Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом. У позові вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25.11.2005 року № 2-4396/05. В квартирі зареєстровані чотири особи: вона, [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON] не проживають за вказаною адресою більше трьох років, тому просила\~ визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням -\~ квартирою № 59 в будинку № 21-а по вул.Запорізького козацтва в м.Запоріжжі. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала. Суду пояснила, що [PERSON] це її колишній чоловік, [PERSON] це старший син, який після розірвання її шлюбу з [PERSON], залишився з батьком та проживає з ним, десь за межами України, але їх адреса проживання їй невідома. В квартирі вони не проживають три роки, з часу розлучення, тому просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання неодноразово не зявилися, про слухання справи сповіщалися належним чином, про що у матеріалах справи є докази. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає неотримання відповідачами поштового відправлення відмовою у його отриманні, а тому, відповідно до п. 8 ст. 76 ЦПК України відповідачі вважаються повідомленими належним чином про час, місто розгляду цивільної справи, а оскільки вони про причини своєї неявки суду не повідомили, суд вважає причину неявки неповажною. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідок адресно-довідкового підрозділу УДМС в Запорізькій області від 29.08.2017 року [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с. 21, 22), саме за цією адресою відповідачі повідомлялися про слухання справи, тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів по наявних у справі документах. Представник третьої особи управління державної міграційної служби України в Запорізькій області не звязався, про розгляд справи сповіщався належним чином. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення позивача, свідків, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню, у звязку з наступним. Відповідно до ст.ст.11, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підставі ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується витягом № 15553884 від 11.08.2007 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 7). Відповідно до довідок адресно-довідкового підрозділу УДМС в Запорізькій області від 29.08.2017 року [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с. 21, 22). Актом від 07.08.2017 року встановлено, що у квартирі [ADDRESS],\~ [PERSON], [PERSON] не проживають з 11.12.2014 року, зібравши наявні у вищевказаній квартирі особисті речі та інші предмети побуту, виїхали з вищевказаної квартири (а.с.17-18). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що позивачка його сусідка. Вона живе з чоловіком Дмитром і молодшим сином [PERSON]. Відповідачів знає, це колишній чоловік та старший син. Вони за цією адресою не живуть, приблизно два три роки, після їх розлучення, в квартирі не зявляються. Відповідно до ст.. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право зайняти, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник користується, володіє, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживають бальше трьох років - з 2014 року, з квартири пішли самі, у квартирі не зявляються. У зв'язку з вищевказаним, оскільки [PERSON], [PERSON] не проживають у квартирі з 2014 року, відповідачі заперечень на позов не надали, суд вважає\~ позовні вимоги у повному обсязі обґрунтованими, доведеними і підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved