Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернувся до суду з позовом до відповідачів, який у встановленому порядку уточнив шляхом збільшення розміру позовних вимог, та просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на його користь 9 372,08 грн. заборгованості за послуги з централізованого опалення, 952,35 грн. інфляційних втрат та 109,59 грн. трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, а всього, 10 434,02 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі зареєстровані та проживають в [ADDRESS], послуги з централізованого опалення якій надаються позивачем. Незважаючи на те, що відповідачі користуються вказаними послугами, вони не здійснюють плату за них. На виконання вимог чинного законодавства останнім для підписання надсилався примірник договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг централізованого постачання гарячої води, однак такого договору відповідачі не підписали. За період з 01.07.2014р. по 31.06.2016р. розмір заборгованості за послуги з централізованого опалення становить 9 372,08 грн. У випадку прострочення виконання грошового зобов'язання, боржник також зобов'язаний сплатити кредитору інфляційні втрати та три відсотка річних, які за спірний період становлять 952,35 грн. та 109,59 грн. відповідно. Дану суму, загальний розмір якої становить 10 434,02 грн. просить стягнути в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача згідно належної довіреності від 05.04.2016р. Луник В.Д. позовні вимоги підтримав. Крім вищенаведеного, на заперечення відповідачів додатково пояснив, що факт надання відповідачам послуг з централізованого опалення підтверджується актами від 22.10.2014р. та 09.10.2015р. про включення системи теплопостачання. Натомість, підставою для проведення перерахунку заборгованості у випадку ненадання або надання послуг неналежної якості є складений споживачем та виконавцем послуг акт-претензія, який в тому числі, може складатись і підписуватись самими споживачами. Відповідачі ні усно, ні письмово не звертались до позивача з приводу ненадання або надання послуг неналежної якості і відповідно, акти-претензії не складались, що виключає можливість проведення перерахунку заборгованості. Також, не відповідають дійсності заперечення відповідачів про те, що послуги теплопостачання надаються їх будинку за остаточним принципом транзитної схеми по півкругу висотних будинків від котельні по [ADDRESS], оскільки згідно схематичного розташування зовнішніх мереж, послуги до будинку відповідачів надаються лише через будинок № 69 та № 67. Крім того, у 2008р. на котельні встановлені нові мережеві насоси, а в 2015р. проведені ремонтно-будівельні роботи щодо заміни сполучень між вищевказаними будинками, внаслідок чого стан зовнішніх мереж системи теплопостачання до будинку відповідачів є в належному стані і відповідно, належними є самі послуги. Висновки експерта також не підтверджують факту надання неякісних або ненадання послуг теплопостачання, оскільки за цими ж висновками, непридатний стан квартири відповідачів обумовлений відсутністю ремонтних робіт покрівлі даху, внаслідок чого відбувалось неодноразове залиття квартири дощовими водами. В свою чергу, відповідачі ігноруючи вимоги чинного законодавства неодноразово не надавали доступу працівникам ЛКП «№504» до стояків опалення для розповітрення системи, внаслідок чого внутрішньо-будинкова мережа будинку перебувала в неналежному стані і з приводу чого до позивача звертались мешканці будинку, в якому проживають відповідачі. Тому, позовні вимоги вважає обґрунтованими і просить такі задовольнити в повному обсязі, незважаючи на те, що відповідач [PERSON], згідно договору оренди проживає в іншому місці. Будучи зареєстрованим в квартирі, останній несе обов'язок з оплати житлово-комунальних послуг на рівні з іншими мешканцями. