Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач ПАТ акціонерний банк «Укргазбанк» звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення суми заборгованості за кредитним договором № 2203-19-11 від 10.07.2008 року в розмірі 779801,28 грн. яка складається з суми строкової заборгованості по кредиту 435083 грн., простроченої заборгованості по кредиту - 63934,00 грн., поточної заборгованості по відсоткам у сумі 6439,72 грн., простроченої заборгованості по відсоткам - 179039,11 грн., заборгованості по пені 95305,45 грн. Позивач також просить звернути стягнення на предмет, а саме квартиру [ADDRESS], відповідно до іпотечного договору, який укладено між АБ „Укргазбанк та відповідачами від 10.07.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Феодосійського міського нотаріального округу, яка належить відповідачам на праві власності, встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною продажу предмета іпотеки в розмірі його вартості, вказаної суб,єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства країни, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2203-19-11 від 10.07.2008 року у загальному розмірі 779801,28 грн. та судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 липня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 2203-19-11, згідно якому позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 590000,00 грн. строком до 10 липня 2028 року зі сплатою 19,5 відсотків річних за користування кредитом, на споживчі цілі. Умовами кредитного договору передбачений обов,язок позичальника сплачувати в рахунок погашення кредиту щомісячно суму 2459,00 грн.. Умовами кредитного договору також, передбачена відповідальність позичальника за неналежне виконання умов договору у вигляді збільшення процентної ставки на 1 %, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. У випадку порушення обов,язків за кредитним договором, передбачено права банка стягувати із позичальника пеню в розмірір 0,1 % від суми простроченої заборгованості. В забезпечення виконання зобов,язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами 10.07.2008 року був укладений договір іпотеки. Відповідно до умов кредитного та іпотечного договору позивач має право вимагати дострокового стягнення кредиту у випадку неналежного виконання умов кредитного договору, а також, у випадку порушення умов іпотечного договору. Так, згідно умов договору, у випадку прострочення виконання зобов.язання банк має право вимагати дострокового виконання зобов,язань за умовами кредитного договору, при необхідності звернувши стягнення на предмет іпотеки. В судове засідання представник позивача не з,явився, про день слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі і просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , яка діє на підставі належним чином посвідченої довіреності, [PERSON] надала суду заяву, в якій просила справу розглянути в її відсутність, просила застосувати строк позовної давності і постановити законне рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з,явилася, про день слухання справи повідомлена належним чином, причин відсутності не повідомила, заяв чи клопотань про відкладення слухання справи не надала. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно з,ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає установленими такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 10 липня 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 2203-19-11, згідно якому позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 590 000,00 грн. строком до 10 липня 2028 року зі сплатою 19,5 відсотків річних за користування кредитом, на споживчі цілі. Відповідач [PERSON] повністю отримала суму кредиту. Умовами пунктів 3.3.3, 3.3.4 кредитного договору передбачений обов,язок позичальника сплачувати в рахунок погашення кредиту щомісячно суму 2459 грн., відсотки за користування кредитом, у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої п. 3.1.10 цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та пеню у розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. Відповідно до п. 3.2.5 позивач має право вимагати дострокового виконання зобов,язання по поверненню кредиту, у тому числі, в разі порушення строків сплати будь-яких платежів за кредитним договором. В забезпечення виконання зобов,язань [PERSON] за кредитним договором між позивачем, який є іпотеко держателем, та відповідачами у справі, які є іпотекодавцями, 10.07.2008 року був укладений договір іпотеки. Забезпеченням повернення кредитних коштів за яким є нерухоме майно - квартира загальною площею 180,4 кв.м. [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] та [PERSON], у порядку та на умовах, викладених у договорі іпотеки. Пунктом 3.1.5 іпотечного договору передбачена право позивача вимагати дострокового виконання зобовязань за умовами кредитного договору, при необхідностіі зврнувши стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 3.1.6 іпотечного договору передбачена можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразової чи неодноразових про строчок позичальником сплати процентів за користування кредитними коштами. Аналогічні правила викладені в п. 4.3. Відповідно до п. 2.2 іпотечного договору предмет іпотеки оцінено сторонами в 1 251 000,00 грн. Відповідно до довідки ПАТ акціонерний банк «Укргазбанк» станом на 25 жовтня 2013 року розмір зобов,язань [PERSON] перед позивачем по кредитному договору № 2203-19-11 від 10.07.2008 року складає 779801,28 грн., яка складається з суми строкової заборгованості по кредиту 435083 грн., простроченої заборгованості по кредиту - 63934,00 грн., поточної заборгованості по відсоткам у сумі 6439,72 грн., простроченої заборгованості по відсоткам - 179039,11 грн., заборгованості по пені 95305,45 грн. Згідно ст. 526 ЦК України зобов,язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов,язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов,язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, щ залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуюче вищезазначене, розрахунок заборгованості, наданий ПАТ акціонерний банк «Укргазбанк», те, що відповідач [PERSON] допустила прострочення повернення чергової частини позики, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині дострокового стягнення з відповідача [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором. Але суд не погоджується з розміром суми заборгованості виходячи з наступного. Відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, тобто це є самостійною підставою. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 624 Цивільного Кодексу України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Умовами договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків погашення кредиту і процентів за користування ним. Отже, відповідач прострочив виконання своїх зобов,язань, що підтверджується розрахунком заборгованості, а тому банк мав право нарахувати пеню. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116 цс13. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач прострочив виконання свого зобов'язання вже в лютому 2010 року, отже, позивачу вже з лютого 2010 року було відомо про порушення його права. З позовом до суду позивач звернувся 08 листопада 2013 року, тобто поза межами річного строку позовної давності для стягнення пені. Заяви про поновлення строку позивачем не заявлено. А представник відповідача [PERSON] надала суду письмову заяву про застосування строку позовної давності. Отже, позивач про порушення свого права знав в лютому 2010 року і мав право на звернення із позовом про стягнення суми пені, однак своїм право не скористався, а тому стягненню підлягає пеня лише з листопада 2012 року в сумі 63485,69 грн. Згідно ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також, виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Як слідує зі змісту ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначається: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. З роз'яснень, які містяться у п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» слідує, що резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено, - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках. Пунктом 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, спів ставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Враховуючи суму заборгованості за кредитним договором, забезпечення кредитного договору вище вказаною квартирою, невиконання умов договору протягом 2010 -2013 року, відсутність будь яких заперечень відповідачів з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки, на думку суду, є підставі для звернення стягнення суми заборгованості на предмет іпотеки. Згідно із ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial