Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовмаш» (далі - ПАТ «Азовмаш») про стягнення суми заборгованості по заробітній платі за період з серпня 2016 року по 22 грудня 2016 року включно, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день винесення судом рішення у справі, а також про стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що починаючи з 07 лютого 2003 року працювала у ПАТ «Азовмаш», 22 грудня 2016 року була звільнена за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату працівників. Виплата заробітної плати відповідачем проводилась нерегулярно. На момент скорочення 22 грудня 2016 року та по теперішній час позивачці не виплачена заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2016 року по 22 грудня 2016 року. Також невиплаченими залишилися компенсація по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку починаючи з 23 грудня 2016 року по день прийняття судового рішення. У зв'язку із чим, з метою захисту своїх прав, позивачка була вимушена звернутися до суду. Позивачка надала суду заяву про підтримання позовних вимог, наполягала на стягненні з відповідача суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 14 673 гривень 01 копійок та компенсації по заробітній платі на суму 63 гривні 07 копійка, компенсації по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку починаючи з 23 грудня 2016 року по день прийняття судового рішення. Представник відповідача у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, на попередні судові засідання надсилав заперечення проти позову, у яких зазначив про часткове визнання позову в частині суми заборгованості по заробітку у розмірі 14673,01 гривень, з яких 2381,01 гривень це компенсація невикористаної відпустки. З приводу середнього заробітку вказав: оскільки позивачка не зверталася з вимогою про здійснення розрахунку, ПАТ «Азовмаш» не порушує строки розрахунку при звільненні, передбачені ст.116 КЗпП України. Відшкодування середнього заробітку має здійснюватися не з моменту звільнення з підприємства, а з часу звернення до суду, отже, зазначена позовна вимога є безпідставною. Додатково вказав, що вимога про стягнення компенсації є такою, що не ґрунтується на нормах права, зокрема, позивачкою не надано жодних доказів звернення до відповідача із вимогою про виплату компенсації. При цьому вказав, що згідно довідки в.о. директора центру інформаційних технологій ПАТ «Азовзагальмаш» №280/1 від 24.01.2017 року, розрахунок компенсації за серпень-грудень 2016 року становить 312,69 гривень. В задоволенні вимог позивачки про стягнення компенсації по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку починаючи з 23 грудня 2016 року по день прийняття судового рішення просив відмовити. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилась відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в ПАТ «Азовмаш» на починаючи з 07 лютого 2003 року. Наказом №138-к від 22 грудня 2016 року вона була звільнена з роботи на підставі ст.40 п.1 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням штату працівників, що підтверджується записом у трудовій книжці. За період роботи позивачки їй нараховувалася заробітна плата, однак у день звільнення відповідач повний розрахунок заробітної плати з нею не провів. Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.115 Кодексу Законів про працю України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно ст.116 Кодексу Законів про працю України, при звільненні робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник у день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим робітником вимоги про розрахунок. Згідно довідки головного бухгалтера ПАТ «Азовмаш» заборгованість підприємства по виплаті [PERSON] заробітної плати за період з серпня 2016 року по грудень 2016 року становить 14 673,01 гривень, з яких 2381,01 гривень це компенсація невикористаної відпустки. Таким чином, вимога про стягнення заробітної плати підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На виконання положень частини другої статті 214 Цивільного процесуального кодексу України, застосовуючи положення статті 117 КЗпП України, суд враховує висновки Верховного Суду України, що викладені ним у постанові від 03 липня 2013 року по справі №6-64цс13, зокрема: відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). З наданих суду документів вбачається, що середньоденний заробіток позивачки за останні два місяці роботи становить 161,29 гривень. З моменту звільнення [PERSON] з ПАТ «Азовмаш» по день винесення рішення у справі (з 22 грудня 2016 року по 23 лютого 2017 року) відповідно до розрахунку норми тривалості робочого часу за 2016 рік минуло 42 робочих днів. Отже, сума середнього заробітку за період з часу затримки розрахунку із позивачкою при звільненні до ухвалення судом рішення у справі становить 42 днів х 161,29 гривень = 6 774,18 гривень і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. У випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу статтями 1 та 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» встановлено обов'язок підприємства будь-якої форми власності здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів. Така компенсація громадянам провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно довідки в.о. директора центру інформаційних технологій ПАТ «Азовзагальмаш» №280/1 від 24.01.2017 року, розмір компенсації [PERSON] за серпень-грудень 2016 року становить 312,69 гривень. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обов'язок здійснити позивачці компенсацію у вказаній сумі. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 гривень.

Outcome: approved