Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивачка звернулася з указаним позовом до суду, у якому просила суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування пред`явлених вимог позивачка посилається на те, що вона та відповідач зареєстрували шлюб 23 вересня 201 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 3009. У шлюбі у сторін народився син: Від шлюбу у сторін народився [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року шлюб між сторонами розірвано.. Позивачка вказала, що вона зі свого боку прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дитини, але їх не вистачає для повного забезпечення потреб малолітнього. У свою чергу відповідач, який є батьком дитини, не приймає участі у матеріальному її забезпеченні всім необхідним для належного розвитку сина та його виховання. При цьому, відповідач є працездатною особою, може надавати матеріальну допомогу дитині, батьком якої він є. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від батьківського обов`язку утримувати сина та забезпечувати його матеріально з огляду на вищевикладені обставини, позивачка просить суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі. В ході розгляду справи, представник позивачки уточни позовні вимоги та просив суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 30 000 грн., посилаючись на те, що відповідач на даний час є фізичною особою - підприємцем та звільнився з попереднього місця роботи в юридичній компанії «Леманс груп», відтак не має стабільного доходу, натомість його дохід є мінливим. Не погоджуючись із пред`явленими вимогами, представник відповідача подала відзив на позов, у якому зазначила, що викладені у ньому обставини є неправдивими та такими, що не підтверджені належними доказами. Представник відповідача зазначає, що після розірвання між сторонами була досягнута усна домовленість щодо виплати аліментів на утримання дитини. Відповідач сумлінно виконував обов`язки щодо сплати аліментів, та утримував дитину як в грошовій так і в натуральній формі. Представник відповідача зазначила, що суд має враховувати також ту обставину, що відповідач створив нову сім`ю та одружився з [PERSON] , яка потребує матеріальної підтримки з боку відповідача, Крім того, зазначила, що на утриманні відповідача знаходяться його батьки пенсійного віку. У зв`язку з чим, відповідач частково визнає позов та не заперечує проти його задоволення, шляхом стягнення з нього аліментів у розмірі, який відповідатиме інтересам та матеріальним можливостям платника аліментів. У судовому засіданні представники позивачки підтримали пред`явлені вимоги та просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Представники відповідача проти задоволення позову заперечували. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст поданих учасниками заяв по суті позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 вересня 2011 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 3009 та видано свідоцтво серія [NUMBER] . У шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Дана обставина позивачкою підтверджена шляхом надання суду копії свідоцтва про народження дитини. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року шлюб між сторонами розірвано. Як встановлено судом малолітній син проживає з позивачкою, що сторонами в ході розгляду справи не заперечувалось. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що вона і відповідач з часу розірвання шлюбу проживають окремо, однак відповідач будучи батьком дитини, матеріальну допомогу на її утримання не надає, тим самим не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання сина. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.1 та ч.2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому ч.1 та ч. 2 ст.182 СК України законодавець передбачив, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Встановлено, що позивачка регулярних доходів немає та законом передбачено рівний обов`язок батьків щодо утримання неповнолітніх дочки, сина, які потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання розміру аліментів враховується також потреби особи даного віку. Як зазначає у своєму відзиві відповідач, на його утриманні знаходяться його дружина та батьки пенсійного віку, при цьому доказів того, що вказані особи є непрацездатними відповідач не надає. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та займається підприємницькою діяльністю від якої отримує дохід, що підтверджується витягом з реєстру ЄДРЮОФОП та відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - платників податків. Також в матеріалах справи містяться докази наявності відкритих відповідачем рахунків у фінансових установах. Поряд з цим встановлено, що у власності відповідача перебуває наступне майно: квартира загальною площею 153 кв. м. житловою площею: 85,2 кв. м., за адресою: [ADDRESS] ; нежитлове приміщення, група приміщень №101 (літ.А), загальною площею 149,6 кв. м., за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наявної у матеріалах справи відповіді Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві за відповідачем зареєстрований транспортний засіб - автомобіль LAND ROVER RANGE ROVER VOQUE, 2015 року випуску, чорного кольору, кузов [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 03 липня 2019 року. Окрім цього, 05 червня 2018 року відповідач у приватну власність придбав земельну ділянку 0,0165 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] . Також , 22 травня 2018 року відповідач придбав у власність земельну ділянку площею 0,0374 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу 17 березня 2017 року відповідач також придбав ще одну земельну ділянку, загальною площею 0,063 га, для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Васильківський р-н, с. Іванковичі. Наявність у відповідача особистої приватної власності на вказане майно, представник відповідача визнала у своєму відзиві. Крім того, як вбачається з витягу бази даних про осіб, які перетнули державний кордон України, який витребувано та отримано судом за клопотанням представника позивачки, відповідач протягом 2018-2019 років неодноразово перетинав державний кордон України, з метою відвідування країн Західної Європи та інших країн з курортно-туристичною інфраструктурою, з проміжком перебування в них від двох до десяти днів. Оцінюючи матеріальне становище відповідача суд вважає, що вимога в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини є частково обґрунтованою. Вирішуючи питання про їх вид та розмір, суд, оцінивши встановлені судом обставини, надані сторонами пояснення та докази, вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 10000 грн., що, на думку суду, є достатнім та обґрунтованим розміром для утримання відповідачем своєї дитини та, помірним для сплати відповідачем, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Визначаючи вказаний розмір аліментів, враховує стан здоров`я позивача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей та інших обставин, що мають істотне значення. Також суд враховує вік дитини, її потреби пов`язані з віком та враховує ріст споживчих цін у відповідному регіоні в якому вона проживає. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим працездатним чоловіком. Даних які б свідчили про втрату ним працездатності судом в ході розгляду справи не здобуто. Окрім того, відповідачем не доведено неспроможність надавати допомогу своїй дитині та не наведено істотних обставини через які в нього змінилось фінансове становище з часу коли він такий обов`язок виконував. Таким чином, суд вважає обґрунтованою до стягнення суму аліментів з урахуванням забезпечення гармонійного розвитку дитини та її потреб. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивачка згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial