Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення, підігріву питної води в сумі 7 911,98 грн. та витрат з оплати судового збору в сумі 243,60 грн. В судовому засіданні представник позивача Прокоп’єва Т.О. пояснила, що у період з 01 вересня 2010 року по 30 липня 2014 року на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради №25 від 29 січня 2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» Концерн «МТМ» надавав відповідачу послуги з централізованого опалення та підігріву питної води у приміщення за адресою [ADDRESS]. При цьому зауважень щодо неналежної якості надання зазначених послуг з боку відповідача на адресу Концерну «МТМ» не надходило. Водночас відповідач не здійснював оплату за отримані послуги, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 7 911,98 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати у розмірі 243,60 грн. Крім того вказав, що не зважаючи на пропозиції зі сторони позивача укласти договір про надання послуг, які опубліковувались в засобах масової інформації, на дошках оголошень, та шляхом безпосереднього виходу представників позивача на адресу [PERSON], останній не уклав відповідний договір. Також зазначив, що судовим наказом від 04.10.2010 року з відповідача стягувалась заборгованість за надані послуги за період з 01.01.2009 року по 31.08.2010 року. Щодо стягнення заборгованість за заявлений у позові період позивач звертався 03.02.2014 року в наказному провадженні, але судовий наказ було скасовано ухвалою суду від 06.03.2014 року. Відповідачі [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказуючи, що належної якості послуги позивачем не надавались, але зі скаргами на їх якість він не звертався. Також просив відмовити в задоволенні позову, оскільки між ним та позивачем не укладено договір про надання послуг, а також тому, що частина із стягуваних коштів іде кримінальному авторитету [PERSON], на оплату «тітушек», будівництво фонтанів та підкуп чиновників. В телефонному режимі він звертався до позивача з вимогою розповісти, якою є реальна вартість наданих послуг, але на що не отримав конкретної відповіді. Крім того, відповідач заявив письмове клопотання про застосування позовної давності до частини із заявлених позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрований у встановленому законом порядку за адресою: [ADDRESS] (а.с.11, 22), що також ним визнано. У період з 01 вересня 2010 року по 30 липня 2014 року позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення та підігріву питної води у приміщення за його адресою, однак через не виконання відповідачами зобов'язань з оплати за отримані послуги утворилась заборгованість у 7 911,98 гривень, що підтверджується розрахунками заборгованості (а.с.7-10). У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як зазначив позивач, відповідач не виконав передбачений ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок щодо укладення договору на отримання житлово-комунальних послуг (а.с.13, 14-19), які все одно йому надаються у відповідності до положень зазначеного закону. Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов'язані своєчасно, не пізніше 10-го числа наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять і послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відповідно до п.п. 3, 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року, плата за надані послуги вноситься щомісячно. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню, однак не в повному обсязі. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З наданих позивачем розрахунків (а.с.7-9, 10) вбачається, що заборгованість утворилась за період з 01 вересня 2010 року по 30 липня 2014 року. При цьому, за вказаний період відсутні будь-які добровільні оплати відповідача, які б свідчили про визнання заборгованості. Надходження коштів на рахунок відповідача здійснювалось в порядку виконання судового наказу від 04 жовтня 2010 року у справі №2н-1474/2010 року (а.с.12, 30). Позовну заяву позивачем подано лише 10 вересня 2014 року (а.с.2). При цьому, згідно ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. З матеріалів справи вбачається, що за заявою позивача, поданою 03 лютого 2014 року (а.с.31) було ухвалено судовий наказ від 04 лютого 2014 року у справі №2-н/337/95/2014р., яким з [PERSON] стягнута заборгованість за послуги з централізованого опалення та підігріву питної води, в тому числі, за зазначений у позові період. Вказаний судовий наказ було скасовано ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2014 року у справі ЄУН №337/524/14-ц (а.с.6). Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про переривання перебіг позовної давності 03 лютого 2014 року шляхом подання заяви про видачу судового наказу, яка є одним із видів позову. Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач [PERSON] заявляє відповідне клопотання (а.с.32), у зв'язку з чим до позовних вимог за період з 01 вересня 2010 року по 03 лютого 2011 року, підлягає застосуванню строк позовної давності, а відповідно, у задоволенні позову необхідно частково відмовити. Відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial