Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-26 00:00:00

Позивачка у червні 2014 року звелась до суду із зазначеним позовом, у якому просила изнати недійсним заповіт [PERSON] на користь відповідачки, посвідчений 25 грудня 2002 року за реєстром № 32 виконавчого комітету Соше-Острівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області; встановити факт її родинних відносин з бабою [PERSON], померлою [INFO] в селі Соше-Острівське Великомихайлівського району Одеської області, а також визнати за нею в порядку спадкування за законом після баби [PERSON] право приватної власності на земельну ділянку площею 6,97 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у межах згідно з планом на території Соше-Острівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 492177, виданого 11 листопада 2002 року Соше-Острівською сільською радою Великомихайлівського району Одеської області і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 72. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що зазначений вище заповіт був складений та посвідчений за день до смерті спадкодавця, яка на той час вже була у досить хворобливому передсмертному стані і в силу стану свого здоров'я не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, а її волевиявлення не було вільним і не відповідало її волі. Щодо наявності родинних відносин вказує на те, що є єдиною онукою спадкодавця, оскільки походить від єдиного сина спадкодавця [PERSON], померлого [INFO] в селі Соше-Острівське Великомихайлівського району Одеської області, який вказаний батьком у свідоцтві про народження позивачки. У свідоцтві про народження [PERSON] його матір'ю вказана [PERSON], проте у державному акті на землю і свідоцтві про смерть спадкодавця вона вказана як [PERSON] і причина цих розбіжностей їй невідома. Вважає, що вона як онука спадкодавця, є спадкоємцем за законом першої черги, і у встановлений законом шестимісячний строк звернулась із заявою про прийняття її спадщини до Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, проте листом № 358/02-14/161-2003 від 13.03.2014 року зазначена нотаріальна контора повідомила позивачку про неможливість видати їй свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця у зв'язку з наявністю зазначеного вище заповіту, а також у зв'язку із вказаними вище розбіжностями у документах, що підтверджують родинні відносини між позивачкою та спадкодавцем. Позивачка та її представник у судове засідання не з'явились, а представник за довіреністю надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, на якій справжність її підпису посвідчена нотаріально і у якій вона визнає позов повністю та підтверджує, що позивачка дійсно є онукою померлої [PERSON], а за вказаним вище заповітом померлої вона спадщину у Великомихайлівській районній нотаріальній конторі не оформила і свідоцтво про право на спадщину за цим заповітом не отримала і такого наміру не має. Дослідивши матеріали справи суд находить позов таким, що підлягає задоволенню повністю виходячи з наступного. За заявою про видачу паспорту від 03 березня 1997 року [PERSON], яка народилась [INFO] і проживає в селі Соше-Острівське Великомихайлівського району Одеської області, був 20 березня 1997 року виданий паспорт на підставі попереднього паспорта від 12 липня 1978 року. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] в селі Соше-Острівське Великомихайлівського району Одеської області. Спадкодавцю належала земельна ділянка площею 6,97 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у межах згідно з планом на території Соше-Острівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області згідно державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 492177, виданого 11 листопада 2002 року Соше-Острівською сільською радою Великомихайлівського району Одеської області і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 72. В акті про перенесення в натурі меж земельної ділянки від 11 липня 2002 року, який є додатком до вказаного акта, прізвище власника вказане як [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження позивачки, виданого на підставі запису № 64 складеного 04 червня 1985 року відділом ЗАГС Великомихайлівського райвиконкому Одеської області, її батьком вказаний [PERSON], який згідно свідоцтва про смерть помер [INFO] в селі Соше-Острівське Великомихайлівського району Одеської області. У свідоцтві про народження батька позивачки [INFO] в селі Соше-Острівське Великомихайлівського району Одеської області, його матір'ю вказана [PERSON]. Такі ж відомості про матір вказані і у заяві про вилачу йому паспорту від 15 жовтня 1984 року. За довідкою Соше-Острівської сільської ради виданою на підставі погосподарських книг, у період 1987-1993 років проживали разом, були зареєстровані та вели спільне господарство [PERSON], [INFO], та її син [PERSON], [INFO], а у період 1993-2002 років спадкодавець проживала сама. Заповітом, посвідченим 25 грудня 2002 року за реєстром № 32 виконавчого комітету Соше-Острівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, спадкодавець заповідала своє майно відповідачці. Листом № 358/02-14/161-2003 від 13.03.2014 року Великомихайліська районна державна нотаріальна контора повідомила позивачку, що після смерті спадкодавця відкрита спадкова справа № 161/2003, проте неможливо видати їй свідоцтво про право на спадщину після смерті спадкодавця у зв'язку з наявністю зазначеного вище заповіту, а також у зв'язку з наявними розбіжностями у документах, що підтверджують родинні відносини між позивачкою та спадкодавцем: у свідоцтві про народження батька позивачки його матір'ю вказана [PERSON], а спадкодавцем є [PERSON]. З урахуванням наведених вище доказів, суд вважає доведеним факт родинних відносин між позивачкою та спадкодавцем як її бабою. Судом приймається до уваги визнання позову відповідачкою, оскільки згідно чинної на час посвідчення заповіту статті 55 Цивільного кодексу Української РСР, угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина. Цим Кодексом також було встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом і спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (стаття 524), а якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах (стаття 545). Позивачка, як онука спадкодавця, згідно приписів статті 529 цього Кодексу, була віднесена до першої черги спадкоємців за законом, оскільки на час відкриття спадщини не було в живих її батька, що був би спадкоємцем. Відповідно до положень чинних на той час статей 548 і 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Виходячи з встановлених судом обставин та чинних на час відкриття спадщини положень цивільного законодавства, позивачка за відсутності заповіту спадкодавця як її онука, що прийняла її спадщину шляхом подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини, набула право на спадщину [PERSON] з моменту її відкриття.

Outcome: approved