Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач КЕВ м. Вінниці звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником, мотивуючи свої вимоги тим, що квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці є державною установою, що створений Міністерством оборони України і призначений для реалізації у військових частинах та установах державної військово-технічної політики з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення з метою підтримання військо у стані бойової готовності та мобілізаційної готовності. Згідно Положення про КЕВ м. Вінниці одним із основних завдань є забезпечення військових частин та установ комунальними послугами. З метою реалізації своїх основних завдань між КЕВ м. Вінниці та КП ВМР «Вінницькі теплові мережі» було укладено договір №506 від 02.01.2009 року про постачання та споживання теплової енергії в гарячій воді військовій частині [NUMBER] . У зв`язку із невиконанням КЕВ м. Вінниці свого обов`язку щодо вчасної сплати спожитої теплової енергії рішенням господарського суду Вінницької області від 25.11.2010 року у справі №9/191-09 за позовом КП ВМР «Вінницькі теплові мережі» до КЕВ м. Вінниці про стягнення боргу, позов задоволено частково, стягнуто з КЕВ м. Вінниці на користь КП ВМР «Вінницькі теплові мережі» 374\~588,43 грн. основного боргу, 76\~081,55 грн. пені, 24\~184,21 грн. 3% річних, 78\~866,02 грн. втрат від інфляції, 26\~221,19 грн. 7% штрафу, 7\~131,65 грн. витрат по сплаті державного мита, 208,63 грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Згідно платіжного доручення №512 від 18.04.2011 року на виконання рішення господарського суду Вінницької області від 25.11.2010 року у справі №9/191-09 КЕВ м. Вінниці добровільно частково сплатив борг в сумі 252\~114,00 грн. Згідно протокольного рішення №18/09 від 25.11.2009 року Міністерством оборони України на рахунки ДП «Вінницькі теплові мережі», правонаступником якого є КП ВМР «Вінницькі теплові мережі», було перераховано 443\~800,00 грн. боргу за постачання теплової енергії військовим частинам Вінницького гарнізону, в тому числі за постачання теплової енергії військовій частині [NUMBER] по договору №506 від 02.01.2009 року в сумі 295\~035,88 грн. Таким чином, на момент сплати КЕВ м. Вінниці коштів в сумі 252\~114,00 грн. даний борг був відсутній, оскільки був сплачений Міністерством оборони України згідно протокольного рішення №18/09 від 25.11.2009 року. Внаслідок таких обставин відбулась подвійна сплата бюджетних коштів в сумі 252\~114,00 грн. в результаті чого у КЕВ м. Вінниці обліковується дебіторська заборгованість за КП ВМР «Вінницькі теплові мережі» в сумі 252\~114,00 грн. Довідавшись про порушення інтересів держави в особі КЕВ м. Вінниці військовий прокурор Вінницького гарнізону звернувся до суду в інтересах КЕВ м. Вінниці із заявою про перегляд рішення господарського суду Вінницької області від 25.11.2010 року у справі №9/191-09 за нововиявленими обставинами. Проте, ухвалою господарського суду Вінницької області від 28.05.2012 року в задоволенні даної заяви було відмовлено, а рішення господарського суду Вінницької області від 25.11.2010 року залишено без змін. Разом з тим, в ході розгляду даної заяви стало відомо, що господарським судом Вінницької області порушено провадження у справі №15/28/2011/5003 про банкрутство КП ВМР «Вінницькі теплові мережі», а 25.05.2011 року було здійснено публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство КП ВМР «Вінницькі теплові мережі». Про існування вказаних обставин КЕВ м. Вінниці було відомо, оскільки представництво інтересів останнього під час слухання справи №9/191-09 та під час розгляду заяви військового прокурора Вінницького гарнізону про перегляд рішення господарського суду Вінницької області від 25.11.2010 року за нововиявленими обставинами здійснював юрисконсульт КЕВ м. Вінниці працівник Збройних Сил України відповідач [PERSON] , який був призначений на посаду юрисконсульта КЕВ м. Вінниці наказом начальника КЕВ м. Вінниці №14 від 14.11.2005 року. Таким чином, відповідачу було достеменно відомо про порушення інтересів позивача і у відповідності до вимог посадової інструкції відповідач зобов`язаний був вжити заходів, спрямованих на захист інтересів КЕВ м. Вінниці та повернення помилково сплачених коштів. Проте, відповідач вчасно не виконав покладені на нього обов`язки, в результаті чого ухвалою господарського суду Вінницької області від 02.04.2013 року у справі №15/28/2011/5003 позивачу в задоволенні заяви про визнання кредиторських вимог до ДП «Вінницькі теплові мережі» в сумі 252\~114,00 грн. було відмовлено, у тому числі у зв`язку із пропуском терміну пред`явлення кредиторської заборгованості. Отже, відповідач допустив порушення своїх трудових обов`язків, що призвело до заподіяння позивачу шкоди у розмірі 252\~114,00 грн., що стало підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду заподіяну працівником у розмірі середнього місячного заробітку останнього, що становить 3\~784,66 грн. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Томчук М.А. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити у зв`язку з безпідставністю. Так, суду пояснив, що його вини у заподіянні матеріальної шкоди позивачу у розмірі 252\~114,00 грн. не має, оскільки він неодноразово звертався до керівництва з проханням виділити кошти, які необхідні для сплати судового збору при подачі апеляційної скарги на рішення господарського суду Вінницької області від 25.11.2010 року, однак його прохання керівництвом були проігноровані. Більше того, відповідно до наказу начальника КЕВ м. Вінниці №158 від 21.09.2011 року про покарання винних осіб згідно акту службового розслідування від 20.09.2011 року по результатам перевірки ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КЕВ м. Вінниці проведеного в період з 15.08.2011 року по 19.08.2011 року він поніс покарання у вигляді дисциплінарного стягнення догани. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що квартирно-експлуатаційний відділ м. Вінниці є державною установою, що створений Міністерством оборони України і призначений для реалізації у військових частинах та установах державної військово-технічної політики з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення з метою підтримання військо у стані бойової готовності та мобілізаційної готовності. Згідно Положення про КЕВ м. Вінниці одним із основних завдань останнього є забезпечення військових частин та установ комунальними послугами. Рішенням господарського суду Вінницької області від 25.11.2010 року у справі №9/191-09 за позовом КП ВМР «Вінницькі теплові мережі» до КЕВ м. Вінниці про стягнення боргу, позов задоволено частково, стягнуто з КЕВ м. Вінниці на користь КП ВМР «Вінницькі теплові мережі» 374\~588,43 грн. основного боргу, 76\~081,55 грн. пені, 24\~184,21 грн. 3% річних, 78\~866,02 грн. втрат від інфляції, 26\~221,19 грн. 7% штрафу, 7\~131,65 грн. витрат по сплаті державного мита, 208,63 грн. за інформаційно-технічне забезпечення судового процесу (а.с.11-13). Згідно платіжного доручення №512 від 18.04.2011 року на виконання рішення господарського суду Вінницької області від 25.11.2010 року у справі №9/191-09 КЕВ м. Вінниці добровільно частково сплатив борг в сумі 252\~114,00 грн. (а.с.14). В той час, як згідно протокольного рішення №18/09 від 25.11.2009 року Міністерством оборони України на рахунки ДП «Вінницькі теплові мережі», правонаступником якого є КП ВМР «Вінницькі теплові мережі», було перераховано 443\~800,00 грн. боргу за постачання теплової енергії військовим частинам Вінницького гарнізону, в тому числі за постачання теплової енергії військовій частині [NUMBER] по договору №506 від 02.01.2009 року в сумі 295\~035,88 грн. (а.с.15-17). Таким чином, на момент сплати КЕВ м. Вінниці коштів в сумі 252\~114,00 грн. даний борг був відсутній, оскільки був сплачений Міністерством оборони України згідно протокольного рішення №18/09 від 25.11.2009 року, а відтак у позивача утворилась дебіторська заборгованість загального фонду у сумі 252\~114,00 грн. внаслідок попередньої оплати КП ВМР «Вінницькі теплові мережі» послуг за спожиту теплову енергію в завищених розмірах за обсяги, що фактично не були отримані, що встановлено актом ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці, проведеної в період з 15 по 19 серпня 2011 року (а.с.65-76), наказом начальника КЕВ м. Вінниці від 20.06.2014 року «Про результати службового розслідування» (а.с.20-23). Окрім того, зі змісту звіту Центрального територіального управління внутрішнього аудиту та фінансового контролю Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України від 21.03.2015 року №234/3/15А про результати фінансового аудиту відповідності квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці за період з 01.06.2013 року по 01.02.2015 року (а.с.24-31) вбачається, що господарським судом Вінницької області 08.09.2011 року винесено постанову про визнання КП ВМР «Вінницькі теплові мережі» м. Вінниця банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. 