Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивач ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ» звернулось до суду через Уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВБР» [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши в заяві, що 30.04.2013 року між сторонами укладено кредитний договір № ІСКGMСUІ.124966.003, відповідно до якого банк зобовязується протягом 60 днів з моменту укладення договору встановити кредитний ліміт у розмірі 2000,00 гривень на рахунок № 2625.1.000108389, відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг. Банк нараховує проценти щоденно, в розмірі 36 % річних за користування кредитом, крім пільгового періоду. Кредит надавався на підставі Анкети-договору позичальника за лімітом, на споживчі цілі. Позивач виконав свої обовязки відповідно до кредитного договору № ІСКGMСUІ.124966.003 від 30.04.2013 року у повному обсязі. Відповідач свої зобовязання, передбачені цим договором не виконує. Сума боргу щомісячно збільшується внаслідок нарахування відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій. Відповідачеві була надіслана вимога № 6779 від 11.04.2016 року про погашення заборгованості, проте відповідач ухиляється від виконання зобовязань за кредитним договором. Станом на 08.11.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором № ІСКGMСUІ.124966.003 від 30.04.2013 року становить загальну суму 10765,78 гривень, яка складається з наступного: -прострочена заборгованість по кредиту 1828,45 гривень; -прострочена заборгованість по відсоткам 2810,83 гривень; -штрафи, пеня 6126,50 гривень. Сторони в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.224 ЦПК України, за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 30.04.2013 року отримав кредит, відповідно до якого банк зобовязується протягом 60 днів з моменту укладення договору встановити кредитний ліміт у розмірі 2000,00 гривень на рахунок № 2625.1.000108389, відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг. Банк нараховує проценти щоденно, в розмірі 36 % річних за користування кредитом, крім пільгового періоду. Кредит надавався на підставі Анкети-договору позичальника за лімітом, на споживчі цілі. Позивач виконав свої обовязки відповідно до кредитного договору № ІСКGMСUІ.124966.003 від 30.04.2013 року у повному обсязі. Відповідач свої зобовязання, передбачені цим договором не виконує. Сума боргу щомісячно збільшується внаслідок нарахування відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій. У добровільному порядку заборгованість відповідачем на цей час не погашена. Відповідно до п. 6.2 Кредитного договору, за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти зобовязання особисто. Якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). На підставі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. З огляду на ст. ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики и позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 08.11.2016 року має заборгованість на загальну суму 10765,78 гривень. Таким чином, у позивача виникло право вимагати повного виконання відповідачем зобов'язань за договором. Також, позивачем надано клопотання про звільнення ПАТ «ВБР» від сплати судового збору, або відстрочення його сплати. Суд, дослідивши докази з цього питання, враховує, що фактично на цей час ПАТ «ВБР» перебуває у скрутному матеріальному становищі через розпочату процедуру його ліквідації. Банк не є платоспроможним, не здійснює діяльності та не отримує прибутку, оскільки у банку відсутні права надавати банківські послуги. Позивач має значну заборгованість перед своїми кредиторами, насамперед перед фізичними особами, задоволення вимог яких є пріоритетним як для Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, так і для держави в цілому. Через це позивач не має змоги сплатити судовий збір, що підтверджено Постановою Правління Національного банку України № 743 від 27.11.2014 року Про віднесення Публічного акціонерного товариства «[PERSON] РОЗВИТКУ» до категорії неплатоспроможних. На підставі Постанови Правління Національного банку України № 914 від 21.12.2015 року Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «[PERSON] РОЗВИТКУ», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 234 від 22.12.2015 року Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВБР» та делегування повноважень ліквідатора банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «[PERSON] РОЗВИТКУ» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВБР» [PERSON] з 23.12.2015 р. по 22.12.2017 р., яким й була надіслана позовна заява до суду. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Частиною 3 ст. 82 ЦПК України зауважено, що з підстав, зазначених у ч. 1 цієї статті, суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати. Відповідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої вимоги. Статтею 8 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може звільнити сторону від сплати судового збору. Отже, суд вважає можливим у даному випадку звільнити позивача ПАТ «[PERSON] РОЗВИТКУ» від належних до оплати судових витрат та покласти сплату судового збору в дохід держави на відповідача [PERSON] Таким чином, враховуючи викладене, з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ «ВБР» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 10765,78 гривень. Крім того, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved