Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до ордеру № 697, виданому Виконкомом Миколаївської міської ради 11.12.2003, серія 005844, у спірній квартирі зареєстровані: вона, її сестра [PERSON] та відповідач [PERSON] . Зазначає, що відповідач більше року в зазначеній квартирі не проживає та не з`являється, в зв`язку з чим виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим об`єктивно порушуються її права. А тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивачка у справі надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно з Ордером № 697 серії 005844 від 11.12.2003 Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, виданим громадянці [PERSON] із сім`єю з 3 осіб на право заселення житлового приміщення житловою площею 28,3 кв. м., яке складається із двох кімнат у квартирі за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення № 1866 від 28.11.2003,зазначена квартира надана відповідачу та її дочкам [PERSON] , [PERSON] (а. с. 7). Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 07.09.2018, прізвище дружини, після реєстрації шлюбу [PERSON] (а. с. 6). Згідно з відомостями з відділу обліку і моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Миколаївській області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 02.11.2000. Згідно з Актами про не проживання від 02.04.2018 та 15.07.2019 за вих. відповідно № 148 та № 845, посвідченим посадовими особами КП СКП «Гуртожиток» та підписаним сусідами [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] , в квартирі [ADDRESS] з 2015 року до 02.04.2018 і з 02.04.2018 до 15.07.2019 не проживає відповідачка [PERSON] , 1961 р.н. ( а. с. 18, 19). Позивач зазначає, що відповідач більше року в зазначеній квартирі не проживає та не з`являється, в зв`язку з чим виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим об`єктивно порушуються її права. Згідно\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Згідно із ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1\~ст. 61 ЖК України\~користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно вимог\~ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до положення\~ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім`ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Ордер на житлове приміщення № 697 від 11.12.2003 року, видано [PERSON] , до складу сімї якого входить [PERSON] , [PERSON] , а отже [PERSON] набула право користування цим житловим приміщенням. Згідно з ст. 71 Житлового кодексу України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні з 2015 року, тобто понад встановлений законом строк, витрат на його утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує, а позивачка не має можливості усунути порушення своїх прав у позасудовому порядку, позов про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved