Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про надання дозволу на виїзд за межі України до країн Європи, на територію країн СНД, а також до міста Донецька в Україні, неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у супроводі її матері [PERSON], [INFO], або уповноваженої на те особи, без надання згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], до настання повноліття дитиною з моменту набрання рішенням законної сили. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що відповідач [PERSON], з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, є батьком [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 25 липня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. Донька проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, в той час як відповідач вихованням та утриманням дитини не займається. На даний час позивачка має намір виїхати разом з дитиною на територію інших країн, за місцем проживання близьких родичів, проте в добровільному порядку отримати від відповідача дозвіл на виїзд дитини за кордон не має можливості, на підставі чого вона змушена звернутись до суду з даним позовом. Позивачка та її представник надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі Служби у справах дітей Центральної районної адміністрації до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності її представника, а також про вирішення справи на розсуд суду, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивача та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Вказані обставини підтверджуються: - заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 липня 2016 року, котрим шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 07 липня 2012 року у відділі ДРАЦС Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис №223, було розірвано; - свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], (серії [NUMBER]), виданим Відділом державної РАЦС Калінінського районного управління юстиції у місті Донецьку 20 травня 2014 року, актовий запис №421 від 20 травня 2014 року, в графі батьки зазначені: батько - [PERSON] та мати - [PERSON]; - довідкою №1411011163 від 27.11.2014 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно якою позивачка разом з неповнолітньою [PERSON], 204 року народження, проживають за адресою: [ADDRESS]. Згідно зі ст.154, ст.155 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Виходячи з інтересів дитини, беручи до уваги те, що позивачка не може отримати нотаріально завірену згоду батька на виїзд доньки за межі України, суд вважає необхідним надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої за межі України, без згоди та супроводу відповідача, протягом трьох років з дня набрання рішенням законної сили, враховуючи те, що за вказаний період часу можуть змінитися обставини, що передували зверненню із позовом. Суд відмовляє в задоволенні позову в частині надання згоди на виїзд за кордон до досягнення дитиною повноліття, оскільки особа, що досягла 16-річного віку має право на вільний самостійний виїзд за межі України. На підставі Сімейного кодексу України,

Outcome: partial