Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, та просило стягнути з відповідача на користь МТСБУ кошти в розмірі понесених витрат в сумі 50000,00 грн., витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 390,00 грн., судовий збір у розмірі 1378,00 грн. та витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги у розмірі 2000 грн., всього 53768,00 грн., мотивуючи позовні вимоги тим, що 16.10.2013 року, близько 14.20 год., на а/д М-12 Стрій - Кіровоград - Знам'янка в с. Вільшанка з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем «Сітроен», д.н.з. [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода. На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована не була. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль Volkswagen LT28, д.н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON] та за кермом якого знаходився водій [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована згідно Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АС/1647510, укладеного із ПрАТ «АСК Інго Україна», строк дії якого з 25.04.2013 року по 24.04.2014 року. Розмір завданих збитків згідно Звіту №40/01/14 від 08.11.2013 року як вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу автомобіля Volkswagen LT28, д.н.з. [NUMBER], склав 58134,37 грн. 22.04.2014 року потерпілий подав повідомлення про настання ДТП та звернувся до МТСБУ з відповідною заявою. 11.02.2014 року МТСБУ направило листа відповідачу з пропозицією самостійно врегулювати спір з потерпілим, однак даний лист залишився без реагування, тому 30.04.2014 року позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 50 000,00 грн., окрім того було понесено витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 390,00 грн. Вищевикладене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, оскільки представник позивача у судовому засіданні не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 16.10.2013 року, близько 14.20 год., на а/д М-12 Стрій - Кіровоград - Знам'янка в с. Вільшанка з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем «Сітроен», д.н.з. [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль Volkswagen LT28, д.н.з. [NUMBER], власником якого є [PERSON] та за кермом якого знаходився водій [PERSON] Зазначене підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2013 року (справа №127/26743/13-п), згідно якої [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с.11). Відповідно до звіту №40/01/14 від 08.11.2013 року, складеного СПД [PERSON] (а.с.13-17), розмір завданих збитків був визначений згідно ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», як вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу автомобіля Volkswagen LT28 д.н.з. [NUMBER] та складає 58 134,37 грн. Оскільки, відповідач [PERSON] завдані матеріальні збитки потерпілому не відшкодував та на момент вчинення ДТП не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, [PERSON] (власник пошкодженого транспортного засобу) з метою отримання відшкодування на підставі ст.35 та п.п п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою (а.с.7). Так, відповідно до п.п«а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату потерпілому [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 гривень, що підтверджується наказом МТСБУ від 29.04.2014 року №2380 та платіжним дорученням від 30.04.2014 року №1/1-22886 (а.с.38-39). Згідно п.40.3 ст.40 закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Отже, МТСБУ понесло витрати на послуги аварійних комісарів у розмірі 390,00 гривень, що підтверджується рахунком від 17.03.2014 року №8269, актом виконаних робіт №8269, платіжним дорученням №5807 від 03.04.2014 року (а.с.29-31). Моторне (транспортне) страхову бюро України зверталося до відповідача з листами про компенсацію витрат в добровільному порядку, що вбачається з листів від 11.02.2014 року №3/1-05/4077, від 30.04.2014 року №3/1-05/12243 (а.с.9-10), однак на момент розгляду справи у суді витрати не були компенсовані. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно п.38.2 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн. та витрати за послуги аварійного комісара у розмірі 390,00 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача вартості понесених судових витрат, то суд приходить до висновку про часткове задоволення даних вимог з наступних міркувань. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (ч.3 ст.79 ЦПК України). Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають ріні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача витрат за юридичну допомогу в розмірі 2 000,00 грн. не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягає, оскільки витрати за юридичну допомогу не входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи, а відтак до судових витрат, а тому і не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також, суд не приймає до уваги наявний в матеріалах справи контракт про надання правової допомоги від 27.09.2012 року, укладений між МТСБ та ФОП [PERSON], як доказ про надання ФОП [PERSON] позивачу правової допомоги, з наступних міркувань. Так, відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно з ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] приймав участь у справі як представник позивача - Моторного (транспортного) страхового бюро України, його повноваження посвідчено довіреністю від 28.12.2015 року (а.с.4), будь-які відомості стосовно надання [PERSON] позивачу допомоги як фахівцем у галузі права і чи являється він таким в матеріалах справи відсутні, так як безпосередньо відсутнє свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. З укладеного контракту про надання правової допомоги від 27.09.2012 року (а.с.40-43) убачається, що він укладений між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] З огляду на вищенаведене, суд розцінює витрати понесені позивачем в сумі 2 000,00 грн. як витрати на представництво або юридичну допомогу, а не на правову допомогу, які не входять до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Разом з тим, в силу ст.ст.79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 378,00 грн., згідно платіжного доручення №42987 від 17.05.2016 року (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: partial