Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду і просить постановити рішення, яким визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, тобто з нею, позивачкою за адресою її реєстрації та проживання: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.11.2008 року, який 13.08.2014 року було розірвано рішенням Болградського районного суду Одеської області. 11.08.2014 року органом опіки та піклування був постановлений висновок № 01/А-354/271, яким було визначено місце проживання дітей з батьком за адресою: [ADDRESS] та був визначений спосіб участі позивачки у спілкуванні та вихованні дітей. На підставі заочного рішення Болградського районного суду Одеської області від 17.11.2014 року з позивачки на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх її доходів щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. На теперішній час матеріальний стан позивачки покращився, її відношення до дітей стало більш відповідальним та зваженим. Крім того, за цей час визначилися деякі негативні обставини, які протирічать інтересам дітей, доказом чого, зокрема, є і той факт, що діти виявляють бажання проживати разом з позивачкою. Як стало відомо позивачці від матері відповідача, батько дітей, тобто відповідач, систематично та на тривалий строк виїжджає на заробітки за межі України. Отже, увесь цей час діти залишаються з бабусею, матір`ю відповідача, яка є інвалідом 2 групи. Між бабусею та дітьми з різних причин існують не завжди дружні стосунки. До того ж житлові умови за місцем проживання дітей не можна вважати задовільними, оскільки в будинку наявні вогкість і цвіль. На противагу цього, позивачка зареєстрована і проживає в будинку, який належить її бабусі, одна, тобто має всі необхідні житлові та побутові умови для проживання та виховання дітей. Має час займатися з дітьми, проводити з ними час та піклуватися про них. Вона офіційно працевлаштована, відтак матеріально забезпечена, заборгованості по сплаті аліментів не має. Разом з цим, вона не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача з дітьми і готова сприяти тому, щоб діти не були позбавлені піклування батька, якщо таке бажання буде з його боку. З цих підстав вона звернулася до суду. Ухвалою суду від 01.06.2021 року було відкрито провадження по справі і призначено підготовчий розгляд на 16.06.2021 року (а.с.27), про що повідомлено сторін по справі (а.с.28-29). 14 червня 2021 року на адресу суду третьою особою Болградської районної державної адміністрації Одеської області подано лист, згідно якого вони посилаються на те, що не являються належною стороною в цій справі з посиланням на п.3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року №866 (а.с.33). В підготовчому засіданні 16.06.2021 року: Позивач та її представник заявили клопотання з огляду на лист Болградської районної державної адміністрації Одеської області замінити первісну третю особу Орган опіки та піклування Болградської РДА Одеської області на належну третю особу Болградську міську раду Одеської області в особі Органу опіки та піклування. Відповідач просив відкласти підготовче засідання та надати йому можливість подати письмовий відзив, оскільки позовну заяву ним було отримано лише 11.06.2021 року, про що подав письмову заяву (а.с.36). Щодо клопотання позивача та її представника - не заперечував, вважав за можливе задовольнити. Позивач та представник не заперечували щодо заявленого клопотання відповідачем. Ухвалою суду від 16.06.2021 року клопотання сторін задоволені, здійснено заміну первісної третьої особи на належну третю особу, а також підготовчий розгляд справи відкладено на 13.07.2021 року на 13:30 годину (а.с.43-44), про що повідомлено сторін по справі (а.с.45). 07 липня 2021 року відповідачем [PERSON] надано відзив відповідача на позов з доданими до нього документами, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] (а.с.49-72). У підготовче засідання 13.07.2021 року: - позивач та її представник підтримали позовну заяву, стверджували, що позивачем подано суду усі наявні докази, не заперечували щодо закриття підготовчого розгляду та переходу до судового розгляду; - відповідач позовні вимоги не визнав, просив врахувати заперечення викладені у письмову відзиві, та не заперечував щодо закриття підготовчого розгляду, призначення справи до судового розгляду; - представник відповідача Болградської міської ради Одеської області в особі Органу опіки та піклування надала суду Рішення від 13.07.2021 року за №199 Виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області про визначення місця проживання малолітніх дітей, та акти обстеження умов проживання сторін по справі (а.с.80-82). Вважала за можливе закрити підготовчий розгляд та призначити справу до судового розгляду. 13.06.2021 року судом закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду на 09.08.2021 року о 10:00 годині. В судовому засіданні 09 серпня 2021 року: - позивач позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні. Надала пояснення з підстав зазначених в позові. Пояснила, що у них з відповідачем є спільні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які з 2014 року прожили з батьком, тобто з відповідачем в с. Табаки Болградського району. Весь цей час вона підтримувала тісні відносини з дітьми, допомагала усім чим могла, надавала згоду на виїзд дітей за кордон з батьком, діти регулярно на усі канікули приїздили до неї в м. Ізмаїл, де вона з ними активно проводила час. Син має особливості розвитку, та є необхідність в додаткових заняттях з репетиторами, психологом, слід приділити більше уваги в навчанні сина. Донька займається танцями, гімнастикою. У разі, якщо діти будуть проживати з нею в м. Ізмаїл Одеської області, вона зможе забезпечити їм найкращі умови проживання, навчання, розвитку їх здібностей, адже в місті є кращі умови для розвитку і проживання дітей, а ніж в селі. Крім того, вона не має наміру перешкоджати будь-яким чином спілкуванню дітей з батьком та бабусею. Навпаки роз`яснює дітям, що вони також їх рідні люди, і з ними потрібно находити спільну мову. Просила її позовні вимоги задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні просив під час судового розгляду заслухати думку неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , питання про місце проживання яких вирішується по даній справі. Суду пояснив, що по-перше місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, а тому обов`язково слід врахувати думку дітей. По-друге, позивач має усі можливості для належного виховання та матеріального забезпечення дітей, та усієї сім`ї. Характеризується виключно позитивно, офіційно працевлаштована, має стабільний дохід, забезпечена житлом, вирішує питання наразі покращення та збільшення житлових умов. Ніякого негативного впливу на дітей не вчиняє, навпаки роз`яснює про те, що з батьком, з бабусею необхідно підтримувати добрі стосунки, спілкуватися, і з повагою до них ставитися. Просив врахувати висновок органу опіки та піклування, який вважав за доцільне визначити місце проживання дітей з матір`ю. Наполягав на задоволенні позовних вимог позивача. Відповідач позовні вимоги визнав частково, пояснив, що в цілому він не заперечує щоб були враховані інтереси дітей, і бажає дітям лише найкращого, згоден щоб донька проживала з матір`ю, але син має бути з ним, так як він більше прихильний до нього. Вважає, що ним створені непогані умови для проживання дітей, наразі він планує здійснити ремонт в будинку. Дійсно на півтора роки виїжджав за кордон на заробітки, оскільки кошти необхідні були для сплати боргу за газопостачання, придбання авто. В цей час діти перебували з його матір`ю, яка доглядала і виховувала їх. Офіційно не працевлаштований, але і без роботи не сидить, займається приватними перевезеннями, має невеличку пасіку, яка також приносить дохід, облаштовує теплицю для вирощуванні овочів. Привчає дітей до праці, донька допомагає бабусі поратися на кухні, син завжди біля нього, допомагає в бджільництві, цікавиться машинами, та вже багато чого знає. Він регулярно ходить до школи обох дітей, з`ясовує про їх поведінку та навчання. Позивачці ніколи не перешкоджав у спілкуванні з дітьми, навіть пробачив їй заборгованість по аліментам, аби лише були добрі стосунки. Вважає, що може забезпечити дітям найкращі умови проживання та виховання. Представник третьої особи суду пояснила, що після отримання ухвали суду, було створено комісію, яка здійснила умови обстеження за місцем проживання дітей з батьком в с.Табаки Болградського району Одеської області. Комісія прибула без попередження, та були вражені поганими умовами проживання дітей. В будинку було дуже брудно. Дитячі речі були розкидані скрізь, на кухні посуд був брудний та не придбаний, тарілки стояли зі сніданку з залишками мівіни. Усі стіни покриті сирістю, було видно, що їх мили та витирали, так як вони мали темно сірий колір. Жодних ремонтних робіт в будинку не бачили. На засіданні комісії був заслуханий лікар дітей, який пояснив, що діти часто хворіли, та це і дивно, так як в будинку скрізь сирість, а здоров`я дітей наразі є головним чинником. Комісія одноголосно вирішили визначити місце проживання дітей з матір`ю. Просила врахувати висновок комісії, і прийняти рішення виключно в інтересах дітей. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до Конституції України та Сімейного Кодексу України, держава бере на себе обов`язок щодо охорони сім`ї, дитинства, материнства та батьківства, а також створення умов для зміцнення сім`ї. При вирішенні сімейних спорів судді керуються загальними вимогами цивільного процесу, із застосуванням матеріально-правової норми, яка регулює відповідний вид суспільних відносин в залежності від досліджених в судовому засіданні обставин справи, а саме: - Сімейним Кодексом України, - Законом України «Про охорону дитинства», - Декларацією прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, - Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р. - Конвенцією про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей (дата підписання 19.10.1996 року, дата ратифікації Україною 14.09.2006 року, дата набрання чинності для України 01.02.2008 року). Також суд враховує правові висновки викладені у постановах Верховного суду України, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Дані відносини стосуються сімейних правовідносин і регулюються нормами сімейного законодавства: ст.ст.160 ч.3, 161 ч.1 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.11.2008 року, який розірвано за рішенням Болградського районного суду Одеської області від 13.08.2014 року, справа № 497/1979/14-ц, провадження № 2/497/734/14 (а.с.11). Від цього шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.8), та сина [PERSON] , [INFO] (а.с.9). На підставі висновку органу опіки та піклування Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 11.08.2014 року за № 01/А-354/271, було визначено місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] . А також було встановлено режим зустріч [PERSON] з дітьми, як матері дітей, щомісячно, у перший та третій тиждень з 09:00 суботи до 19:00 неділі (а.с.10). Заочним рішенням Болградського районного суду Одеської області від 17.11.2014 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання її неповнолітніх дітей, доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх доходів щомісячно до досягнення повноліття доньки [PERSON] , тобто з 02.09.2014 року до [INFO] , але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку (а.с.12-13). Позивачка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). У будинку за цією адресою, який належить її бабусі, позивачка мешкає одна, тобто є достатньо місця для проживання дітей різної статі в окремих кімнатах. Для проживання та виховання дітей у будинку створено належні умови, що підтверджується Актом обстеження умов проживання складеного комісією Служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради Одеської області від 23.06.2021 року (а.с.82). Позивачка офіційно працевлаштована і має постійних дохід у вигляді заробітної плати, працює касиром торгівельного залу у ПП «Таврія Плюс» у м. Ізмаїл з 24.11.2020 року (а.с.14,83). Згідно розрахунку наданого Болградським РВ ДВС, заборгованість по аліментах у [PERSON] з 31.05.2019 року відсутня, навіть є переплата (а.с.15, 90). А згідно Акту обстеження умов проживання від 25.06.2021 року у будинку, в якому проживають відповідач разом з неповнолітніми дітьми та своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] , у будинку починаючи з двору та во всіх кімнатах бруд і безлад, во всіх кімнатах дитячі речі на підлозі. На стінах цвіль, на кухонному столі посуд, в якій залишки їжі (« Мівіна »). Неповнолітні різностатеві діти сплять в однієї кімнаті. Зі слів хлопця [PERSON] , домашні завдання діти виконують за обіднім столом (а.с.81). На підставі обстеження умов проживання у будинках позивачки та відповідача Виконавчий комітет Болградської міської ради Одеської області ухвалив Рішення № 199 від 13.07.2021 року, яким визначив доцільним місто проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.80). За клопотанням відповідача було допитано ряд свідків. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що і позивача і відповідача знає досить добре, так як відповідач є хрещеним батьком її дітей, яких у неї троє. З позивачкою вони були подружками то того часу, поки вона проживала з відповідачем. Після їх розлучення вона підтримує дружні відносини з відповідачем, часто бувають один в одного в гостях, свята проводять спільно. Відповідач весь час добре турбується про дітей, створює для них усі необхідні умови, діти ні в чому не мають нужди, в будинку для них обладнані окремі кімнати, мати відповідача замінила дітям їх рідну матір. Діти завжди гарно одягнені, акуратні, охайні, вони дуже виховані і чемні, хоча і дуже різні, мають різні характери та різні здібності до навчання, тому ходять в різні школи. Льоня дуже спокійний хлопчик, сором`язливий, потайний, не відразу відкривається стороннім людям, але дуже добрий, ввічливий. В останнє в будинку відповідача були в травні місяці, бачили, що сім`я починали готуватися до ремонту, з будинку виносили речі просушувати, були зняті занавіски та штори, витирали стіни від плісняви. В сім`ї відповідача є ноутбук, мабуть належить доньці [PERSON] , а [PERSON] в червні придбали планшет, а тому діти забезпечені технікою. Пояснила, що дійсно відповідач не має офіційної роботи, але у нього є мікроавтобус і він здійснює пасажирські перевезення, коштів на утримання сім`ї заробляє достатньо. Свідок [PERSON] повідомила суду, що знає лише відповідача [PERSON] протягом чотирьох років, разом хрестили дитину. В будинку відповідача ніколи не була, і які там створені умови проживання їй не відомо. Але всі свята відповідач проводить з дітьми, тому вона не раз бачила які гарні стосунки між батьком і дітьми, вони досить дружні, та взаємні. Син відповідача є спокійним ввічливим хлопчиком, не конфліктний і не замкнутий, лише дещо сором`язливий. У спілкуванні з дітьми легко йде на контакт. Дійсно відповідач офіційно не працює, але на життя і забезпечення сім`ї заробляє достатньо. Від дітей нічого погано про їх мати не чула. Свідок [PERSON] - пенсіонерка, домогосподарка, мати трьох дітей: 4-х, 12-ти і 13-ти років суду пояснила, що відповідача [PERSON] знає на протязі семи років, так як їх діти навчаються в одному класі з донькою відповідача [PERSON] . Їй відомо, що дітей [PERSON] виховують батько з бабусею, про маму нічого не відомо, тому ця сім`я і привернула її увагу. До школи постійно приходила бабуся, мати відповідача, цікавилася дітьми, приймала активну участь як в житті класу так і школи, допомагала проводити різні свята, готувала солодощі і для дітей і для батьків, шила костюми дітям на свята. Коли діти були в другому класі, [PERSON] також був у батьківському комітеті, та активно допомагав у всьому. В третьому класі було організовано поїздку дітей санаторій, та саме мати відповідача взяла обов`язок відвести дітей в санаторій, поселити їх, та облаштувати їх перебування там. З п`ятого класу коли розпочалося дистанційне навчання, саме бабуся була включена у всі групи, та контролювала хід навчання онуки [PERSON] . Тому нічого погано про сім`ю [PERSON] сказати не може. Діти завжди здорові та охайні, ввічливо виховані. Свідок [PERSON] - мати [PERSON] , однокласниці [PERSON] , та класний керівник паралельного класу їх дівчат, вчитель англійської мови. [PERSON] знає з 2016 року, [PERSON] бачила декілька разів в школі, коли вона приходила до [PERSON] . З першого класу її донька дружить з [PERSON] , дівчатка багато часу проводили разом, та її донька завжди розповідала про сім`ю [PERSON] , але нічого погано не було. Батько дійсно багато уваги приділяє дітям, цікавиться їх навчанням, забезпечує усім необхідним. [PERSON] дуже активна дівчинка, жвава, любить вчитися, всім цікавиться, ввічливо вихована, завжди охайна. Батько відвідував майже всі батьківські збори, бабуся також приймала активну участь в житті дітей, та набагато частіше бувала в школі ніж батько. Льоню вона навчала лише один рік, він дуже відрізняється від сестри [PERSON] , не такий активний, навчання йому дається набагато складніше, він не зміг потягнути програму гімназії, тому батько перевів його навчатися до сільської школи. Пояснила, що у разі, якщо дитини хоче більше навчатися, розвиватися, вдосконалюватися, то їй обов`язково потрібно в цьому сприяти, і жодним чином не перешкоджати. Велике місто для цього має більше можливості, а ніж село. Як педагог, вважає, що при вирішенні такого складного питання як визначення місця проживання дітей, потрібно обов`язково зважати на думку дітей. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є чоловіком [PERSON] , та є військовим пенсіонером, знає [PERSON] з 2014 року так як їх дівчата разом ходили в один клас з донькою відповідача [PERSON] . Один рік він був в батьківському комітеті, та мав змогу більше познайомитися з [PERSON] , який всіляко допомагав класу. Донька відповідача [PERSON] завжди охайно і гарно вдягнена, акуратна, та ввічлива дівчинка. Мати відповідача також часто бувала в школі, та цікавилася навчанням онучки. Дома у сім`ї [PERSON] ніколи не був, та умови проживання йому не відомі. Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, які підтверджують позитивне ставлення і належне виховання відповідачем своїх дітей, оскільки деякі свідки є друзями відповідача, інші тісно мають змогу спілкуватися так як є батьками однокласників дітей доньки сторін, і особисто спостерігали за цією сім`єю. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Частинами 1, 2, 3 статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частинами 1, 2 стаття 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до Декларації прав дитини від 29.11.59 року (принцип 2), (мова оригінала): «ребёнку должна быть обеспечена специальная защита и предоставлены возможности и благоприятные условия, которые позволяли бы ему развиваться физически, умственно и нравственно, духовно и в социальном отношении здоровым и нормальным путём и в условиях свободы и достоинства; (принцип 6) ребёнок для полного и гармоничного развития его личности нуждается в любви и понимании. Он должен, когда это возможно, расти на попечении и под ответственностью своих родителей и во всяком случае в атмосфере любви и моральной и материальной обеспеченности». Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її місця проживання (ч. 2 ст. 171 СК України). Стаття 12 Конвенції ООН про права дитини стверджує, що Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Згідно ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. В судовому засіданні за участю представника Болградської міської ради Одеської області, спеціаліста з практичної психології в системі освіти Пержу В.П. , а також представника заінтересованої особи, судом було заслухано думку малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] , які суду пояснили, що вони проживають з батьком в с. Табаки Болградського району Одеської області. Дівчинка [PERSON] , [INFO] (12 років) висказала однозначну думку, що вона бажає проживати виключно з матір`ю, що вона бажає навчатися в школі в м. Ізмаїл, так як там кращі умови для навчання, хоче займатися танцями, та продовжити спортивні заняття легкою атлетикою. В будинку матері для неї облаштована окрема кімната, є всі необхідні зручності та меблі. Їй дуже подобається знаходитися з матір`ю, проводити з нею час, спілкуватися з матір`ю на різні теми, та мати її всьому повчає. На її думку, батько більше любе брата, а її постійно ігнорує, не цікавиться її інтересами. З братом вони часто сваряться, вона не любе з ним проводити час, змушена допомагати робити йому уроки, хоча він сам не старається навчатися, та його нічого не цікавить окрім ігор в телефоні. Брат не хоче їхати до мами, що б не ображати бабусю та тата. З братом ходять навіть в різні школи, вона в [ADDRESS] . У своєму рішенні проживати з мамою була непохитною, та категорично заперечувала щодо залишення її з батьком. Хлопчин [PERSON] , [INFO] (10 років), висказав бажання проживати з батьком, так як йому з батьком цікаво, він його дуже любе, хоча мама також добра. При цьому відповідав дуже повільно, довго думав, що сказати. При цьому не міг пояснити про свої захоплення, мрії, що любить, а що ні, які мультиплікаційні фільми чи казки йому подобаються. Також зазначив, що з сестрою сваряться часто, що вона не приділяє йому уваги, що з нею йому не цікаво, а тому не хоче з нею проживати. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 р., держави учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд також приймає до уваги висновок ВС, викладений в постанові від 06 вересня 2018 року у справі № 644/9094/16-ц, в якому ВС підкреслив, що у суді апеляційної інстанції установлено, що дитина значно більше прихильна до батька, ніж до інших членів родини, має з ним більш тісний емоційний зв`язок та виявив бажання проживати разом із батьком. Таким чином, Верховний Суд у цій постанові зазначив, що судами враховано зазначені обставини та покладено обов`язок по догляду за дитиною на батька, а не на сторонніх осіб, крім того, малолітній син вказав, що жінка з якою спілкується батько добре до нього ставиться. Щодо, рекомендації органу опіки та піклування, Верховний Суд зазначив, що відповідно до цивільно-процесуального законодавства жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, зазначений висновок органу опіки і піклування не може мати переваги над іншими доказами, а судом належно його оцінено в сукупності з іншими доказами. З огляду на викладене, Верховний Суд вирішив, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про задоволення позову, оскільки ними повно та всебічно досліджено матеріали справи, враховано інтереси та бажання дитини, а тому касаційну скаргу залишив без задоволення, а рішення без змін. Судовим розглядом встановлено, що обоє з батьків характеризуються позитивно, є здоровими, добропорядними людьми, практично перебувають в рівних умовах. Позивачка має постійне місце роботи, та фіксований щомісячний дохід. Має місце проживання, де створені гарні умови і для проживання дітей. За весь час поки діти проживали з батьком, позивачка підтримувала стосунки, навідувала дітей, та брала їх до себе до дому в м.Ізмаїл, сплачувала аліменти, та купували інші речі дітям: одяг, взуття, канцелярські та інші приналежності. Надавала згоду батьку виїжджати з дітьми за кордон на відпочинок. Відповідач постійного місця роботи не має, але заробляє кошти на утримання сім`ї займаючись пасажирськими перевезеннями не офіційно. Має постійне місце проживання, проживає разом зі своєю матір`ю, та до часу розгляду справи судом, з ним проживали діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Будинок потребує ремонту так як в кімнатах є сирість, але відповідач планує здійснити найближчим часом ремонт, облаштувати нову плиту для опалення будинку. Тобто заінтересований у покращенні житлових умов проживання дітей. З огляду на встановлені судом обставини, суд переконаний, що думка дітей має важливе і вирішальне значення в даному спорі. Діти сторін по справі [PERSON] , 12 років від народження, а [PERSON] , 10 років від народження свідомо та переконливо пояснили суду своє бажання і бачення подальшого проживання з батьками. [PERSON] - однозначно хоче проживати з матір`ю, а [PERSON] - з батьком. При цьому судом було з`ясовано, що брат і сестра не досить дружні між собою, держуться сторонньо один від одного, не мають спільних інтересів. Навіть не зважаючи на те, що протягом останніх двох місяців [PERSON] проживала з матір`ю, а [PERSON] з батьком, діти не скучали один за одним, та не проявляли ніяких почуттів один до одного, держалися віддалено один від одного. Не врахування думки дітей в даній ситуації, може призвести до негативних наслідків і непередбачуваних психологічних травм для дітей, а тому не відповідатиме їхнім інтересам щодо зростання у передбачуваній емоційно стабільній атмосфері. А відтак, з метою не допущення психологічної, моральної травми дітей, що може негативно вплинути і на стан здоров`я, і на розумовий розвиток, з метою забезпечення найкращих інтересів дітей, постановити рішення з урахуванням бажання (думки) дітей. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При цьому суд враховує думку відповідача, який погоджуючись з тим, що дітям мають бути забезпечені найкращі умови, і що він поважає рішення дітей, та не заперечує, щоб донька [PERSON] проживала з матір`ю, а син [PERSON] - проживав з ним. З урахуванням обставин справи та тих фактів, які були встановлені під час судового розгляду, суд приходить до висновку, що проживання неповнолітньої [PERSON] слід визначити з матір`ю [PERSON] , а місце проживання [PERSON] визначити з батьком [PERSON] , що буде відповідати інтересам дітей, забезпечувати належні умови для їх фізичного та духовного розвитку, підстав стверджувати, що таке рішення зможе зашкодити розвитку і здоров`ю дітям - немає. На підставі викладеного і

Outcome: partial