Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

Позивачка звернулася\~з позовом\~до [PERSON] ,\~ [INFO] ІПН- [NUMBER] , в якому просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] . В позовній заяві позивачка вказала, що їй на підставі договору купівлі-продажу житла від 16.02.1969 року, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського нотаріального округу належить 100 % частка квартири за адресою [ADDRESS] , про що зроблено запис у Державному реєстрі правочинів, згідно Витягу із реєстру від 16.02.13 року №422907. Згідно довідки реєстрації місця проживання, отриманої від виконавчого комітету Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 09.01.2020 року № 02.02.17/41, відповідач зареєстрований у квартирі позивача, за вище зазначеною адресою. З січня\~2009\~року і\~по теперішній\~час відповідач\~за адресою\~реєстрації не\~проживає,\~комунальні послуги\~не оплачує,\~ніякої участі\~в утриманні\~даного житла\~не приймає\~та ним\~не користується,\~однак добровільно\~знятися з\~реєстраційного обліку\~не бажає. Наразі у зазначеній квартирі проживає позивачка з своєю донькою і її дітьми. На підтвердження вказаних обставин Позивачка надала суду копію Актом №1 про не\~проживання за\~адресою реєстрації від 09.01.20 року та Свідоцтва про шлюб. У зв`язку з тим, що в квартирі [PERSON] зареєстрований відповідач, який фактично у ній не проживає, вона не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене\~Конституцією України\~та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, що створює негативні наслідки майнового характеру для позивачки, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивачка повинна сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація відповідача перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. У зв`язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити (а.с. 20). Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовними вимогами згоден (а.с. 22). Суд відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу по суті у відсутність сторін за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи та представлені докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Судом встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить 100% частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житла від 16.02.69 року, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського нотаріального округу (а.с. 6,7). У вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який з січня 2009 року та по теперішній час в даній квартирі фактично не проживає, що підтверджується Актом №1 про не\~проживання за\~адресою реєстрації від 09.01.20 року (а.с. 9, 10). Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлової квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 386 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи те, що позивач без поважних причин не проживає у квартирі за вище зазначеною адресою понад один рік, чим порушує моє право - позивача на користування та розпорядження житловим приміщенням, вважаю за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Статтею 321 ЦК України\~передбачена непорушність права власності, отже ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із\~ст.\~71\~ч.\~1\~Житлового Кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення лише протягом шести місяців, а згідност.72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Той факт, що за адресою позивача зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивачки, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивачка повинна сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація відповідача перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивачки певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обов`язків. Відповідно до ч 1 ст. 360-7ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57 /цс 11 вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71,72,116,156 ЖК України;ст. 405 ЦК України). Тобто, умовою визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є не проживання особи протягом певного часу. Виходячи зі змісту Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс-11- звільнення особою спірного житлового приміщення та її відсутність без поважних причин за місцем реєстрації встановлений строк, є достатньою правовою підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом, суд приходить до висновку що гр.. [PERSON] втратив право користуватися житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , та підлягає зняттю з реєстрації за адресою його розташування. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved