Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу,стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки та визначення місця проживання дитини, в обґрунтування якого вказала, що знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2010 року , від якого мають неповнолітню доньку -[PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання виникали сварки, непорозуміння, свідком яких нерідко ставала донька,що тяжко впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє позивачці та доньці душевні страждання. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в родині, він не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами родини на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати сім'ю, за останні три роки зароблені ним кошти не надавалися в сім'ю. Під час сварки 10 грудня 2015року відповідач словесно ображав її, принижував, залякував, погрожував позбавити прав на дитину, а її відправити до психічної лікарні. При таким обставинах ведення спільного господарства між ними припинено, підтримувати сімейні стосунки на даний час підстав немає. З наміром відділитися від відповідача вона знайшла будинок, де буде проживати та де буде навчатися донька, уклала з власником будинку договір оренди з подальшим його викупом. Оскільки відповідач декілька разів висловлював погрози про те, що забере дитину від неї, вона просить вирішити питання щодо місця проживання дитини саме з нею. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали вимоги, зазначені в заяві , які просять задовольнити. Відповідач в суді позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав, погодився з тим, що спільне проживання з позивачем на даний час є неможливим. Разом з тим, вважає, що донька повинна проживати саме разом з ним, оскільки він може надати дитині кращі умови для проживання в будинку, де вона народилася і все вважає своїм, знайомим. Вважає, що в разі проживання дитини з позивачкою, остання буде налаштовувати її проти нього, як це відбувалося відносно її дітей від першого шлюбу і з чим він не погоджувався тоді. Пояснив, що має гроші, про які не знає позивачка і які в подальшому, якщо суд залишить дитину з ним, він буде витрачати саме на дитину. Офіційно у нього мінімальний дохід, про який він звітує в податкову інспекцію, як голова фермерського господарства. Дохід отримує раз на рік по закінченню року, але вважає, що може надати ліпші умови для життя, ніж відповідачка, яка не працює, буде проживати в орендованому житлі. Питання про стягнення аліментів поклав на розсуд суду, але зобов'язався забезпечувати доньку всім необхідним. Представник органу опіки та піклування Біловодської РДА Серікова О.М. в суді вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі, оскільки стосунки в даній сім'ї вже були предметом розгляду комісії у справах дітей три роки тому, коли позивачка ставила питання про місце проживання дитини. Тоді членам комісії вдалося примирити подружжя. На даний час комісія прийшла до переконання, що примирення між подружжям за обставинами, які виникли між ними, неможливо, а дитину необхідно залишити саме з матір'ю, яка може надати дитині все необхідне для виховання, проживання та морального спокою. Свідок [PERSON], брат позивачки, пояснив в суді, що 3-4 роки тому сестра вже намагалася розірвати шлюб з відповідачем, потім з якихось підстав примирилася з ним. На даний час вона повідомила, що жити разом з відповідачем не бажає, сказала, що буде знімати будинок для проживання разом з дитиною в с.Новоолександрівка, де і навчається донька. Сестра тримає корову, здає молоко і отримує прибуток. Він знає, що сестра живе заради дітей, піклується ними. Вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно до ст. 10,11 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, після чого ухвалює відповідне обґрунтоване рішення (ст. 212 ЦПК України). Відповідно до ст..112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2010 року і мають малолітню доньку [PERSON],2010 року народження. До реєстрації сторони жили в цивільному шлюбі 10 років, в 2010 році уклали офіційно шлюб. З грудня 2015 року сторони припинили шлюбні відносини,припинили спільне ведення господарства. З пояснень сторін видно, що між подружжям установилися негативні стосунки, образа один на одного, непорозуміння та небажання розуміти один одного. Суд не вбачає за необхідне при даних обставинах надавати сторонам строк для примирення, так як строк може дати позитивних наслідків лише у разі бажання хоча б одного із сторін зберегти родину. Відповідно ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Частиною 1 ст.160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно зі ст..161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вируватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема, у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON], суд встановив, що позивач постійно піклується донькою, забезпечує необхідним для виховання, навчання та розвитку, цікавиться навчанням, щотижнево відвідує школу, прислухається до порад вчителя, відвідує батьківські збори, бере активну участь в обговоренні проблем класу, що підтверджено інформацією, яка надана вчителем та директором Новоолександрівської ЗОШ 1-3 ступенів, де навчається [PERSON]. В протиріч відповідачу, який до школи не приходить, з вчителями не спілкується, вважає це обов'язком матері. Судом також приймається до уваги, що вирішуючи питання про окреме проживання від відповідача після розлучення, позивачка знайшла будинок з меблями для проживання в ньому разом з донькою поряд з місцем її навчання. Крім того, відповідачем не надано до суду доказів наявності виняткових обставин, які виключали б можливість проживання дитини разом з матір'ю. Згідно висновку органу опіки та піклування Біловодського районної державної адміністрації від 29.02.2016 року , колегіальний орган вважав за доцільне ,виходячи з інтересів малолітньої дитини, визначити місце проживання [PERSON] разом з матрі'ю , [PERSON]. Враховуючи вище вказане та оскільки судом не встановлено будь-яких виняткових обставини, за яких можливо було б розлучити малолітнью [PERSON] з матір'ю і визначити її місце проживання з батьком, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині визначення місця проживання дитини разом з нею підлягають задоволенню. Відповідно до ст.180,181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і або) в твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.. 184 СК України. Беручи до уваги, що відповідач не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини , суд вважає, що позов заявлено обгрунтовано , відповідно до вимог ст.. 180-184 СК України. Однак, розмір аліментів, визначений позивачем в сумі і 1000 грн не є таким, що заявлений обгрунтовано, так як не надано до суду жодного доказу в підтвердження розміру доходу , отриманого відповідачем. Зі слів відповідача , він отримує мінімальну заробітну плату, яку задекларував та надав до фіскальної служби. Тому суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в частці від доходу відповідача, визначений законом. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, понесений позивачем під час звернення до суду з даним позовом, в сумі 1038,41грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved