Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення отриманого завдатку. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона 08 травня 2020 року уклала з відповідачем договір позики, відповідно до якого позивачка передала відповідачу безпроцентну позику в розмірі 107840 грн. 00 коп., який ним підписаний. Відповідно до п. 5 вказаного договору відповідач зобов`язався в строк до 08\~серпня 2020 року повернути позивачці суму позики. Станом на 14 вересня 2020 року відповідач грошові кошти не повернув, від добровільного виконання зобов`язань відмовляється, у зв`язку з чим позивачка вважає, що з відповідача на її користь слід стягнути борг по укладеному договору позики в розмірі 107840 грн. 00 коп. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. З`ясувавши думку представника позивачки, суд враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, постановив проводити судовий розгляду у відсутність відповідача та за згодою представника позивачки у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника позивачки, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 209 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В судовому засіданні встановлено, що 08 травня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір позики, відповідно до якого позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у сумі 107840 грн. 00 коп., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позичених коштів (а.с. 37, 38). Відповідно до п.п. 2, 4, 5 вказаного договору, сторони домовились, що цей договір є безпроцентним, та вважається укладеним з моменту передання позикодавцеві та діє до повного виконання сторонами умов цього договору, а позичальник зобов`язаний не пізніше 08 серпня 2020 року повернути позикодавцеві суму позичених грошових коштів. Згідно розписки від 08 травня 2020 року, відповідач [PERSON] отримав від позивачки [PERSON] грошову суму в розмірі 107840 грн. 00 коп. (а.с. 39). В судовому засіданні встановлено, що відповідач до теперішнього часу кошти за договором позики від 08 травня 2020 року не повернув, тобто зобов`язання за даним договором не виконав, будь-якого спростування цьому з боку відповідача не надійшло. Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача боргу за договором позики від 08 травня 2020 року в розмірі 107840 грн. 00 коп., є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір сплачений нею під час звернення з позовом до суду (а.с. 36). На підставі викладеного ст.ст. 207, 209, 526, 610, 626, 628, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved