Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду і просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Посилається в позові на те, що має спільну з відповідачем доньку [PERSON], [INFO], і відповідач виявив бажання при її народженні бути записаним в її актовому записі про народження батьком. Не дивлячись на це, відповідач не приймає участі в вихованні дитини та не виявляє бажання до цього, не спілкується з нею, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Всі питання, пов»язані з утриманням та вихованням дитини вона вирішує самостійно і будь-якої участі в житті дитини він, як батько, не приймає. Виходячи з цих обставин, а також того, що відповідач тривалий час не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просить задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. 13.03.2015 року відповідно до Гаагської конвенції про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року було направлено міжнародне доручення про вручення [PERSON] за кордоном, тобто за місцем його проживання в Німеччині, судових документів, а саме: виклику (повідомлення) про день судового розгляду та копія позовної заяви. 05.05.2015 року на адресу суду надійшло офіційне підтвердження від 24.04.2015 року від суду першої інстанції Ліхтенбергу Рьоделіусплатц 1, 10365, Берлін, в якому містилася інформація про неможливість вручення відповідачу надісланих судом документів та повідомлення про час розгляду справи через поштову скриньку. Також не вдалася спроба вручення копії ухвали про відкриття провадження, судової повістки та копії позовної заяви з доданими до неї матеріалами за останньою відомою адресою відповідача в м. Києві у зв'язку з тим, що відповідач за зазначеною адресою не зареєстрований та не був розшуканим. Виходячи з цього, відповідач повідомлений про час розгляду справи в порядку, встановленому ч.9 ст.74 ЦПК України, а саме через оголошення в пресі. Відповідно до даної норми закону з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило ч.4 цієї статті. Не дивлячись на вжиті судом заходи відповідач в судове засідання не з'явився. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього та враховуючи думку позивачки суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Представник 3-ї особи в судовому засіданні позов підтримала. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника 3-ї особи, суд вважає позов обгрунтованим, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони є батьками малолітньої дитини, доньки [PERSON], [INFO]. Згідно зі Свідоцтвом про народження дитини її батьком записаний відповідач. / а.с. 8 / Позивачка в судовому засіданні пояснила, що останній раз відповідач спілкувався з донькою, коли їй виповнився 1 рік. Після цього відповідач ні з донькою, ні з нею не спілкувався, його місцезнаходження їй невідоме і будь-яких контактів з ним вона не має. Вона декілька років назад намагалася відновити спілкування з відповідачем, однак відомі їй його мобільні телефони були вимкнені, а за місцем проживання в Німеччині слухавку протягом тривалого часу ніхто не брав. З цього ж періоду часу відповідач не спілкується з донькою, участі в її вихованні та матеріальному утриманні не приймає, дитина не пам»ятає його. З психолого-педагогічних характеристик дитини, наданих Дитячим навчальним закладом№ 425 м. Києва та спеціалізованою школою №41 ім. З.К. Слюсаренка м. Києва вбачається, що відповідач як при перебуванні дитини в дитячій установі, так і в школі життям дитини не цікавився, батьківських зборів не відвідував, дитину виховує мати сама. /а.с. 22 - 24/ Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Встановлено, що відповідач тривалий час не спілкується з дитиною, не утримує її матеріально в належному обсязі відповідно до віку та потреб дитини, життям та здоров'ям дитини не цікавиться, про фізичний та духовний розвиток дитини останній також не турбується. Опікунська рада Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації своїм висновком від 04.06.2015 року вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки. / а.с.78 - 79 / Відповідно до Конвенції ООН про права дитини, діти мають право на належне спілкування та допомогу. Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства. Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину. Ст. 155 цього ж кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З цього випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що відповідач неналежним чином відносився та відноситься до виконання своїх батьківських обов'язків, всупереч інтересам та потребам дитини, без врахування її прав, що привело до взаємного відчуження між ними, як батьком та дитиною. Відповідно до п. п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. В п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своєї доньки, а тому має бути позбавлений батьківських прав відносно нього. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей. Виходячи з того, що відповідач працездатний, може працювати та утримувати свою неповнолітню дитину, зобов'язаний до цього законом, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими і в цій частині. При зверненні до суду позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку/доходів/. В судовому засіданні позивачка уточнила позов у цій частині та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 100 Євро. При визначенні до стягнення розміру аліментів суд виходить з наступного. Відповідач є громадянином Німеччини, яка є членом Євросоюзу з єдиною валютою Євро. В 2006 році Україна приєдналася до Конвенції про стягнення аліментів за кордоном, укладеної в Нью-Йорку 1956 року,а наказом Міністерства юстиції України №121/5 від 29.12.2006 року затверджено Інструкцію щодо порядку стягнення аліментів за кордоном. Дана Конвенцію підписала 61 державою світу, в тому числі Німеччиною. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Виходячи з цих обставин, проживання відповідача за межами України, отримання ним доходу в валюті Євросоюзу, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивачки і в цій частині. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.88 ЦК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» позивачі за подання позов про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 243, 60гр. судового збору в частині вимог про позбавлення батьківських прав, а 243,60гр.с удового збору в частині вимог про стягнення аліментів на користь держави.

Outcome: approved