Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який рішенням Алчевського міського суду розірвано 15 червня 2011 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка з дитиною проживала в м. Алчевськ Луганської області, який з весни 2014 року знаходиться в зоні АТО і не підпорядкований Україні. У зв'язку з цим, вона вивезла дитину влітку 2014 року з зони бойових дій. На теперішній час вона мешкає разом із дитиною в Росії. Вона має роботу, син відвідує дитячий садок; її батьки залишились проживати в Луганській області. 21 липня 2016 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], у зв'язку з цим змінила своє прізвище, спочатку з «[PERSON]» на дошлюбне «[PERSON]», а після шлюбу з [PERSON] на «[PERSON]». Для виїзду дитини за межі України необхідно дозвіл батька. Відповідач відмовляється надавати дозвіл, заявляючи, що він відмовився від сина і надав про це заяву. Просить суд надати дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON], [INFO], за межі України в м. Москва Російської Федерації без згоди батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON] під зобов'язання зворотного повернення в Україну до 1 вересня 2017 року. Надати дозвіл на виготовлення проїзного документу для неповнолітнього [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON]. В судове засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином. В матеріалах позовної заяви міститься заява представника позивачки [PERSON], в якій вона просить справу розглянути без участі позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Чаплинської районної адміністрації в Херсонській області в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 224 - 233 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що шлюб між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] було розірвано 15 червня 2011 року, що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу, виданого Алчевським міським судом Луганської області. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції в Луганській області, де в графі мати вказана [PERSON], а в графі батько вказаний [PERSON] Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 20 липня 2013 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції в Луганській області, [PERSON] змінила своє прізвище на «[PERSON]». З копії нотаріально завіреної заяви від 6 червня 2014 року, [PERSON] надав свою згоду на усиновлення [PERSON] свого малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Проїзний документ дитині видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, або до досягнення нею 18-річного віку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд сина [PERSON] за кордон, посилаючись на те, що він надав нотаріально посвідчену згоду про усиновлення дитини. Крім того, відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився щодо надання своїх пояснення по суті спору. Як вбачається із позовної заяви позивачка проживала в зоні АТО м. Алчевськ Луганської області, де проводились бойові дії у зв'язку із цим, вона була змушена вивезти дитину до Росії. Наразі вона мешкає в м. Якуніно Російської Федерації. Вказаний дозвіл їй потрібен для відвідування її батьків, які залишились проживати на території Луганської області. У зв'язку з тим, що позивачем та її представником були надані докази на підтвердження необхідності надання дозволу на оформлення проїзного документу для виїзду за кордон та надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої в супроводі матері, без згоди батька, а також конкретний часовий проміжок перебування в цій державі, тому у суду є відповідні правові підстави для задоволення позову [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved