Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, вказавши, що 27.11.2009 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинені, у звязку з відсутністю взаєморозуміння, несхожістю характерів та різними поглядами на життя. Проживають окремо, діти проживають разом із нею, вважає, що примирення між ними неможливе, просить розірвати шлюб. Зазначила, що відповідач більше півроку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей та вони знаходяться на її утриманні. Однак відповідач, як батько, зобовязаний утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. При цьому, відповідач, будучи офіційно не працевлаштованим відповідно до діючого законодавства України, але працюючи капітаном морських суден за контрактом, має змогу сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей, у звязку з чим позивачка просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 10000,00 гривень на кожного щомісячно та до повноліття дітей. 18.10.2016 року позивачка надала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 10000,00 гривень на кожного, щомісячно, починаючи з травня 2016 року та до повноліття дітей та стягнути аліменти на її утримання в розмірі 5000,00 гривень щомісячно, починаючи з травня 2016 року та протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. 12.01.2017 року позивачка надала до суду заяву про залишення без розгляду позову в частині стягнення з [PERSON] аліментів на її утримання. 12.01.2017 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини було залишено без розгляду. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підставі, викладених у позові, додаткових письмових доповненнях та поясненнях, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, про що надали письмові заперечення, не заперечували проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 50% від заробітку. Враховуючи, що відповідач працює інструктором з навчання практичної їзди Маріупольської автошколи «Автолідер» та отримує заробітну плату в розмірі 1650,00 гривень на місяць, вважали за можливе стягнути аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 825,00 гривень щомісячно. Також додали, що відповідач у добровільному порядку надавав допомогу на утримання дітей, купував одяг, взуття, робив періодичні грошові перекази протягом вересня-грудня 2016 року, січня 2017 року, розмірами 5000,00 гривень, 2525,00 гривень. Суд, зясувавши думку сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.10.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО № 195541 від 27.10.2009 року. Зі свідоцтва про народження серії 1-НО № 350472 від 09.07.2010 року /а.с. 13/ та свідоцтва про народження серії 1-НО № 442646 від 07.02.2012 року /а.с. 14/ вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки від 28.09.2016 року, виданої ПП «Жилфонд», неповнолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають разом з матірю [PERSON] за адресою: вул. Лютнева, 42-26 м. Маріуполь /а.с. 45/. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, у звязку з відсутністю взаєморозуміння, несхожістю характерів та різними поглядами на життя. Сторони проживають окремо, на примирення не згодні. Згідно статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про розпад сімейних звязків між сторонами, оскільки збереження сімї, на думку сторін, суперечить їх інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України є стягнення аліментів за рішенням суду. У відповідності з ч. 3 ст. 181 СК України по рішенню суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 79 ч.2 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. Вирішуючи спір про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд не може взяти до уваги надані позивачкою копії контрактів та довідки про доходи відповідача під час його роботи на морських суднах /а.с. 15-34/, оскільки дані документи викладені англійською мовою, не містять офіційних перекладів на державну мову України та датовані 2014-2015 роками, тобто не містять актуальних даних про працевлаштування відповідача та отримання ним доходів на час звернення з позовом до суду. Копію розрахункового рахунку [PERSON], з перекладом з англійської мови на українську, завіреного державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] /а.с. 47-48/, наданою позивачкою, суд також не бере до уваги при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, оскільки даний документ містить відомості про доходи відповідача за період з 01.10.2015 року по 31.10.2015 року та також не містить актуальних даних. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] працює інструктором з навчання практичної їзди Маріупольської автошколи «Автолідер» з 07.09.2016 року по теперішній час, що підтверджується копією трудової книжки ВМ № 942015 /а.с.74-75/, довідкою про доходи № 1 від 08.11.2016 року /а.с. 76/, довідкою /а.с. 77/, довідкою № 2 від 11.01.2017 року /а.с. 86/, довідкою про доходи № 1 від 10.01.2017 року /а.с. 87/. Інших доказів про доходи та заробіток відповідача [PERSON] суду надано не було. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви та до повноліття дітей. При цьому, відповідно до вимог ст. 79 ч. 2 СК України суд здійснює стягнення аліментів з дня пред'явлення позову, а саме з 22.09.2016 року, а не з травня 2016 року, як просила позивачка в заяві про збільшення позовних вимог, оскільки останньою не було підтверджено вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх отримання у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Таким чином, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір: на користь держави за подання позову майнового характеру (про стягнення аліментів) у розмірі 640,00 гривень та на користь позивачки за подання позову про розірвання шлюбу в розмірі 551,20 гривень.

Outcome: partial