Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом мотивувавши свої вимоги тим, що 01 лютого 2002 року померла її мати [PERSON] внаслідок чого відкрилася спадщина, до якої увійшли житлові будинки літ. «А» та літ. «В» розташовані по вул. Бесарабській, 10 в с. Цурень Герцаївського району Чернівецької області. Позивачка, як єдина спадкоємиця за заповітом спадщину прийняла своєчасно та звернулася до нотаріуса за для отримання свідоцтва про право на спадщину на зазначене домоволодіння, проте нотаріусом у видачі такого свідоцтва було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. За таких обставин, просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги позивачки підтримав та суду дав аналогічні пояснення обставинам викладених в позовній заяві. Цуренська сільська рада Герцаївського району Чернівецької області в судове засідання свого представника не направила, однак подала суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності так як проти задоволення позову не заперечують. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступне. Судом встановлено, що в с. Цурень по вул. Бесарабській, 10 Герцаївського району Чернівецької області розташовано житловий будинок літ. «А», 1954 року побудови та житловий будинок літ. «В» 1989 року побудови. Згідно даних погосподарської книги Цуренської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, вказані житлові будинки зареєстровані у сільській раді за [PERSON] (а.с. 5-6). Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час побудови спірних жилих будинків, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Згідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Судом встановлено, що [PERSON] з 23 березня 1957 року по 27 березня 1975 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 50). Частиною 1 ст. 24 КпШС ( в редакції 1969 року) було визначено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Отже виходячі зі змісту вищевказаної норми закону та зважаючи на те, що житловий будинок літ. «А» та житловий будинок літ. «В», які розташовані в с. Цурень по вул. Бесарабській № 10 Герцаївського району Чернівецької області були побудовані на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийняті в експлуатацію, зареєстровані в сільській раді за [PERSON], то останні є особистою вланістю [PERSON]. 01 лютого 2002 року [PERSON], померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого виконкомом Цуренської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області серії І-МИ № 076974 (а.с. 14). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України). Частинами 2, 3 ст. 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Спадкодавець [PERSON] за заповітом від 30 січня 2002 року посвідченого секретарем Цуренської сільської ради Герцаївського району та зареєстрований в реєстрі за № 5 все майно яке належало їй на день смерті заповіла позивачці [PERSON] (а.с. 17). Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до матеріалів спадкової справи померлої [PERSON], позивачка 26 липня 2017 року звернулася до приватного нотаріуса Герцаївського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця (а.с.31) проте, через відсутність правовстановлюючих документів на спірниі житлові будинки, постановою нотаріуса від 19 вересня 2017 року їй було відмовлено у видачі\~ свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 40 -41). Інших спадкоємців які би мали право на спадщину в т.ч. і обовязкову частку, після смерті [PERSON] судом не встановлено, підтвердженням чого є спадкова справа заведена щодо померлої (а.с. 30-41). Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] на момент смерті належали спірні житлові будинки та в порядку спадкування позивачка своєчасно прийняла спадщину але не може оформити її з підстав відсутності правовстановлюючих документів на будинки, то її вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок літ. «А» та житловий будинок літ. «В», які розташовані в с. Цурень по вул. Бесарабській № 10 Герцаївського району Чернівецької області. На підставі ст.ст. 1217, 1222, 1223, 1236, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved