Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем зареєстрований 03.09.2009 року у виконавчому комітеті Динівської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, актовий запис № 18. Посилається в позовній заяві позивачка на те, що з відповідачем різні характери, що заважає нормально будувати сімейні стосунки. В наслідок цього, вони неодноразово припиняли свої подружні стосунки. Вона прийшла до висновку, що сім'я розпалась і подальше подружнє життя з відповідачем є неможливим. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO] Також просить визначити місце проживання дитини з нею. В судовому засіданні позивачка та її представник в зал судового засідання не з»явилися, направили письмову заяву в якій свої позовні вимоги підтримали і просили суд позов задовольнити. Відповідач в в зал судового засідання не з»явився , направив письмову нотаріально-посвідчену заяву в якій позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення. Розгляд просив провести у його відсутності. Представник третьої особи позов підтримала, просила позов задовольнити. По справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що сім'я розпалась і поновленню не підлягає. Факт розпаду сім'ї по справі доведено матеріалами справи. Згідно до висновку Органу опіки та піклування Чернівецької міської ради №01/02-24/3337 від 20.12.2018 року встановлено, що орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з матір»ю [PERSON] Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона перебуває. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст.16 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і овернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопаду 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними абозаконодавчими органами, першочергова увага надається якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 8 Конвенції про права дитини від 20 листопаду 1989 року, держави-учасниці зобов'язали поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я і сімейні зв'язки, які передбачені законом, не допускаючи протизаконного втручання. Згідно ст. 12 Конвенції про права дитини від 20 листопаду 1989 року, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Згідно Декларації прав дитини від 20 листопаду 1959 року, дитині законом і іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволяли б ій розвиватися фізично, розумово, етично, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням повинне бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини. На підставі наведеного та

Outcome: approved