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні проти обґрунтованості позову заперечили, оскільки послуги теплопостачання до їхнього помешкання надаються з порушенням, або ж взагалі не надаються, з приводу чого неодноразово звертались до різних державних органів. За час ненадання або надання послуг неналежної якості їхня квартира стала непридатною для проживання. Система теплопостачання не відповідає діючим будівельним нормам та правилам. Такі послуги поступають до їхнього будинку за остаточним принципом транзитної схеми по півкругу висотних будинків від котельні по [ADDRESS] через 9-ти поверховий 172-квартирний будинок; через 10-поверховий 240-квартирний будинок, що знаходиться за магістральною дорогою на віддалі більше 100 метрів по [ADDRESS] і через сімейний 10-поверховий 172-квартирний будинок по [ADDRESS]. Лише після цього, на відстані близько 20 метрів до їхнього будинку. Внаслідок цього коефіцієнт втрати тепла дуже великий. Низька потужність помп, недопустимо занижені діаметри водяних труб не забезпечують мешканців будинку теплом. У 2000-х роках позивач, враховуючи всі ці недоліки встановив до оплати лише 40 % від діючих тарифів. Вважають, що мають право на звільнення від оплати послуг, яких не отримують і тому, в задоволенні позову просять відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заявою до суду справу просить слухати у його відсутності. Проти обґрунтованості позовних вимог заперечує, оскільки фактично не проживає в [ADDRESS]. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільної справи № 2/463/1323/14, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі зареєстровані в [ADDRESS], що стверджується копією довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописку від 15.12.2015р. (а.с.6). При цьому, дана квартира на праві спільної сумісної власності належить лише відповідачам [PERSON], [PERSON] Послуги з централізованого опалення в цьому будинку надаються позивачем. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому право відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічний обов'язок споживача (наймача, власника) закріплено в ст. 68 ЖК України, згідно з якою наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, а також в ст.19 Закону України «Про теплопостачання», за якою споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно представленого розрахунку заборгованості за надані послуги централізованого опалення (а.с.26), який прийнятий судом як такий, що зроблений фахово у відповідності до вимог чинного законодавства, за період з 01.07.2014р. по 31.06.2016р. її розмір становить 9 372,08 грн. Як зазначив ВСУ, під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30.10.2013р., споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України під час розгляду цивільної справи № 6-2951цс15. Одночасно, поряд з обов'язком здійснення плати за житлово-комунальні послуги, споживач за правилами п. 5 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством. Порядок перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг визначається Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630. Згідно п. п. 33, 37, 38, 39 цих Правил, у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв'язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі. Повідомлення споживача незалежно від його форми (усна або письмова) обов'язково реєструється представником виконавця у журналі реєстрації заявок споживачів. За результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг, який підписується споживачем та представником виконавця. Акт-претензія складається у двох примірниках по одному для споживача та виконавця. У разі неприбуття представника виконавця в установлений договором строк для проведення перевірки кількісних та/або якісних показників або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії такий акт вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія реєструється уповноваженими особами виконавця у журналі реєстрації актів-претензій. Виконавець зобов'язаний розглянути такий акт-претензію і повідомити протягом трьох робочих днів споживача про її задоволення або про відмову у задоволенні з обґрунтуванням причини такої відмови. У разі ненадання протягом установленого строку виконавцем відповіді вважається, що він визнав викладені в акті-претензії факти неналежного надання або ненадання послуг. Аналогічний механізм фіксації ненадання або надання не в повному обсязі житлово-комунальних послуг закріплено в ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». При цьому, в п. п. 34, 35 Правил визначається механізм фіксації точного часу та дати ненадання або надання не в повному обсязі послуг з централізованого опалення. Згідно довідки ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 30.07.2015р. № 01-5760 (а.с.57), в журналах реєстрації вхідної кореспонденції ЛМКП «Львівтеплоенерго» за період з 01.07.2014р. по 31.07.2015р. відсутній запис про отримання листа (скарги/звернення) щодо незадовільного надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання від мешканки [ADDRESS] [PERSON] та мешканців будинку [ADDRESS] Відповідачі в судовому засіданні підтвердили, що з такими заявами до позивача не звертались. Згадані вище акти-претензії по факту ненадання або надання послуг не в повному обсязі не оформлялись. Необхідність складання акту-претензії нерозривно пов'язане з механізмом проведення перерахунку розміру плати, який визначається «Порядком проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості», затвердженим Постановою КМУ від 17.02.2010р. № 151. За відсутності цього акту суд позбавлений можливості встановити обсяг не наданих, або ж наданих неякісно послуг з централізованого опалення і при цьому, таких висновків суду не можуть спростувати результати судової будівельно-технічної експертизи (а.с.41-43) та результати експертного будівельно-технічного дослідження за зверненням [PERSON] (а.с.44-47) Згідно з висновком судової експертизи, можливими причинами ушкоджень квартири [ADDRESS], окрім недостатнього опалення або його відсутності в осінньо-зимовий періоди, є також давнє протікання даху. Аналогічні висновки зроблені експертом під час проведення експертного дослідження за зверненням [PERSON] Так само, факт залиття квартири дощовими водами внаслідок незадовільного стану покрівлі даху зафіксований актами від 20.04.2014р., від 17.04.2014р., від 10.12.2013р., від 02.07.2009р. та від 03.10.2008р. (а.с.61, 62, 63, 64, 65), які в тому числі підписувались відповідачем [PERSON] Аналогічні причини залиття описані останньою в заявах від 02.10.2008р. (а.с.60) та від 17.04.2014р. (а.с.59), адресованих директору ЛКП «№504». Згідно актів про включення системи теплопостачання (а.с.54, 55), будинок, в якому проживають відповідачі включений до системи опалення в опалювальних сезонах 2014/2015, 2015/2016 роках. Відповідно до схеми розташування зовнішніх мереж, послуги до будинку відповідачів надаються лише через будинок № 69 та № 67 (а.с.56). Згідно вимог п. 7 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний допускати у приміщення, будинки і споруди представників виконавця/виробника в порядку, визначеному законом і договором, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку. Аналогічний обов'язок споживача закріплений в ст. 24 Закону України «Про теплопостачання». Натомість, представником позивача долучено до матеріалів справи заяву мешканців будинку [ADDRESS] (а.с.58зв.), відповідно до змісту якої відповідач [PERSON] в категоричній формі відмовляється випускати повітря зі стояка. Нікого з мешканців будинку та працівників ЛКП «№504» до квартири не допускає. Відповідно до змісту відповіді позивача на таке звернення (а.с.58), ці дії відповідача викликали недогрів кімнат будинку [ADDRESS] Вище перелічене в сукупності дає достатні підстави для висновку, що факт ненадання або ж надання послуг неналежної якості є недоведеним, а наявність шкоди не має під собою причинно-наслідкового зав'язку, пов'язаною з діяльністю позивача та не може звільняти відповідачів [PERSON], [PERSON] від обов'язку оплати житлово-комунальних послуг. Серед іншого, по факту завдання матеріальних збитків внаслідок залиття квартири відповідачів, Личаківським районним судом м. Львова ухвалено рішення від 17.09.2014 (а.с.180-185 т. 1 справи № 2/463/1323/14) про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди саме з ЛКП «№504» та про відмову в задоволенні аналогічних вимог до ЛМКП «Львівтеплоенерно». Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 08.12.2015 (а.с.53-56 т.2 справи № 2/463/1323/14) рішення суду в цій частині залишене без змін. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26.05.2016р. (а.с.100-101 т. 2 справи № 2/463/1323/14) рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17.09.2014р. у не скасованій частині та рішення Апеляційного суду Львівської області від 08.12.2015р. залишені без змін. Тому, позовні вимоги про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 9 372,08 слід визнати обґрунтованими та задовольнити в повному обсязі. Також, слід визнати обґрунтованими та задовольнити вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, розмір яких, згідно прийнятого судом розрахунку за спірний період (а.с.27) становить 952,35 грн. та 109,59 грн. відповідно. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-2023цс15 в своїй постанові від 16.12.2015р. висловився про те, що закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, заборгованість за послуги з централізованого опалення, інфляційні втрати та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 01.07.2014р. по 31.06.2016р. в загальному розмірі 10 434,02 грн. слід стягнути в примусовому порядку з відповідачів [PERSON] та [PERSON] як власників та користувачів квартири [ADDRESS]. В свою чергу, аналогічні вимоги до відповідача [PERSON] належить залишити без задоволення. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (ч. 1 ст. 355 ЦК України) та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. 2 ст. 355 цього Кодексу). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч. 4 ст. 355 цього Кодексу). З огляду на презумпцію рівності часток, яка закріплена в ст. ст. 357, 370 ЦК України, обов'язок з утримання спільного сумісного майна в рівній мірі покладається на кожного із співвласників, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до змісту ст. ст. 8 ч. 2, 10 ч. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизовані житлові приміщення передаються у спільну часткову або спільну сумісні власність, а утримання приватизованих житлових приміщень здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Вище уже зазначалось, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить відповідачам [PERSON], [PERSON] Відповідач [PERSON] в такій лише зареєстрований. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Визначення місця проживання також наведено в ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», згідно з якою ним визнається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведення ремонту. Споживачем в свою чергу, який за правилами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» несе обов'язок з оплати житлово-комунальних послуг, відповідно до визначення, що міститься в ст. 1 цього Закону визнається фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Системно-правовий аналіз положень ст. ст. 29, 322, 355, 357, 370 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст. ст. 8, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 1, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» показує, що законодавець розділяє дві категорії осіб, які за законом несуть обов'язок з оплати житлово-комунальних послуг. Перші, це власники житлового приміщенні, чий обов'язок з утримання є абсолютним, а другі, це користувачі, в яких виникає такий обов'язок виключно у випадку проживання разом із власником, фактичним отриманням та користуванням житлово-комунальними послугами. При цьому, обов'язок з утримання, що виникає в другому випадку не поставлений в залежність від факту реєстрації особи за конкретною адресою. До матеріалів справи долучено договір від 04.09.2014р. про надання послуг між Соціальним готелем та клієнтом (а.с.29), що укладений між КЗСЗ «Соціальний готель» та відповідачем [PERSON] За умовами цього договору, Соціальний готель зобов'язаний надати клієнту ліжко-місце на період з 04.09.2014р. до 04.09.2015р., а останній зобов'язаний вносити плату за проживання у Соціальному готелі. Згідно довідки КЗ «Соціальний готель» від 14.07.2016р. (а.с.30), [PERSON] дійсно проживав у КССЦ «Соціальний готель» Управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики ЛМР з 03.09.2013р. по 03.09.2014р., з 04.09.2014р. по 04.09.2015р., з 04.09.2015р. по 04.09.2016р. без реєстрації згідно укладених договорів. За своєю правовою природою, такий договір є договором найму житла, загальні положення про який закріплені в Главі 59 Підрозділу 1 Розділу ІІІ Книги П'ятої ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Серед обов'язків наймача, про які йдеться в ч. ч. 815 ЦК України є обов'язок використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані, а також обов'язок своєчасно вносити плату за житло. Наймач крім цього, зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Оскільки відповідач [PERSON], не будучи власником квартири, також в ній не проживає, внаслідок чого фактично не користується та не отримує послуг з централізованого опалення, незважаючи на його реєстрацію в цій квартирі останній не несе обов'язку з оплати житлово-комунальних послуг. Абсолютний обов'язок із сплати заборгованості лежить на власниках спірної квартири - відповідачах [PERSON] та [PERSON] і відповідно, виключно відносно них позов слід задовольнити. В частині вимог про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання з відповідача [PERSON] належить відмовити. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1378 грн., сплата якого підтверджується відповідними квитанціями (а.с.3, 4, 5). На підставі наведеного та

Outcome: partial