25.05.2011 року в газеті «Голос України» було опубліковано оголошення про порушення провадження у справі №15/28/2011/5003 про банкрутство КП ВМР «Вінницькі теплові мережі» м. Вінниця. Проте, внаслідок зволікання допущеного посадовими особами КЕВ м. Вінниця заява щодо визнання кредиторських вимог до банкрута подана лише 21.02.2013 року (вих.№577 від 19.02.2013 року), чим пропущено визначений законом тридцятиденний строк подачі письмових заяв з вимогами до боржника. Як наслідок, згідно ухвали господарського суду Вінницької області від 02.04.2013 року по справі №15/28/2011/5003 в задоволенні заяви про визнання кредиторських вимог до КП ВМР «Вінницькі теплові мережі» м. Вінниця в сумі 252\~114,00 грн. КЕВ м. Вінниці відмовлено (а.с.32-33). Таким чином, в результаті порушення Бюджетного кодексу України щодо попередньої оплати та термінів подання документів про визнання кредиторських вимог до боржника посадовими особами КЕВ м. Вінниці допущено втрату бюджетних коштів у сумі 252\~114,00 грн. Станом на день перевірки посадові особи винні у зазначених порушеннях звільнені, дієвих заходів щодо притягнення винних до матеріальної відповідальності керівництвом не вживались. А тому, аудиторською перевіркою рекомендовано позивачу відновити по бухгалтерському обліку дебіторську заборгованість у розмірі 252\~114,00 грн. та організувати претензійно-позовну роботу щодо встановлення винних осіб, які допустили порушення бюджетного законодавства та термінів позовної давності, в тому числі термінів пред`явлення кредиторських вимог. Згідно акту проведення службового розслідування від 02.11.2015 року, затвердженого начальником КЕВ м. Вінниці 02.11.2015 року та наказу начальника КЕВ м. Вінниці від 02.11.2015 року №158 «Про результати службового розслідування» судом встановлено, що в результаті службового розслідування від 02.11.2015 року встановлено, що виникла ситуація склалась внаслідок неналежного ведення претензійно-позовної роботи юрисконсультом КЕВ м. Вінниці відповідачем [PERSON] . Таким чином, працівник Збройних Сил України [PERSON] допустив порушення своїх трудових обов`язків, що призвело до заподіяння КЕВ м. Вінниці шкоди в сумі 252\~114,00 грн. (а.с.77-79). Так, згідно довідки КЕВ м. Вінниці вих.№4790 від 30.12.2015 року відповідач [PERSON] був прийнятий на посаду юрисконсульта КЕВ м. Вінниці згідно наказу начальника КЕВ м. Вінниці №14 від 14.11.2005 року. Наказом начальника КЕВ м. Вінниці №122 від 23.09.2013 року [PERSON] було звільнено з роботи (а.с.10). Згідно ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством (ч.1 ст.130 КЗпП України). Відповідно до ч.1 ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Разом з тим, Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.14 інформаційного листа «Про практику застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» від 11.12.2015 року звертає увагу, що судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Після закінчення строку для звернення з позовами про стягнення з працівників шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям працівник звільняється від обов`язку відшкодувати завдану ним шкоду. Окрім того, суд звертає увагу, що поняття позовної давності визначене в статті 256 ЦК України, а в статті 233 КЗпП України передбачені строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Термін «позовна давність» законодавцем в КЗпП України не використовується. До того ж, на відміну від частини третьої статті 267 ЦК України, у разі пропуску передбаченого статтею 233 КЗпП України строку звернення до суду його застосування не ставиться в залежність від заяви сторони у спорі. Оскільки трудовим законодавствам питання строків звернення до суду врегульовано, тому відсутні підстави\~ для застосування положень глави 19 розділу V ЦК України та термінів, які не містяться в статті 233 КЗпП України. Так, згідно ч.3 ст.233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Встановлюючи момент, коли позивачем було виявлено заподіяну шкоду відповідачем, суд вважає, що такий момент настав у 2011 році, що достеменно підтверджується змістом акту ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці, проведеної в період з 15 по 19 серпня 2011 року (а.с.65-76), в результаті проведення якої на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді догани, що сторонами не заперечувалось в судовому засіданні. Натомість, з даним позовом до суду позивач звернувся 04.01.2016 року, тим самим пропустивши річний строк звернення до суду з даним позовом, а відтак відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати завдану ним шкоду. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed