Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Буринського районного суду від 15.09.2017 було розірвано. 28.05.2007 року у них народилася донька [PERSON], а 13.08.2008 року син [PERSON]. Діти живуть з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дітей, а тому просила стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами, однак у наданий судом строк та станом на 01 березня 2019 року своїм правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст.\~178, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При цьому, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки позивачка не заперечувала проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 03.09.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Буринського районного суду Сумської області 15.09.2017 року, що вбачається рішення суду, яке набрало законної сили (а.с.4). В шлюбі в сторін народилися діти: донька [PERSON],[INFO] та син [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач, однак він проживає окремо і не надає належної матеріальної допомоги на утримання дітей, які проживають з позивачкою, що підтверджується поясненнями позивачки, свідоцтвами про народження дітей, довідками Буринської міської ради (а.с.2-3,5-6). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями ст.181 цього ж Кодексу способи виконання обовязку утримання дитини визначаються домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у часті від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи наведені положення Закону, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] фізично здоровий, офіційно не працює, однак зобовязаний надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання своїх неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» передбачено прожитковий мінімум для дітей віком \~від 6\~до 18\~років з\~01.01.2019\~року -\~2027\~гривень. За таких обставин, суд, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп..

Outcome: partial