overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком № 24 по вулиці Північно-Лінійна в місті Мелітополі Запорізької області. Свій позов мотивує тим, що вона є власником вказаного будинку, відповідач з 2010 року в ньому не проживає, будь-яких речей у ньому не зберігає. Реєстрація [PERSON] обмежує право користування позивачки зазначеним будинком, тому вона вимушена звернутися до суду. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала заяву з проханням справу розглянути у її відсутність. На позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомої суду причини, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України /а.с. 32/. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в звязку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.\~\~ Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Позивач є власником житлового будинку № 24 по вул. Північно-Лінійна в м. Мелітополі Запорізької області, що підтверджується копіями договору купівлі - продажу житлового будинку від 16.12.2017 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.5-7/. Відповідно до довідки, виданої головою квартального комітету № 24 Мелітопольської міської ради народних депутатів від 20.12.2017 /а.с. 12/, [PERSON] за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Північно-Лінійна, 24 дійсно зареєстрований, однак не проживає з 2010 року. Отже, судом встановлено, що відповідач у вказаному житловому будинку не проживає з 2010 року, в будинку не зявлявся, вселятись не намагався, претензій не предявляв, речі його в будинку відсутні. В силу того, що відповідач прописаний в будинку, але в ньому не проживає, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, відповідач без поважних причин не проживає в будинку більш ніж шість місяців та може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням -кв. [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . [ADDRESS] . [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] були зареєстровані у цій квартирі з 22.05.2009 року. З липня 2014 року за цією адресою відповідачі не проживають, особистих речей в квартирі не мають. У зв`язку з наведеним просить визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування вищевказаною квартирою. Позивачка у судовому засіданні пояснила, що відповідачі, її донька - [PERSON] та її син [PERSON] , виїхали жити до іншої країни, та з нею не проживають тривалий час, надалі надала суду заяву про закінчення розгляду справи за її відсутністю. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірній квартирі з 2014 року у зв`язку із виїздом за кордон, на теперішній час позивачка проживає у квартирі сама. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 282 ЦПК України, оскільки позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, заслухавши позивача,допитавши свідків,дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з договором дарування від 15.02.2006 року, [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру [ADDRESS] /а.с.8/. Згідно з інформаційною довідкою Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 19.09.2019 року № 089-29.02-01948, відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] /а.с.14/. Статтями 317, 319, 321 і 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним право користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , оскільки понад один рік там не проживають. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання дійсним договору №12621 купівлі-продажу нерухомого майна від 13 лютого 1996 року, який було укладено на Одеській товарній біржі між [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON], [PERSON] Тамазієвичем та [PERSON]. Умови цього договору були повністю виконані сторонами. На теперішній час [PERSON] не може розпорядитися належним їй майном, в зв'язку з неналежним посвідченням угоди на біржі. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 13 лютого 1996 року між сторонами, посилаючись на обставини, які викладені у позові та справу слухати за його відсутність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, про час та день розгляду справи повідомлялись належним чином, надали до суду заяву, в якій позовні вимоги визнали та просили суд розглядати справу в їх відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 лютого 1996 року на Одеській Товарній біржі був укладений Договір № 12621 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме 469/1000 частки квартири [ADDRESS] між [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON], [PERSON] Тамазієвичем та [PERSON]. Договір купівлі-продажу був зареєстрований 14 лютого 1996 р. по місцю знаходження вказаного майна в ОМБТІ, запис №893, стор. 144, кн.153 пр. Сторонами договір виконано в повному обсязі. Будь-яких суперечок між сторонами немає, протизаконних умов угода не містить, договір фактично був виконаний. Відповідачі виселилися з квартири, були зняті з реєстраційного обліку за цією адресою, а у свою чергу Позивачка вселилася в житло, мешкає у ньому по теперішній час. Однак при оформленні угоди не була дотримана нотаріальна форма договору, передбачена\~ст.227 ЦК УРСР 1963 р., оскільки згідно із вимогами ст.. 15 Закону України «Про товарну біржу» такий договір не підлягав нотаріальному посвідченню. Згідно зі\~ст.47 ЦК УРСР 1963 р. нотаріальна форма договору обовязкова у випадках, передбачених законом, інакше договір вважається недійсним. Згідно з ч.2\~ст. 47 ЦК УРСР 1963 р., якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Оскільки 13 лютого 1996 року сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу 469/1000 частки квартири [ADDRESS] і це підтверджується письмовими доказами, а надалі відбулося його повне виконання, суд вважає, що даний договір купівлі-продажу слід визнати дійсним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання дійсним договору міни реєстраційний 5789, укладеного 15 вересня 2000 року між нею та [PERSON] та просить визнати за нею право власності на 9/50 частин житлового будинку по вул. Комсомольська, 20 в м.