Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] на період його навчання в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову. На обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2005 року з відповідача було стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ј частини від усіх його доходів щомісячно, а 27 вересня 2019 року їх спільному сину виповнилося 18 років. На теперішній час він є студентом денного відділення Коледжу економіки та бізнесу Дніпровського національного університету ім. О. Гончара, з терміном навчання з 01 вересня 2019 року по 28 червня 2021 року, та студентом заочної форми навчання Коледжу економіки та бізнесу Дніпровського національного університету ім. О. Гончара, з терміном навчання з 01 вересня 2019 року по 28 червня 2021 року. Позивач зазначає, що у зв`язку з проходженням навчання син потребує матеріальної допомоги, оскільки будь-якого доходу не отримує. Позивач вважає, що відповідач може надавати допомогу на утримання сина, оскільки хоча і ніде не працює, але отримує постійний дохід у вигляді пенсійного забезпечення як колишній працівник органів міліції. Вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період його навчання, оскільки саме такий розмір буде доцільним та об`єктивним у даному випадку та є можливим для сплати відповідачем. При визначені розміру аліментів просить суд врахувати, що син потребує коштів на придбання необхідних підручників, канцелярії, придбання харчування, одягу та забезпечення інших матеріально-побутових потреб з урахуванням віку. Крім того, просить суд врахувати, що вона є інвалідом третьої групи, у зв`язку з чим потребує постійного обстеження та лікування, тому її матеріальний стан не дозволяє їй самостійно забезпечувати сина усім необхідним для його життєдіяльності. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина після досягнення ним 18-річного віку не надає, а вона не може повністю одна його забезпечувати, оскільки є інвалідом третьої групи, у зв`язку з чим працює неповний робочий день, та відповідно отримує невелику заробітну плату. До повноліття сина відповідач спілкувався з сином, справно сплачував аліменти через виконавчу службу та у призначенні платежу були відомості про те, що аліменти сплачуються з пенсії платника. Син останні півроку отримує стипендію у розмірі 1000 гривень на місяць, проте отримання стипендії залежить від успішності навчання, а відповідач як батько перестав цікавитися життям спільної дитини. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи через свого представника (а.с.59), в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Тертя особа [PERSON] , який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.63), в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача Костюк [PERSON] , який діє на підставі довіреності №33 від 10 квітня 2020 року, у судовому засіданні пояснив, що відповідач [PERSON] не має змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, оскільки немає ніякого доходу та наданий час оформлює інвалідність та вважав, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позивачка не довела можливість сплати відповідачем аліментів. Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчатися і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, а право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При цьому при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою сином, а відповідно до ст. 201 цього Кодексу до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком повнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.9), матір`ю якого є позивач [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Згідно довідки виконавчого комітету Новопокровської селищної ради №69 від 20 січня 2020 року [PERSON] , [INFO] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні (а.с.22), що також підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи №15 від 20 січня 2020 року щодо реєстрації місяця проживання [PERSON] (а.с.8). Таким чином повнолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою, яка відповідно до положень ст. 199 Сімейного кодексу України має право на звернення з позовом до суду про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Судом також встановлено, що спільний повнолітній син сторін на час розгляду справи є студентом 2 курсу денного відділення Коледжу економіки та бізнесу Дніпровського національного університету ім. О. Гончара, а період його навчання згідно Довідки №16 від 02 вересня 2019 року становить з 01 вересня 2019 року по 28 червня 2021 року (а.с.12). Також [PERSON] є студентом 3 курсу заочної форми навчання Коледжу економіки та бізнесу Дніпровського національного університету ім. О. Гончара, а період його навчання згідно Довідки №493 від 03 лютого 2020 року становить з 01 вересня 2019 року по 28 червня 2021 року (а.с.13). Згідно договору про підготовку фахівця №17 від 22 серпня 2019 року, загальна вартість освітньої послуги за заочною формою навчання за спеціальністю «Готельно-ресторанна справа» у Коледжі економіки та бізнесу Дніпровського національного університету ім. О.Гончара складає 13\~700 гривень (а.с.11). Спільний син сторін під час навчання проживає у гуртожитку, що підтверджується договором найму житлового приміщення у гуртожитку студентського містечка Дніпровського національного університету ім. О.Гончара №230 від 02 вересня 2019 року (а.с.16). Розмір щомісячної плати за найм житлового приміщення складає 520 гривень 00 копійок (а.с.16). У зв`язку із зазначеним суд вважає, що [PERSON] , як студент, потребує кошти на придбання одягу, продуктів харчування, розвитку здібностей, духовного та фізичного розвитку, проїзду, житла та забезпечення інших матеріально-побутових умов з урахуванням його віку, стану здоров`я, віддаленості місця проживання від місця навчання та інше, а відповідач має можливість надавати повнолітньому сину, який навчається, матеріальне утримання, оскільки є працездатною особою. Інших доказів щодо обставин, які підлягають врахуванню судом під час визначення розміру аліментів відповідач та його представник суду не надав. Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Так, представник відповідача в судовому засіданні посилався на те, що позивач не довела суду можливість [PERSON] сплачувати аліменти. Проте суд вважає, що доказування таких обставин належить саме відповідачу та його представнику, які посилаються на існування таких обставин. Крім того, представником відповідача не надано суду доказів щодо стану здоров`я відповідача, які повинні бути враховані під час розгляду справи та визначення розміру аліментів. Тому, при визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 200 Сімейного кодексу України враховує сукупність таких юридичних фактів, як досягнення сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років (а.с.6,9); продовження ним навчання (а.с.11,12,13); потреби у зв`язку з навчанням в матеріальному утриманні батьками, в тому числі і відповідачем; стан здоров`я та матеріальне становище повнолітньої дитини, який отримує стипендію в розмірі 1000 гривень на місяць, тобто обставини, визначені ст.182 СК України. Враховуючи вищенаведене, суд відповідно до ст. ст. 199-200 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина на період його навчання, тобто до 28 червня 2021 року, оскільки права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом, а фактично з батьків участь в утриманні повнолітньої дитини приймає на день розгляду справи судом лише його мати [PERSON] у складі сім`ї якої проживає дитина. При цьому судом враховано те, що позивачка інших доказів стосовно періоду навчання повнолітньої дитини суду не надала, крім довідок Коледжу економіки та бізнесу Дніпровського національного університету ім. О. Гончара від 02 вересня 2019 року №16 та від 03 лютого 2020 року №493, в яких зазначено, що термін навчання становить з 01 вересня 2019 року по 28 червня 2021 року (а.с.12,13). Також судом враховано, що [PERSON] досягне 23-річного віку [INFO] , а навчання закінчить 28 червня 2021 року, тому позов підлягає задоволенню в частині стягнення аліментів саме на період навчання. В частині вимог про стягнення аліментів в розмірі не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, позов задоволенню не підлягає, оскільки [PERSON] дитиною не являється у зв`язку з досягненням 18-річного віку, а тому на вимоги про стягнення аліментів на період навчання не розповсюджується вимога про мінімально допустимий рівень аліментів. Суд вважає, що повнолітній син відповідача, який навчається, потребує витрат на забезпечення харчування, одягу, фізичного та духовного розвитку, проїзду до місця проживання та матеріально-побутових умов, в тому числі поза межами навчального закладу, де він навчається за державним замовленням, а встановлений законодавством мінімальний прожитковий мінімум для особи працездатного віку згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2020 року становить 2102 гривні. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 200 СК України судом враховується обов`язок та можливість утримання повнолітньої дитини в період навчання її матір`ю [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що позов про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, до досягнення 23 років, підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку щомісячно, що є достатнім для утримання дитини, яка навчається. Крім цього, у зв`язку із частковим задоволенням позову відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат.\~ На підставі ст. ст. 182, 187, 189-192, 199-201 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial