Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 28.10.1995 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] і проживає з ним разом до теперішнього часу. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через (мовою оригіналу) «рукоприкладство». На примирення позивачка не згодна. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій просила розгляд цивільної справи за її позовом проводити у її відсутність. Строк на примирення просила не надавати. В разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суд не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено 28.10.1995 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Новоархангельської райдержадміністрації Кіровоградської області, про що було зроблено актовий запис №66 /а.с.7/. Від сумісного спільного проживання сторони мають дочку [PERSON] [INFO], що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження /а.с.9/. Згідно довідки про склад сім'ї позивачка проживає разом дочкою [PERSON] та відповідачем /а.с.8/. На виконання положень ч. 1 ст. 111 СК України, ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2017 року провадження у справі було зупинено та надано сторонам строк на примирення терміном один місяць, який є достатнім та необхідним /а.с.20/, але суд відмічає, що це не дало позитивних результатів, ставлення позивачки, щодо припинення подружніх стосунків з відповідачем не змінилося. Тобто можливо зробити висновок, що відповідач не зробив в період іспитового строку певних кроків, щодо відновлення подружніх стосунків з позивачкою про, що свідчить її від 09.03.2017 року. В абз. 5 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 N 11, зазначено якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що повторне надання сторонам строку на примирення не створить позитивних наслідків, а тому суд прийняв рішення вирішувати справу по суті, при цьому суд відмічає, що жодна із сторін не клопотала перед судом про надання повторного стоку на примирення. Статтею 111 СК України на суд покладено обов'язок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених статей суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання повторного строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі жінки (позивачки у справі). Після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті немайнові права сторін, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного та

Outcome: approved