Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач керівник Дергачівської місцевої прокуратури Пієв С.С. в інтересах держави в особі: Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якій просить: визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 6322083002:00:000:0588), загальною площею 0,4380 га, серія ЯЛ № 184332 від 22.06.2010, виданого на ім`я [PERSON] , який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011069300222; скасувати запис про право власності № 852467 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на земельну ділянку, (кадастровий номер 6322083002:00:000:0588), загальною площею 0,4380 га, зареєстровану за [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] (ІНН [NUMBER] ) повернути на користь держави в особі Харківської міської ради земельну ділянку (кадастровий номер 6322083002:00:000:0588), загальною площею 0,4380 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначили, що за результатами вивчення питання законності надання земельних ділянок власності на території Дергачівського району Харківською обласною прокуратурою 13.06.2019 року внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 364 КК України. Рішенням LV сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Х/о від 19.03.2010 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,4380 га, кадастровий №6322083002:00:000:0588 для ведення особистого селянського господарства. У подальшому на підставі рішення LV сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Х/о від 19.03.2010 року на [PERSON] 22.06.2010 року виготовлено державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку серії ЯЛ №184332, який зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Дергачівському районі Х/о №011069300222. Вказали, що рішення від 9.03.2010 року на підставі якого виготовлено зазначений державний акт винесено з порушенням вимог чинного законодавства та з перевищенням повноважень Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Х/о. Згідно листа Відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області № 10.20-0,23,18-1127/109-19 від 02.10.2019 року спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення на час її введення у приватну власність [PERSON] розташована на території Черкасько-Лозівської сільської ради за межами населених пунктів. Відповідно до висновку спеціаліста ПП «Перспектива Земля» вартість земельної ділянки площею 0,4380 га, кадастровий №6322083002:00:000:0588 складає 113314,00 грн. Вказали, що Черкасько-Лозівська сільська рада не була уповноважена на прийняття рішень щодо спірної земельної ділянки, оскільки це відносить до повноважень районних державних адміністрацій. Досудовим розслідуванням встановлено, що вищевказане рішення LV сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 19.03.2010 складено та підписано Черкасько-Лозівським сільським головою без попереднього винесення даного питання на розгляд депутатів Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, що підтверджується належним чином завіреною копією протоколу засідання сесії ради, з якого вбачається, що вказане питання на розгляд ради не виносилось, не розглядалось та відповідне рішення не приймалось. Крім того, сесія ради відбулась 30.04.2010 року, а не 19.03.2010, як зазначено в державному акті щодо посилання на рішення сесії. А тому, вказаним органом місцевого самоврядування відповідне рішення про передачу [PERSON] спірної земельної ділянки не приймалося. Державний акт про право власності на земельну ділянку є документом, що лише посвідчує право власності (у разі його існування на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування), та сам по собі не може бути підставою для виникнення права власності. А тому, у судовому порядку необхідно визнати недійсним правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Оскаржуваним державним актом на право власності на земельну ділянку, на підставі якого за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, порушено інтереси держави у вигляді національного та ефективного використання земельних ресурсів, які є власністю народу України.\~Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на теперішній час власником спірної земельної ділянки з кадастровим номером №6322083002:00:000:0588 залишається за [PERSON] . Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, не з її волі, за відсутності згоди позивача. Наведені вище обставини, є підставою для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі ХМР. Також про зазначені порушення вимог чинного законодавства Дергачівській місцевій прокуратурі та ХМР стало відомо після внесення до ЄРДР за №42019221280000075 від 13.06.2019 року, зокрема, після направлення Дергачівською місцевою прокуратурою відповідного запиту, отримання та опрацювання відповідних матеріалів, тому строки позовної давності пропущено з поважних причин. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Саніним А.О. подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що прокурор звернувся до суду з порушенням строків позовної давності, та просив їх застосувати до позовних вимог, оскільки в позовній заяві не міститься належного обґрунтування та доказів на підтвердження того, що про спірні правовідносини прокурор дізнався саме після внесення відомостей до ЄРДР, яке відбулось 13.06.2019 року, та позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатись про порушення цивільного права. Вказав, що строк позовної давності слід відраховувати з моменту, коли прокурор довідався чи мав об`єктивну можливість довідатись про видачу державного акту ЯЛ №184332 від 22.06.2010 року [PERSON] . Згідно з відкритих даних, які містяться в ЄРДР, зокрема ухвал по справі, в провадженні СВ Дергачівського РВ ГУ МВД України в Х/о перебували матеріали кримінального провадження внесені до ЄРДР №42013220280000034 від 28.10.2013 року за фактом перевищення службових обов`язків та службового підроблення з боку посадових осіб Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. Прокуратурою району в порядку нагляду за додержанням та застосуванням законів проведено перевірку рішень органів місцевого самоврядування Дергачівського району Х/о з питань розпорядження земельними ділянками. Крім того, як вбачається з відомостей ЄДРСР, прокуратурою Харківської області 27.03.2012 порушено кримінальну справу за фактом перевищення службових обов`язків та службового підроблення з боку посадових осіб Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, та вироком суду від 05.06.2013 року [PERSON] визнано винним в здійсненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України, та призначено покарання, а тому прокурор мав змогу дізнатись раніше про порушення вказаного права. Також до участі в справі не залучена Дергачівська районна державна адміністрація, не зважаючи на її право на розпорядження земельними ділянками.\~Прокурором не виконано вимоги ч.4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» та не обґрунтовано наявність підстав для представництва, що виключає можливість звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави. Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином, представник відповідача [PERSON] адвокат Санін А.О. надав заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, та просив застосувати строки позовної давності. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України). Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст.44 ЦПК України). Окрім цього, в силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). В рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України», яке суд застосовує як джерело права, згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.\~За таких обставин, з метою дотримання розумних строків судового розгляду суд вважає за можливим розглянути справу за відсутністю відповідача [PERSON] на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів з урахуванням пояснень наданих присутніми учасниками справи. Ухвалою суду від 03.08.2020 р.,\~було відкрито загальне позовне провадження по даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 29.01.2021 року закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Суд, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що рішенням LV сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 19.03.2010 [PERSON] надано у приватну власність, зокрема, земельну ділянку площею 0,4380 га, кадастровий №6322083002:00:000:0588 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на даний час за адресою: [ADDRESS] . У подальшому на підставі вказаного рішення на ім`я [PERSON] 22.06.2010 року виготовлено державний акт про право власності на вищевказану земельну ділянку серії ЯЛ №184332, який зареєстровано в Управлінні Держкомзему у Дергачівському районі Харківської області за №011069300222. Досудовим розслідуванням встановлено, що вказане рішення сільської ради складено та підписано особисто Черкасько-Лозівським сільським головою Дергачівського району Харківської області Шабалтасом П.П. без попереднього винесення цього питання на розгляд депутатів Черкасько- Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. Стосовно вказаних дій були внесені відомості до ЄРДР за №42019221280000075 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України. Судом встановлено, та не спростовано відповідачами, що рішення про передачу [PERSON] земельної ділянки, загальною площею 0,4380 га, органом місцевого самоврядування не приймалося. Згідно листа Відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області № 10.20-0,23,18-1127/109-19 від 02.10.2019 року спірна земельна ділянка сільськогосподарського призначення на час її введення у приватну власність [PERSON] розташована на території Черкасько-Лозівської сільської ради за межами населених пунктів. Відповідно до висновку спеціаліста ПП «Перспектива Земля» вартість земельної ділянки площею 0,4380 га, кадастровий №6322083002:00:000:0588 складає 113314,00 грн. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Відповідно до частини другої\~статті 19 Конституції України\~органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно зі\~статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~сільські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені\~Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності (частина п`ята\~статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Виключно на пленарних засіданнях сільської ради відповідно до закону приймаються рішення щодо відчуження комунального майна та вирішуються питання регулювання земельних відносин (пункти 30 і 34 статті 26 Закону). Частиною другою\~статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~передбачено, що рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Крім того, за змістом статей\~17,\~122 ЗК України\~повноваження щодо розпорядження земельними ділянками із державної власності сільськогосподарського призначення у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів належать районним державним адміністраціям. Відсутність рішення відповідного органу державної влади чи органу місцевого самоврядування (зокрема, його підроблення) про відчуження майна означає, що воно вибуло поза його волею. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 488/402/16-ц (провадження № 14-564цс19) зазначено, що «відповідно до пункту 10 частини другої\~статті 16 ЦК України\~до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша\~статті 21 ЦК України). Рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин може оспорюватися з погляду його законності, а вимога про визнання такого рішення незаконним і про його скасування - розглядатися за правилами цивільного судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної особи виникло цивільне право і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У цьому разі вказану вимогу можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за\~статтею 16 ЦК України\~та пред`являти до суду для розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо фактично метою заявлення зазначеної позовної вимоги є оспорювання речового права (права власності), що виникло внаслідок реалізації відповідного рішення суб`єкта владних повноважень. Підставою набуття права приватної власності на земельну ділянку із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку». У постанові від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «оскільки підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним державного акта не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку». Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (частина четверта\~статті 56 ЦПК України). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 частини третьої\~статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у\~статтях 252-255 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18), а також в аналогічних справах у постановах Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 619/738/17 (провадження № 61-22690св18), від 03 липня 2019 року у справі № 619/737/17 (провадження № 61-36609св18), від 03 липня 2019 року у справі № 619/720/17 (провадження № 61-27502св18), від 17 жовтня 2019 року № 619/717/17 (провадження № 61-4248св19), від 30 квітня 2020 року у справі № 619/732/17 (провадження № 61-710св19), від 16 червня 2020 року у справі № 619/974/17 (провадження № 61-3223св19), від 01 липня 2020 року у справі № 619/740/17 (провадження №61- 36675св18)від 08 липня 2020 року у справі № 619/897/17 (провадження №61-2722св19). Відповідно до частини третьої\~статі 16 Закону України «Про місцеві державні адміністрації»\~(у редакції, що була чинна на момент виникнення порушення прав держави) місцеві державні адміністрації в межах, визначених\~Конституцією\~і законами України, здійснюють на відповідних територіях державний контроль за використанням та охороною земель. Згідно із\~статтею 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»\~(у редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України, запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення. Статтею 9 зазначеного закону\~встановлено, що державний контроль за використанням та охороною земель у системі центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснювала Державна інспекція з контролю за використанням та охороною земель і її територіальні органи. Суд погоджується з доводами представника відповідача, що прокурор мав об`єктивну можливість довідатися про порушення інтересів держави переданням спірної земельної ділянки у власність відповідача [PERSON] під час розслідування кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] (Черкасько-Лозівський сільський голова Дергачівського району Харківської області, який самостійно підписав рішення від 19.03.2010), стосовно якого вирок набув чинності 03.07.2014 року, та інших кримінальних проваджень стосовно інших посадових осіб. Посилання прокурора, що він довідався про порушення права лише з отриманої відповіді в рамках досудового розслідування кримінального провадження в кінці 2019 року, а тому з саме цього часу повинен обчислюватись строк є необґрунтованим, оскільки оскаржуваний державний акт містить підпис уповноваженої особи центрального органу виконавчої влади, що свідчить про обізнаність державного органу про прийняття Черкасько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області рішення з перевищенням наданих їй повноважень, та примірник даного рішення також було надано до Управління Держкомзему в Дергачівському районі Харківської області, на підставі якого був виданий акт. Крім того, на момент виникнення порушень прав держави було врегульовано та функціонував механізм виявлення таких порушень через уповноважені державою органи, які після офіційної реєстрації державного акту про право власності на землю мали можливість виявити порушення визначеного законом порядку виділення земельної ділянки, ініціювати відповідні процедури перевірки і звернення до суду, у тому числі за допомогою прокуратури, в межах передбаченого\~статтею 257 ЦК України\~строку позовної давності. Крім того, керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області в 2012 році вже звертався до суду з тотожними позовами, що свідчить про обізнаність як прокуратури так і структурних підрозділів Держгеокадастру про порушення земельного законодавства. Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у\~статті 46 ЦПК України. Отже, якщо у передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах відповідного органу (підприємства), то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатись саме позивач, а не прокурор. Встановивши, що з позовом до [PERSON] про визнання недійсним, скасування державного акту, скасування права власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки керівник Дергачівської місцевої прокуратури звернувся до суду лише 28.07. 2020 року, тобто, після спливу позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора з підстав пропуску позовної давності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. При цьому, як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Крім того, оскільки право власності на спірну земельну ділянку було порушено в момент її вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи, то початок перебігу позовної давності для позову, поданого на захист цього порушеного права, пов`язується з моментом, коли власник довідався або міг довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила, а саме про факт вибуття з комунальної власності у володіння іншої особи. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (§ 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»;§ 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що у позові необхідно відмовити внаслідок спливу позовної давності, про застосування якої заявив відповідач по справі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по оплаті судового збору компенсуються за рахунок самого позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed