснювали не регулярно, внаслідок чого утворився борг, який станом на березень 2011 року складає - 6897,80 грн., оскільки відповідачі у добровільному порядку борг не погашають, позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати та 3,0 % річних. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надавши розгорнутий розрахунок боргу відповідачів за період з 01.03.2004 року по 01.03.20111 року, заперечуючи проти заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки вказаний строк з 2004 по 2011 рік переривався шляхом сплати відповідачами заборгованості, а дія судового наказу з 2011 по 2013 роки також перервала строк позовної давності, а тому при зверненні до суду із цим позовом строк позовної давності пропущено не було. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, але про дату і час розгляду справи повідомлялась належним чином., про причини неявки суду не повідомила. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечував в повному обсязі, зважаючи на внесення оплати відповідачем, невірність розрахунків позивача, та просив застосувати строки позовної давності до усієї суми боргу, підтримавши свою заяву та письмові заперечення проти позову. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі - Позивач) створено відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року. Згідно статуту КП «ЦОС Шевченківського району» від 2012 року передбачено: 2.2.1 Забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг. 2.2.1.Здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень. 2.2.2.Забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг. 2.2.4. Здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліни населення. Згідно п.2.1.1 укладеного договору між КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» та Комунальним підприємством з утримання житлового господарства Шевченківського району в м.Києві від 01.02.2012 року надано право другій стороні укладати договори, здійснювати стягнення коштів з власників за утримання будинку і прибудинкової території, тощо. З аналізу статуту КП «ЦОС Шевченківського району» та інших установчих документів і договорів вбачається, що вказане підприємство є належним позивачем у цій справі, оскільки надає послуги споживачам району і має право на їх оплату на свій рахунок, оскільки воно є правонаступником Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, яке в свою чергу було створено рішенням Шевченківської районної ради в м.Києві від 04.10.2001 року №18 шляхом реорганізації підприємств, заснованих на комунальній власності Старокиївського, Шевченківського і Радянського районів м.Києва. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що відповідачі зареєстровані, проживають і є наймачами квартири [ADDRESS] Із довідки Форми №3, складеної працівниками КП «ЖЕК «Золотоустівська» Шевченківського району в м. Києві вбачається, що відповідачі проживають та зареєстрований в цій квартирі (а.с.4). Оскільки документів про наявність права власності ні позивач, ні присутній в засіданні відповідач суду не надали, тому суд вважає відповідачів користувачами вказаного житла. Згідно із ч. 3 ст. 815 ЦК України, ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Якщо наймачами житла є кілька осіб, їхні обов'язки за договором найму житла є солідарними (ч. 3 ст. 816 ЦК України). Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності з ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 цього Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Так, згідно із позовною заявою та уточненим розрахунку боргу по квартирній платі та платі за комунальні послуги, проведеним працівниками бухгалтерії позивача, заборгованість відповідачів за період з 01.03.2004 року по 01.03.2011 року становить - 6897,80 грн., яка утворилась внаслідок не сплати в повному обсязі відповідачем нарахувань за цей період. Між тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідачів боргу за період по 01.04.2005 року, оскільки в розумінні вимог ст.10,57-60 ЦПК України, представником позивача не було доведено в судовому засіданні належними і допустимими доказами обґрунтованість і підстави нарахування визначеної ним заборгованості в сумі - 3865,04 грн. Посилання представника позивача на те, що документи про нарахування такої заборгованості не збереглись, не є належним доказом стягнення такого боргу, оскільки у відповідності до ч.4 ст.60 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на викладені норми законодавства та обставини справи вказані суми заборгованості підлягають сплаті і стягненню з відповідачів, але в судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про застосування строків позовної давності та просив в позові відмовити. Суд частково погоджується з обґрунтуванням представника відповідача в частині застосування строків позовної давності за період з 01.03.2004 року по 01.05.2005 року за заступних підстав. Так, відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свої о права або про особу, яка його порушила. За ч.3. ч.4 ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, нарахована сума боргу за період з 01.03.2004 року по 01.05.2005 року у відсутність доказів здійснення її оплати в цей період з боку відповідачів, вказує на необхідність застосування до неї строків позовної давності. Згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. З врахуванням викладеного, суд не знаходить підстав для застосування строків позовної давності до вимог за період з 01.05.2005 року по 01.04.2011 року, оскільки протягом вказаного часу позовна давність переривалась сплатою відповідачами заборгованості понад нараховані, зокрема в квітні, червні 2005 року, червні 2006 року, в квітні 2008 року, червні 2009 року та протягом 2010 і 2011 років. Також, не вказує на закінчення 3-х річного строку позовної давності факт звернення позивача до суду із цим позовом в січні 2015 року із вимогами про стягнення заборгованості за період з 2004 по березень 2011 року, оскільки такий строк переривався тим, що судовим наказом від 04.03.2011 року Шевченківського районного суду м.Києва визначену у цьому позові заборгованість було стягнуто на користь позивача і вказаний судовий наказ діяв по час його скасування 29.05.2013 року (а.с.6). При цьому суд не приймає до уваги посилання представника відповідача про невірність розрахунків позивача з огляду на те, що ним не було спростовано належними і допустимими доказами розрахунки позивача та своїх розрахунків боргу суду надано не було, а надані суду квитанції про часткову сплату боргу по певних періодам і наведені там суми співпадають із такими ж сумами і періодами в розрахунках позивача. Позовні вимоги частині стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати грошових коштів за житлово-комунальні послуги є обгрунтованими і підлягають частковому задоволенню в сумі інфляційних нарахувань - 1614,11 грн. та 3% річних в сумі - 260,08 грн. за цей же період з 01.05.2005 року по 01.03.2011 року з огляду на помилковість розрахунків позивача. Так, статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають до часткового задоволення. За таких обставин, слід стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь позивача заборгованість за період з 01.05.2005 року по 01.03.2011 року в розмірі - 1484 гривні 92 коп.; інфляційні нарахування в розмірі - 1614 грн. 11 коп.; 3% річних від суми боргу у розмірі - 260 грн. 08 коп. Згідно ст. 88 ЦПК України солідарно з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі, що пропорційних сумі задоволених позовних вимог, у розмірі - 243,60 грн.

Outcome: partial