Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивачка пред`явила в суд вказаний вище позов, в якому просила визнати за нею право власності на 2/3 частки кімнати [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивачка посилалася на те, що під час перебування з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано 28.09.2007 року, за спільні кошти з [PERSON] була придбана спірна кімната, право власності на яку було зареєстроване за відповідачем. В шлюбі у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Оскільки в 20.11.2019 році шлюб між подружжям було розірвано, вона просить визнати, в порядку поділу майна подружжя, право власності на спірну жилу нерухомість, при цьому вважає необхідним відійти від засад рівності часток, так як дитина залишилася проживати з нею. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував, що спірна кімната є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і має бути поділена між ним та позивачкою в рівних частках. Поряд з цим, вважав вимогу про визнання за позивачкою права власності на 2/3 частки кімнати безпідставною. З`ясувавши обставин справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 28.09.2007 року перебували у шлюбі. [INFO] у них народилася дитина - [PERSON] . 20.04.2010 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбав кімнату [ADDRESS] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.11.2019 року шлюб між сторонами було розірвано. В поясненнях, які [PERSON] надав в судовому засіданні, він визнав, що спірна кімната є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відсутність обґрунтованого сумніву у достовірності обставин, викладених в позовній заяві, а також добровільне визнання відповідача того факту, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, є підставою, яка звільняє від доказування позивача обставин набуття нерухомого майна в період шлюбу. Поряд з цим, надаючи оцінку аргументам позивача, викладеним в обґрунтування необхідності відступлення від засади рівності часток при поділі спільного майна, суд приймає до уваги положення частини 3 ст. 70 СК України, якими встановлено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Проте, в судовому засіданні з пояснень позивачки було встановлено, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу на утримання дитини і аліменти з [PERSON] не стягуються. Відтак, суду не доведено наявності підстав для відступу від засад рівності часток при поділі спірного майна. У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку, що кімната [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] і підлягає поділу між ними в рівних частках. Судові витрати, які поніс позивач при подачі позову до суду у вигляді оплати судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. суд, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial