Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач ПАТ Банк «Траст» звернувся до Новопсковського районного суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором № R041.BR.0031527 від 13.08.2013 у розмірі 5061,47 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 13.08.2013 ПАТ Банк «Траст» отримав від [PERSON] пропозицію (оферту) про укладання договору № R041.BR.00031527, в якій остання пропонувала надати їй споживчий кредит. ПАТ Банк «Траст» надав [PERSON] кредит в розмірі 4864,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 19,99 % річних та 2,49 % щомісячної комісії за обслуговування кредиту, строком на 24 місяці з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом. Кредит було отримано відповідачем 13.08.2013. Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих зобов'язань, станом на 23.07.2015 утворилась заборгованість, розмір якої становить 5061,47 грн. Заочним рішенням Новопсковського районного суду від 13.10.2015 позовні вимоги ПАТ Банк «Траст» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволені, з [PERSON] на користь ПАТ Банк «Траст» стягнуто заборгованість за кредитним договором №R041.BR.0031527 від 13.08.2013 у розмірі 5061,47 грн., та 243,60 грн. в рахунок відшкодування судових витрат. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 19.09.2016 заочне рішення суду від 13.10.2015 у цивільній справі за позовом ПАТ Банк «Траст» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] 29.11.2016 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ Банк «Траст», в якому просить визнати кредитний договір № R041.BR.0031527 нікчемним, застосувати до вказаного кредитного договору усі наслідки нікчемності, повернувши сторони до первісного стану. Обґрунтовуючи позовні вимоги за зустрічним позовом, представник відповідача зазначає, що договір кредиту був укладений відповідачем [PERSON] під впливом тяжкої обставини - тяжка хвороба, і на вкрай невигідних умовах, а саме: [PERSON] змусили скористатися послугами посередника ФЛП [PERSON], сплативши за невідомі послуги у сфері побутових послуг 450 грн.; зобов'язали сплатити страховку, яка була нав'язана їй та коштувала 864 грн.; з отриманої суми 4000,00 грн. [PERSON] була змушена сплатити первісний внесок 370,00 грн.; банк штучно збільшив свій прибуток, встановивши значний розмір щомісячної комісії за обслуговування кредиту, яка за два роки склала 2906,00 грн. Ухвалою суду від 29.11.2016 вищевказані позови об'єднані в одне провадження. Представник позивача по первісному позову, представник відповідача по зустрічному позову, яка діє на підставі довіреності від 29.09.2016, в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги ПАТ Банк «Траст» підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач по первісному позову, позивач по зустрічному позову та її представник в судове засідання не з'явилися, про місце і час судового розгляду повідомлялися належним чином, заяв про розгляд справи без їх участі, або про відкладення розгляду справи суду не надавали. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та їх представників на підставі наявних в ній матеріалів і доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 13 серпня 2013 року [PERSON] надала пропозицію (оферту) ПАТ Банк «Траст» про надання їй останнім кредиту, що підтверджується відповідною заявою-анкетою позичальника та заявою про надання кредиту на споживчі цілі. Відповідно до вищенаведеної заяви-анкети позичальника, [PERSON] ознайомилася з основними умовами споживчого кредитування на власні потреби в ПАТ Банк «Траст». Як вбачається з меморіального ордеру №Loan-37911 від 13.08.2013 ПАТ Банк «Траст» було перераховано [PERSON] 4864,00 грн. за кредитним договором №R041.BR.0031527. Тобто, ПАТ Банк «Траст» акцептував оферту [PERSON] та видав останній кредитні кошти. З огляду на викладе, судом на підставі ст. 634 ЦК України встановлено, що між ПАТ Банк «Траст» та [PERSON] 13.08.2013 був укладений кредитний договір №R041.BR.0031527, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 4864,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 19,99 % річних та 2,49 % щомісячної комісії за супроводження кредиту, строком на 24 місяці з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за її користування кредитом. На підставі Розпису сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, який є додатком № 2 до Договору №R041.BR.0031527 від 13.08.2013, заяви на видачу готівки №Loan-37912 від 13.08.2013 судом встановлено, що [PERSON] 13.08.2013 отримала від ПАТ Банк «Траст» кредит у розмірі 4864,00 грн., 864,00 грн. з яких було зараховано в рахунок оплати страхового платежу. Відповідно до п. 2.2. Умов, надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, які є невід'ємною частиною Кредитного договору, відповідач, який є позичальником зобов'язується своєчасно та у повному обсязі сплачувати позивачу відсотки за користування кредитом та комісії, повертати кредит частинами у сумах та терміни, визначені у графіку платежів (Додаток №1 до Кредитного договору). Як вбачається з додатку №1 до Кредитного договору, щомісячний платіж має становити 369,11 грн. Стаття 129 Конституції України передбачає, що одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Положеннями ч. 1, ч. 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою ст. 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року (далі - Постанова), судам відповідно до ст. 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до п. 7 Постанови правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Статтею 233 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені ст. 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину. Пунктом 23 Постанови визначено, що правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст. 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Відповідач по первісному позову, позивач по зустрічному позову стверджувала, що уклала спірний договір під впливом тяжкої для неї обставини, а саме: тяжкої хвороби, отримання кредиту необхідно було їй для повернення коштів, використаних для лікування. На підтвердження своїх доводів відповідач по первісному позову, позивач по зустрічному позову посилалася на виписку з історії хвороби № 2475, відповідно до якої вона в період з 19.07.2013 по 30.07.2013 знаходилася на лікуванні в неврологічному відділенні КЗ «Луганська міська багатопрофільна лікарня», МСКТ головного мозку від 22.07.2013, довідку МСЕК від 22.11.2012 про те, що їй встановлена друга група інвалідності безстроково. Зазначені документи лише підтверджують факт того, що [PERSON] є інвалідом другої групи, що вона перебувала на лікуванні в неврологічному відділенні КЗ«Луганська міська багатопрофільна лікарня» з 19.07.2013 по 30.07.2013, однак не доводять, що вона отримала кредит у 2013 році для лікування чи повернення коштів, витрачених на лікування, спрямувала кошти саме на цю мету. В обґрунтування укладення спірного кредитного договору на вкрай невигідних умовах [PERSON] посилалася на те, що її змусили скористатися послугами посередника ФЛП [PERSON], сплативши за невідомі послуги у сфері побутових послуг 450,00 грн., та зобов'язали сплатити страховку, яка була нав'язана їй та коштувала 864,00 грн., проте ці обставини нічим не підтверджені. Крім того, відповідач по первісному позову, позивач по зустрічному позову посилається на значний розмір щомісячної комісії за обслуговування кредиту, загальна сума якої за два роки кредитування становить 2906,00 грн. Зі змісту кредитного договору № R041.BR.0031527 від 13.08.2013 вбачається, що відповідач по первісному позову, позивач по зустрічному позову [PERSON] ознайомлена та згодна з основними умовами споживчого кредитування на власні потреби в ПАТ Банк «Траст», в тому числі погодилася з розміром щомісячної комісії за обслуговування кредиту, який відповідно до п. 5.7 Пам'ятки клієнта про основні параметри споживчого кредитування ПАТ Банк «Траст» становить 2,49 %. Своїми підписами у кредитному договорі [PERSON] підтвердила свої права та обов'язки за цим договором, а також свою здатність виконувати умови цього договору. Як вбачається з підписаного [PERSON] кредитного договору, в момент укладення цього договору кредитодавець надав позичальнику всю необхідну інформацію щодо умов отримання кредиту, суми кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту для позичальника з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та щомісячної комісії за обслуговування кредиту, термін отримання кредиту, умови щодо його повернення. Враховуючи викладене, суд вважає, що сама по собі невигідність умов укладення кредитного договору тільки з урахуванням розміру переплати по кредиту не може бути підставою для визнання такого договору недійсними на підставі ст.233 ЦК України, адже положення даної статті чітко передбачають наявність причинно-наслідкового зв'язку між тяжкими обставинами та вимушеністю укладення саме конкретного договору на вкрай невигідних умовах. Відповідачем по первісному позову, позивачем по зустрічному позову не доведено належними та допустимими доказами і судом не встановлено те, що ПАТ Банк «Траст» на момент укладення кредитного договору було відомо про наявність тяжких обставин [PERSON], а також що кредитодавець скористався такими обставинами. Суд зазначає про відсутність в матеріалах справи доказів того, що за відсутності тяжкої обставини правочини не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Підписуючи кредитний договір, [PERSON] діяла як особа, яка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, мала вільне волевиявлення, вона діяла у відповідності до внутрішньої волі і повністю погодилася з його умовами як у момент підписання, так у подальшому, не висловлюючи своєї незгоди з умовами договору. На момент укладення договору [PERSON] не вважала положення кредитного договору неправомірними та незаконними, такими, що порушують її права, а якщо б вважала, то могла б від підписання договору відмовитися або здійснити інші заходи, направлені на недопущення порушення власних прав та інтересів. Проте, цього не було зроблено. З матеріалів справи судом встановлено, що договір кредиту між сторонами підписаний уповноваженими особами, договір містить усі суттєві умови, передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгоджені сторонами шляхом звернення позичальника з пропозицією щодо укладання договору та погодження кредитодавцем на укладення такого договору. На переконання суду, при укладенні умов спірного кредитного договору позичальник [PERSON] діяла вільно та виходила виключно з власних інтересів, рішення про вибір ПАТ Банк «Траст» в якості контрагента та про вступ із ним у договірні відносини прийняла на власний розсуд. Таким чином, судом встановлено, що оспорюваний договір не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особи, які вчинили даний правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочин вчинено у формі, встановленій законом; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При укладанні та підписанні договору дотримані норми чинного законодавства і вчинення порушень не встановлено. У договорі зазначені усі суттєві умови. Кредитодавець передав Позичальнику грошові кошти (кредит), остання їх прийняла. Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Виходячи з заявлених позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON], системного аналізу положень чинного законодавства України, аналізуючи усі зібрані у справі докази, враховуючи, крім вказаного вище, також те, що спірний договір кредиту кредитодавцем фактично виконаний і виконувався позичальником до 14.07.2014; його неправомірність прямо не випливає із закону і не встановлена судом; суд вважає, що вимоги [PERSON] про визнання договору нікчемним та застосування наслідків нікчемного правочину є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, то суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 статті 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 610 ЦК України встановлює, що зобов'язання вважається порушеним у випадку або повного його невиконання, або неналежного виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Стаття 625 ЦК України встановлює, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З розрахунку заборгованості за кредитним договором №№R041.BR.0031527 від 13.08.2013, наданого ПАТ Банк «Траст» вбачається, що станом на 23.07.2015 заборгованість [PERSON] перед ПАТ Банк «Траст» становить 5061,47 грн., з яких 3063,70 грн. - заборгованість за кредитом, 384,27 грн. - заборгованість за відсотками, 1613,50 грн. - заборгованість з комісії. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений ПАТ Банк «Траст» розрахунок заборгованості [PERSON] за договором кредиту, суду не представлено. Таким чином, [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання перед ПАТ Банк «Траст» і порушила умови Кредитного договору, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість. Дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову ПАТ Банк «Траст» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого. Відповідач по первісному позову, позивач по зустрічному позову [PERSON] є інвалідом 2 групи, тому відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, і в такому випадку відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України витрати зі сплати судового збору компенсуються позивачу по первісному позову, відповідачу по зустрічному позову за рахунок держави.

Outcome: approved