Ізмаїлі Одеської області, мотивуючи тим, що 15 вересня 2000 року між нею та [PERSON] було досягнуто угоди про міну 9/50 частин житлового будинку по вул. Комсомольська, 20 в м.Ізмаїлі Одеської області, яку було зареєстровано на Одеській товарній біржі, всі умови угоди виконані, з моменту укладення договору вона відкрито володіє та користується нерухомим майном, про те, що укладений договір потребував нотаріального посвідчення, їй стало відомо лише тепер. Однак через неможливість провести посвідчення договору вона звернулася до суду для підтвердження дійсності укладеного договору та визнання за нею права власності на придбане нерухоме майно. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши позивачку, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 15 вересня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір міни нерухомості, відповідно до якого [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла 9/50 частин житлового будинку по вул. Комсомольська, 20 в м.Ізмаїлі Одеської області. Укладений між сторонами договір зареєстровано Одеською товарною біржею у відповідності до ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі». Всі істотні умови договору до його реєстрації на біржі сторонами виконані. На виконання умов укладеного договору позивачем проведено реєстрацію договору та переоформлення техдокументації на придбане нерухоме майно, про що свідчить запис, проведений органами КП [PERSON] МБТІ в техдокументації. З моменту придбання нерухомого майна позивач відкрито володіє та користується ним. На час укладення договору в шлюбі не перебувала. Згідно з ч.2 ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на момент укладення договору, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Оскільки при укладенні договору всі вимоги, передбачені ст. 15 ЗУ Про товарні біржі, між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам чинного законодавства, що позбавляє можливості в подальшому проводити відчуження нерухомого майна, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір дійсним та визнати за позивачем право власності на придбане нерухоме майно. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на двокімнатну квартиру. В судовому засіданні позивач пояснила, що 05.06.2013 р. між нею та відповідачкою був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно вимог даного договору відповідачка зобов'язався передати їй у власність зазначену двокімнатну квартиру, допустити її до управління нею, а позивачка зобов'язалася передати грошові кошти в розмірі 20000 грн. Сторони мали намір нотаріально посвідчити укладений між ними договір, однак згодом відповідачка почала ухилятися від нотаріального посвідчення. При цьому позивач посилається на те, що при укладенні спірного договору купівлі - продажу між сторонами було досягнуто згоди з приводу усіх його істотних умов і він був повністю ними виконаний. Враховуючи те, що між позивачем та відповідачем під час укладення спірного договору купівлі - продажу було досягнуто згоди з усіх його істотних умов, цей договір було виконано у повному обсязі, позивач просить суд задовольнити позов. Відповідач проти позову не заперечує, позовні вимоги визнає. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Як встановлено в судовому засіданні, 05.06.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору [PERSON] зобов'язався передати у власність [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS]. За погодженням сторін продаж спірної квартири вчиняється за 20000 грн., які позивачка передала відповідачці відповідно до розписки 05.06.2013 р. Сторони мали намір нотаріально посвідчити укладений між ними договір, однак відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення. При цьому при укладенні спірного договору купівлі - продажу між сторонами було досягнуто згоди з приводу усіх його істотних умов і він був повністю ними виконаний. З дати укладення договору купівлі-продажу позивачка почала користуватися квартирою, проживає в ній, несе всі витрати по її утриманню. Враховуючи те, що сторонами дотримано всі умови угоди купівлі-продажу, а саме: відповідачка передала у власність позивачці квартиру за адресою: [ADDRESS], а остання прийняла спірну квартиру та заплатила обумовлену сторонами грошову суму в розмірі 20000 грн., то суд вважає, що угода купівлі-продажу підлягає визнанню дійсною, що не суперечить вимогам ст.220 ЦК України. На підставі ст.220 ЦК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання за нею в порядку спадкування за законом право на земельну ділянку розміром 1,70 га, згідно сертифіката на земельну частку (пай) серія [NUMBER] від 02.04.1997 року на території Княгининської сільської ради Дубенського району Рівненської області виданого [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який на день смерті проживав та був зареєстрований в с. Острів Дубенського району Рівненської області. Як спадкоємець першої черги за законом вона в спадщину вступила своєчасно, так як разом зі спадкодавцем постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Крім фактичного успадкованого житлового будинку до маси спадкового майна увійшла земельна ділянка площею 1,70 га згідно отриманого при житті спадкодавцем сертифіката на земельну частку (пай) серії [NUMBER] реєстраційний № 14074 від 02.04.1997 року на території Княгининської сільської ради Дубенського району Рівненської області. Про те, що обліковується сертифікат на земельну частку (пай) за її померлим чоловіком і був отриманий ним, позивачці повідомили в Управлінні Держгеокадастру у Дубенському районі Рівненської області. Управлінням було надано повну відповідь про наявність зазначеної земельної ділянки і нормативно грошову оцінку. Отримати свідоцтво у нотаріуса про право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку позивачка позбавлена можливості оскільки відсутній правовстановлюючий документ, сертифікат на земельну частку (пай), тому змушена звернутись до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, просить розгляд справи провести за її відсутності, про що зазначила у позовній заяві. Відповідач, належно повідомлений про день та час слухання справи, в судове засідання не з`явився, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи без участі представника Мирогощанської сільської ради, позовні вимоги визнають. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на кооперативну квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 05.04.1982 року вона отримала ордер на вказану квартиру. Даний ордер був виданий на підставі списку ЖБК «Жовтневий 140». 03.06.2015 року директором ТОВ «Житло-22» їй була дана довідка про те, що вона є основним квартиронаймачем вказаної квартири та повна вартість квартири виплачена у повному обсязі. У травні 2015 року вона звернулася до відділу реєстрації речових прав для видачі свідоцтва про право власності, але їй було відмовлено, у зв'язку із тим, що її право власності на квартиру належним чином не зареєстровано. Просить визнати за нею право власності на квартиру. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України, заочно. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Судом встановлені такі факти та відповідні ним відносини. Відповідно до ордеру №55 серія КО від 05.04.1982 року, виданого виконавчим комітетом Жданівської міської ради народних депутатів, [PERSON] із сім'єю з 3 осіб, передана для проживання трикімнатна квартира [ADDRESS] на підставі списку ЖБК «Жовтневий 140». Відповідно до довідки ТОВ «Житло-22» від 03.06.2015 року, [PERSON] є членом Об'єднання співвласників житлового будинку «Жовтневий 140», пайовий внесок за квартиру виплатила у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЖК Україні особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, по рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім'ї, сумі її пайового внеску і граничного розміру жилої площу, передбачуваного Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу. Відповідно до ч.3 ст.384 Цивільного Кодексу України у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. Вирішуючи справу, суд приймає до уваги, що позивач виплатив у повному обсязі пайовий внесок, а тому вважає, що він має право звернутися до суду з вимогою про визнання права власності за ним на нерухоме майно, оскільки це зачіпає його права як власника цього нерухомого майна. У зв'язку із вказаним суд вважає необхідним захистити права позивачки [PERSON] та визнати за нею право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 384 Цивільного кодексу України, ст. 141 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на кооперативну квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 07 квітня 1982 року вона отримала ордер на квартиру [ADDRESS]. Даний ордер був виданий на підставі списку ЖБК «Жовтневий-140». 15.12.1988 року головою ЖБК «Жовтневий-140» їй була дана довідка про те, що вона є основним квартиронаймачем вказаної квартири та повна вартість квартири виплачена у повному обсязі. Нещодавно вона звернулася до відділу реєстрації речових прав для видачі свідоцтва про право власності, але їй було відмовлено, у звязку із тим, що її право власності на квартиру належним чином не зареєстровано. Просить визнати за нею право власності на квартиру. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачем надана суду письмова заява про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до поданих сторонами заяв суд розглянув справу у їх відсутності. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у звязку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні ним відносини. Відповідно до ордеру №173 серія КО від 07 квітня 1982 року, виданого виконавчим комітетом Жданівської міської ради народних депутатів, [PERSON] із сімєю з 3 осіб, передана для проживання трикімнатна квартира [ADDRESS]. Відповідно до довідки ЖБК «Жовтневий-140» №129 від 15.12.1988 року, [PERSON] є членом обєднання та власником квартири [ADDRESS], пайовий внесок виплатила у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЖК Україні особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, по рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сімї, сумі її пайового внеску і граничного розміру жилої площу, передбачуваного Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу. Відповідно до ч.3 ст.384 Цивільного Кодексу України у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. Вирішуючи справу, суд приймає до уваги, що позивачка виплатила у повному обсязі пайовий внесок, а тому вважає, що вона має право звернутися до суду з вимогою про визнання права власності за нею на нерухоме майно, оскільки це зачіпає її права як власника цього нерухомого майна. У звязку із вказаним суд вважає необхідним захистити права позивача [PERSON] та визнати в судовому порядку за нею право власності на квартиру [ADDRESS], а визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі ст.ст. 384 Цивільного кодексу України, ст. 141 ЖК України,

Outcome: approved