Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку № 31 по вулиці Я.Мудрого (Щорса) в смт. Рокитне Київської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2010 року, виданого державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. за реєстровим № 2853. В обґрунтування позову посилається на те, що у вказаному житловому будинку є зареєстрованими, але не проживають з 2001 року [PERSON], [INFO] та та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що вказана обставина порушує її права власника. Також факт реєстрації відповідачів впливає на розмір комунальних платежів, нарахування субсидій тощо. Договір найму з [PERSON] та [PERSON] у письмовій формі не укладався. Будь-яких витрат щодо утримання будинку (сплата комунальних платежів, утримання прибудинкової території) відповідачі не несуть, ремонту самого будинку та господарських споруд не здійснюють. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила суд визнати [PERSON]-1992 року народження та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі, будучи налженим ичном повідомленими, у сдуове засідання не зявилися, про причину своєї неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у своїй відсутності та відзиву на позов до суду не подали. Представник третьої особи також в судове засідання не з'явився. На разі, третя особа подала заяву про розгляд сапври за відсутності її представника. При вирішенні спору покладається на розсуд суду. За згодою позивача суд ухвалює провести розгляд спору по суті у відсутності відповідачів та представника третьої особи у порядку заочного провадження, що узгоджується із положеннями ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Заслухавши позивача та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.07.2010 року, виданого державним нотаріусом Рокитнянської районної державної нотаріальної контори Київської області Калітенко Л.Б. за реєстровим № 2853, позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. В будинку є зареєстрованими, але не проживають з 2001 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою № 4211 від 04.10.2018 року, виданою на ім'я позивача виконавчим комітетом Рокитнянської селищної ради Рокитнянського району Київської області, актом обстеження матеріально-побутових умов від 27.09.2018 року, показами в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON]. Відповідачі членами сім'ї позивача не являються, витрат щодо утримання будинку (сплата комунальних платежів, утримання прибудинкової території) не несуть. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, в тім, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, мають регулюватися положеннями ст.ст. 383, 391 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-709цс16. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з огляду на викладені правові підстави суд приходить до висновку про доведеність обставин позову та про задоволення вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування належним [PERSON] на праві власності житловим будинком [ADDRESS] Таким чином, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем у справі судові витрати по оплаті судового збору в сумі 704,80 грн. у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок відповідачів в рівних частинах по 352.40 грн., загальною сумою 704.80 грн.

Outcome: approved