Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач КС «Орізон» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договірним зобов'язанням на суму 25746,74 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 10.07.2008р. сторони уклали кредитний договір № 50, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 6000 грн. на термін 18 місяців із сплатою за користування кредитним коштами 42 % річних від суми залишку за кожен день користування кредитом. Внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов'язання за таким договором, судовим наказом Личаківського районного суду м. Львова від 12.02.2010р. заборгованість в розмірі 8972,62 грн. стягнуто в примусовому порядку. В подальшому, у зв'язку з невиконанням відповідачем грошового зобов'язання, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04.11.2013р. з відповідача стягнуто заборгованість в розмірі 3870,63 грн., які є відсотками за користування кредитом за період з 01.03.2011р. по 19.09.2012р. Незважаючи на це, відповідач заборгованості не сплатила, внаслідок чого за період з 19.09.2012р. по 31.05.2017р. їй нараховані відсотки за користування кредитними коштами в сумі 12 088,89 грн. Дану суму просить стягнути в примусовому порядку, а також три відсотки річних та інфляційні втрати загальному розмірі 13 657,85 грн., які обраховані за період з 10.07.2008р. по 05.12.2016р. В процесі розгляду даної справи, у зв'язку з неодноразовим оскарженням відповідачем ухвали про відкриття провадження у даній справі, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 10.12.2018р. до відповідача застосовано заходи процесуального примусу та накладено штраф у розмірі трьох прожиткових мінімумів для працездатних осіб (5286 грн.). У судове засідання повноважний представник позивача не з'явився, скерував до суду заяву в якій просить слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась повторно, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання. Скерувала до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з вжиттям заходів позасудового врегулювання спору. Враховуючи строк розгляду справи, а також поведінку відповідача, яка протягом всього цього строку вчиняла дії, спрямовані на затягування розгляду справи, суд вважає таку причину неповажною та вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 2/463/2057/13, судовий наказ № 2н-2697/10 про стягнення з [PERSON] на користь КС «Орізон» заборгованості за кредитним договором в розмірі 8972,62 грн., оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 10.07.2008р. сторони уклали кредитний договір № 50, згідно якого відповідач отримала кредит в сумі 6000 грн. на термін 18 місяців із сплатою за користування кредитними коштами 42 % річних від суми залишку за кожен день користування кредитом. (а.с.3-4). У зв'язку з невиконанням відповідачем грошового зобов'язання, на підставі заяви позивача Личаківським районним судом м. Львова 12.10.2010р. видано судовий наказ № 2н-2697/10, яким стягнуто з [PERSON] на користь КС «Орізон» заборгованість за кредитним договором в розмірі 8972,62 грн. Крім того, заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 04.11.2013р. (а.с.31 справи № 2/463/2057/13), яке не оскаржувалось та набрало законної сили, з відповідача на користь позивача стягнуто 3870,63 грн. відсотків за користування кредитним коштами, які нараховані з 01.03.2011р. по 19.09.2012р. Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 18 місяці - до 10 січня 2010 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 10 січня 2010 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Починаючи з 10 січня 2010 року, відповідач мав обов'язок незалежно від пред'явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. На основі зазначених правових норм, Велика Палата Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 444/9519/12 (постанова від 28.03.2018р., п. 54) сформувала правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Таким чином, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось 10.01.2010р., вимогу про стягнення відсотків за користування кредитними коштами за період з 19.09.2012р. по 31.05.2017р. в розмірі 12 088,89 грн. належить залишити без задоволення. Як наслідок, перерахунку підлягають обраховані позивачем три відсотки річних та інфляційні втрати, право на стягнення яких після закінчення строку дії договору, відповідно до згаданого вище правового висновку, зберігається. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки строк кредитного договору закінчився 10.01.2010р., саме з цієї дати, а не з дати укладення кредитного договору як про це зазначено в позовній заяві, належить розраховувати три відсотки річних та інфляційні втрати, оскільки прострочення боржника настало саме після закінчення строку дії кредитного договору, коли останній зобов'язаний був повернути кредит в повному обсязі. Відповідно до мотивів позову, вимоги позивача про необхідність погашення заборгованості (а.с.11, 13), а також розрахунку процентів, трьох відсотків річних та інфляційних втрат (а.с.16-20), заборгованість за тілом кредиту становить 5922,11 грн. Як наслідок, саме з цієї суми належить розраховувати три відсотки річних та інфляційні втрати і не виходячи за межі позовних вимог, за період з 10.01.2010р. по 05.12.2016р. За обрахунками суду (а.с.106-113), три відсотки річних за цей період становить 1227 грн., а інфляційні втрати - 7579,45 грн. Отже, до примусового стягнення підлягають грошові кошти в розмірі 8806,45 грн., про що ухвалюється дане рішення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, оскільки ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 03.07.2017р. (а.с.37) позивачу відстрочено сплату судового збору в розмірі 1600 грн. до ухвалення судового рішення по справі, враховуючи, що позовні вимоги судом частково визнаються обґрунтованими, такий судовий збір належить стягнути з відповідача безпосередньо в дохід держави, що відповідає положенням ч. 2 ст. 136 ЦПК України.

Outcome: partial