Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: зобов'язати [PERSON] та [PERSON] демонтувати самовільно встановлені двері на 2 поверсі загального коридору будинку [ADDRESS] Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що розпорядженням Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 року № 61 за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» закріплено на праві господарського відання об'єкти житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Зокрема, будинок [ADDRESS] наведено в додатку до вказаного розпорядження. ЖЕД-407 є структурним підрозділом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». З метою виконання обов'язків, покладених «Положенням про ЖЕД», працівниками ЖЕД проводилась перевірка щодо схоронності житлового фонду та його належного використання. Відповідно до акту ЖЕД-407 від 29 лютого 2016 року на другому поверсі будинку [ADDRESS] власником квартири [NUMBER] на загальному коридорі встановлено перегородку та двері. За довідкою (форма №3) в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], [INFO] з 05 травня 2005 року. Квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. 21 вересня 2015 року гр. [PERSON] надано припис про демонтування самовільно встановлених дверей. Повторно 01 жовтня 2015 року [PERSON] направлено припис, 04 листопада 2015 року гр. [PERSON] отримати припис відмовилась, про що складено відповідний акт. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутність, за наявними в ній доказами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, у разі неявки в судове засідання відповідачів, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, суд про причини неявки не повідомили. Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача, відповідачів та за згодою представника позивача постановити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. На підставі розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 61 від 13 лютого 2015 року «Про організаційно-правові заходи, пов'язані з виконанням рішення Київради від 09 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» з 16 лютого 2015 року на праві господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» було закріплено об'єкти житлового і нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, та елементи зовнішнього благоустрою, в тому числі будинок [ADDRESS] (а.с.11-13). Як вбачається з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить на праві власності відповідачам в рівних частках, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 01 лютого 2000 року та реєстраційним написом на правовстановлювальному документі (а.с.8). Відповідно до довідки форми 3-А № 326 від 29 лютого 2016 року, виданої Центром комунального сервісу, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] - з 05 травня 2005 року; [PERSON], [INFO] - з 05 травня 2005 року; [PERSON], [INFO] - з 14 квітня 2009 року; [PERSON]., [INFO] - з 26 листопада 2009 року (а.с.7 об.). Згідно акту від 29 лютого 2016 року, складеного комісією в складі: головного інженера ЖЕД-407 [PERSON], майстра з ремонту [PERSON], майстра т/д [PERSON] та затвердженого начальником ЖЕД-407 [PERSON], при комісійному обстеженні місць загального користування будинку по [ADDRESS] виявлено, що на 2-ому поверсі будинку на загальному коридорі, квартира [NUMBER] самовільно встановила перегородку та двері (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст. 177 Житлового кодексу УРСР, громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об'єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку в під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. 21 вересня 2015 року, 01 жовтня 2015 року позивачем мешканцям квартири [ADDRESS] було направлено припис, за яким адміністрація ЖЕД-407 доводила до відома мешканців, що їм необхідно демонтувати самовільно встановлені двері на загальному коридорі, так як це є порушенням правил пожежної безпеки та загрозою для життя мешканців (а.с.5, 6). 04 листопада 2015 року позивачем повторно було направлено мешканцям квартири [ADDRESS] припис, за яким адміністрація ЖЕД-407 доводила до відома мешканців, що їм необхідно демонтувати самовільно встановлені двері на загальному коридорі, так як це є порушенням правил пожежної безпеки та загрозою для життя мешканців (а.с.6 об.). Відповідно до акту від 04 листопада 2015 року, складеного комісією в складі майстра т/д [PERSON], майстра т/д [PERSON] та майстром т/д [PERSON] та затвердженого начальником ЖЕД-407 [PERSON], власниці квартири [ADDRESS] було вручено припис про демонтаж дверей встановлених нею на загальному коридорі будинку, на що власниця квартири відповіла, що відмовляється приймати припис та розписуватись на ньому (а.с.7). Згідно п.п. 1.4.4. п. 1.4. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17 травня 2005 року № 76, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Статтею 189 Житлового кодексу УРСР передбачено, що особи, винні: у незаконному переобладнанні та/або переплануванні жилих будинків (квартир), інших жилих приміщень, призначених та придатних для постійного або тимчасового проживання, нежилих приміщень, розташованих у жилих будинках, та/або використанні їх не за призначенням несуть кримінальну, адміністративну або іншу відповідальність згідно з законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно п.п. 1.4.6. п. 1.4. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17 травня 2005 року № 76, власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. Таким чином, враховуючи, що відповідачами було самовільно встановлено перегородку та двері в загальному коридорі на другому поверсі будинку [ADDRESS] та не здійснено їх демонтаж, позовні вимоги в частині зобов'язання відповідачів демонтувати самовільно встановлені двері в загальному коридорі є правомірними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що надані стороною позивача докази підтверджують факт самовільно встановлених дверей в загальному коридорі на другому поверсі будинку [ADDRESS], а також враховуючи, що будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог відповідачами заявлено не було, суд приходить до висновку про задоволення позову Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користування загальним коридором, доступу до пожежної драбини та знесення самовільно встановлених дверей. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів на користь позивача підлягає до стягненню судовий збір у розмірі 1378 гривень 00 копійок, в рівних частках з кожного.

Outcome: approved