Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Позивач Національна поліції України в особі представника Г.Золотухіної звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь Національної поліції України грошові кошти у розмірі 71191 грн. 91 коп. В обгрунтування позовних вимог, представник позивача покликається на те, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 у справі № 300/2249/19 позов [PERSON] до Національної поліції України задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України від 15.10.2019 № 1196 о/с «По особовому складу» про припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення та звільнення з посади відповідно до п. 2 (встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування) частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» [PERSON] з 18.10.2019; поновлено [PERSON] на роботі та посаді головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Івано-Франківській області) Управління забезпечення прав людини з 18 жовтня 2019 року; стягнуто з Національної поліції України на користь [PERSON] середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 18.10.2019 по 11.02.2020 в розмірі 53717 грн. 04 коп. та 3000 грн. судових витрат по справі. Рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі та посаді головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Івано-Франківській області) Управління забезпечення прав людини та в частині стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 14462 грн. 22 коп. звернуто до негайного виконання. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2020 у справі № 300/2249/19 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю. Оскільки в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за один місяць рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 було допущене до негайного виконання, Національною поліцією України наказом від 21.02.2020 № 227 о/с [PERSON] поновлено на посаді головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Івано-Франківській області) Управління забезпечення прав людини та виплачено на її користь заробітну плату в межах стягнення за один місяць у розмірі 14362 грн. 22 коп. В подальшому, наказом Національної поліції України №388 від 09.04.2020 припинено державну службу [PERSON] на підставі п. 1 частини 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». Одночасно в період з 21.02.2020 по 18.04.2020 на користь [PERSON] нараховано та сплачено: заробітна плата за період з 21.02.2020 по 26.02.2020 - 2690 грн. (на руки 2165 грн. 45 коп); оплата щорічної основної додаткової оплачуваної відпустки за період з 27.02.2020 по 19.03.2020 10695 грн. 09 коп. (на руки 8609 грн. 55 коп.); грошова допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати 13786 грн. 25 коп. (на руки 11097 грн. 93 коп.); вихідна допомога при звільненні - 27572 грн. 50 коп. (на руки 22195 грн. 86 коп.); допомога при тимчасовій втраті працездатності за період з 20.03.2020 по 17.04.2020 - 16448 грн. 07 коп. (на руки - 13240 грн. 70 коп) в тому числі за рахунок фонду соціального страхування в сумі 10266 грн. 92 коп. (на руки 8264 грн. 88 коп.). Всього разом на загальну суму 71191 грн. 91 коп. Надалі, на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2020 у справі № 300/2249/19 Наказом Національної поліції України № 1264 0/с скасовано накази Національної поліції України № 227 0/с від 21.02.2020 та 388 о/с від 09.04.2020 в частині, що стосується [PERSON] . Отже підстава, відповідно до якої нараховано та виплачено на користь [PERSON] вищевказані грошові суми, а саме рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2020, було скасовано, а звільнення позивачки з 15.10.2019 (наказ Національної Поліції України №1196 о/с) визнано законним, вказаний наказ є чинним. Разом з тим, обґрунтовуючи позов при здійсненні розгляду справи [PERSON] зазначала, що її не було ознайомлено з посадовою інструкцією. Остання ставила під сумнів наявність підпису на посадовій інструкції, що явно свідчить про повідомлення неправдивих відомостей, які було спростовано в результаті розгляду справи. Вказані обставини підтверджуються рішеннями Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 та Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2020 у справі № 300/2249/19. Позивач вважає, що у зв`язку з прийняттям вказаного судового рішення, відпала підстава, відповідно до якої [PERSON] недобросовісно набула майно (грошові кошти), а тому вона позивач змушений звернутися з вказаним позовом до суду та стягнути виплачені відповідачці кошти. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Благодир С.М. у судове засідання не з`явилися, останній направив суду відзив в якому проти позову заперечив, з огляду на те що грошові кошти у сумі 71191 грн. 91 коп., які були виплачені відповідачці [PERSON] , не виплачувалися у зв`язку з рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 у справі № 300/2249/19, оскільки цим рішенням зазначені виплати не встановлювалися. Підставою для вказаних виплат були добровільні рішення позивача у зв`язку з проходженням відповідачем державної служби. Зазначене свідчить про те, що виплачені відповідачці [PERSON] кошти у сумі 71191 грн. 91 коп. не можна вважати такими, що набуті останньою без достатньої правої підстави (безпідставно набуте майно). Відповідачка отримала грошові кошти, які позивач виплатив добровільно. Всі ці кошти за своєю природою є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, тому до правовідносин щодо набуття цих грошових коштів без достатньої правової підстави, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Доказів про набуття відповідачкою грошових коштів у результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять, на такі обставини позивач не посилається. З огляду на вищевказане просив відмовити у задоволенні позову Національної поліції України до [PERSON] про повернення грошових коштів. Крім цього просив стягнути з позивача на користь відповідачки документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 у справі № 300/2249/19 позов [PERSON] до Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу від 15.10.2019 № 1196 о/с, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Національної поліції України від 15.10.2019 № 1196 о/с «По особовому складу» про припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення та звільнення з посади відповідно до п. 2 (встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування) частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» [PERSON] з 18 жовтня 2019 року. Поновлено [PERSON] на роботі та посаді головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Івано-Франківській області) Управління забезпечення прав людини з 18 жовтня 2019 року. Стягнуто з Національної поліції України на користь [PERSON] середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 18.10.2019 по 11.02.2020 в розмірі 53717 грн. 04 коп. та 3000 грн. судових витрат по справі. Рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі та посаді головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Івано-Франківській області) Управління забезпечення прав людини та в частині стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 14462 грн. 22 коп. звернуто до негайного виконання (а.с. 13-19). Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2020 у справі № 300/2249/19 рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю (а.с. 20-24). Національною поліцією України На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року відповідачку [PERSON] було поновлено на посаді головного спеціаліста відділу уповноважених Голови з питань контролю за дотриманням прав людини в поліцейській діяльності (з дислокацією в Івано-Франківській області) Управління забезпечення прав людини з 18 жовтня 2019 року та сплачено середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 14462 грн. 22 коп. Крім цього, в період з 21.02.2020 по 18.04.2020 на користь [PERSON] нараховано та сплачено: заробітна плата за період з 21.02.2020 по 26.02.2020 - 2690 грн. (на руки 2165 грн. 45 коп); оплата щорічної основної додаткової оплачуваної відпустки за період з 27.02.2020 по 19.03.2020 10695 грн. 09 коп. (на руки 8609 грн. 55 коп.); грошова допомога у розмірі середньомісячної заробітної плати 13786 грн. 25 коп. (на руки 11097 грн. 93 коп.); вихідна допомога при звільненні - 27572 грн. 50 коп. (на руки 22195 грн. 86 коп.); допомога при тимчасовій втраті працездатності за період з 20.03.2020 по 17.04.2020 - 16448 грн. 07 коп. (на руки - 13240 грн. 70 коп) в тому числі за рахунок фонду соціального страхування в сумі 10266 грн. 92 коп. (на руки 8264 грн. 88 коп.). Всього разом на загальну суму 71191 грн. 91 коп. Виплата вказаних коштів підтверджується витягами з відомостей перерахувань на пластикові картки за березень 2020 року в сумі 21872,93 грн., за квітень 2020 року в сумі 22195,86 грн., за липень 2020 року в сумі 4975,82 грн., за липень 2020 року в сумі 8264,88 грн., довідкою про доходи [PERSON] від 01.12.2020 № 29/5-505, розрахунковим листом за лютий 2020 року (а.с.6-9, 27-28) Як зазначає позивач, дії відповідачки [PERSON] під час розгляду справи судом були недобросовісними. При обґрунтуванні позову та при здійсненні розгляду справи [PERSON] зазначала, що її не було ознайомлено з посадовою інструкцією. Позивачка ставила під сумнів наявність підпису на такій посадовій інструкції, що свідчить про повідомлення неправдивих відомостей суду, що призвело до прийняття судом помилкового рішення та в подальшому безпідставної виплати відповідачці вказаних грошових коштів (майна). Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Аналізуючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що виплата відповідачем Національною поліцією України грошових коштів позивачці [PERSON] здійснювалась на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року, а тому суд вважає безпідставним посилання позивача на те, що дії відповідачки [PERSON] були недобросовісними. Крім цього, аналіз рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.02.2020 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2020 у справі № 300/2249/19, дає суду підстави зробити висновок про те, що повідомлення [PERSON] про те, що її не було ознайомлено з посадовою інструкцією, не було єдиною підставою для прийняття рішення суду про визнання протиправним та скасування наказу від 15.10.2019 № 1196 о/с, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу [PERSON] . Відповідно до положень ч. 1 та ч. 3 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Щодо стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137\~ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У відзиві на позовну заяву представник відповідачки [PERSON] - адвокат Благодир С.М. просив стягнути з Національної поліції України на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. Натомість позивач зазначає, що наданий представником відповідачки розрахунок витрат на правничу допомогу є необгрунтованим та неспівмірним, оскільки вказана справа є справою незначної тяжкості (малозначна справа), сума витрат на професійну правничу допомогу є значно завищеною. Так, на підтвердження понесених витрат по справі, представник відповідачки [PERSON] - адвокат Благодир С.М. подав до суду копію договіру про надання правової допомоги від 05 березня 2021 року, тарифи юридичних та консультаційних послуг адвоката (додаток до договору), акт розрахунку суми гонорару за надання правничої допомоги [PERSON] від 15.03.2021 року на суму 5000 грн., квитанцію серії ВГ № 0000526 від 15.03.2021 року на суму 5000 грн. У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що положеннями статті 59\~Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В акті виконаних робіт представник відповідачки вказує, що на підготовку додатків до позовної заяви ним витрачено 2 години, яку представник оцінює в 1000 грн., однак відповідачка та її представник з позовом до суду не звертались. Суд вважає, що зазначений представником позивача розмір витрат в сумі 5000 грн. є завищеним, виходячи з критерію розумності їхнього розміру, конкретних обставин справи (складності справи та тривалості судових засідань), а тому вважає за необхідне стягнути з позивача в користь відповідачки витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень.

Outcome: approved