Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

позивач ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 160/06 від 27.12.2006р. в сумі 538\~537,37 грн. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно кредитного договору № 160/06 від 27.12.2006р. відповідачу [PERSON] було надано кредит у розмірі 35 000 дол. США з терміном повернення кредиту до 25.12.2026р., плата за користування кредитом (відсоткова ставка) 16.5 % річних (згідно додаткового договору №1 до кредитного договорору). Відповідач - [PERSON] порушила свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, та інших платежів, передбачених кредитним договором. Одночасно, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 27.12.2006р. між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 160/06/1, відповідно до якого останній взяв на себе зобовязання відповідати перед банком, як кредитором, за виконання позичальником [PERSON] зобовязань в повному обсязі (повернення кредиту, сплата відсотків за користування кредитом, можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків та витрат, повязаних з предявленням вимог за основним зобовязанням). Однак, відповідачі взяті на себе зобовязання за кредитним договором та договором поруки не виконали, кредитні кошти не повернули, нараховані відсотки не сплатили, на попередження не реагують. В звязку із зазначеним просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Зазначив, що банк виконав умови договору, а відповідач [PERSON] як позичальник порушила свої зобовязання. Вважає, що відсутність письмової вимоги про дострокове погашення кредиту до поручителя [PERSON], а саме не направлення такої відповідачам не є обовязковою умовою. Вважає, що подання позову до суду про стягнення з відповідачів суми боргу по кредиту і є письмова вимога банку про дострокове повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. Враховуючи наведене, просить позов задоволити. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти солідарного стягнення заборгованості з відповідачів. Визнав вимогу в частині стягнення боргу з відповідача [PERSON], яка є позичальником по кредитному договору. Щодо вимоги про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON], заперечила. Зазначила, що кредитним договором передбачено графік погашення кредиту. Право вимагати дострокового повернення кредиту (проценти та інші платежі передбачені договором) у позивача виникло з часу прострочення повернення чергової частини суми кредиту позичальником. Позичальник [PERSON] перестала виконувати свої боргові зобовязання серпень-вересень 2014 року, що призвело до виникнення боргу. Банком не було дотримано умов кредитного договору щодо предявлення відповідачу [PERSON], як поручителю письмової вимоги про дострокове погашення кредиту, інформування його про існування такої, пропущено строк звернення з вимогою до поручителя згідно вимог ч.4 ст.559 ЦК України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.12.2006 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником якого являється ПАТ «ВіЕйБі Банк» та позичальником [PERSON] було укладено кредитний договір № 160/06, додатковий договір №1, додатковий договір №2, згідно умов яких остання отримала кредит у розмірі 35\~000 доларів США, строком до 25.12.2026р. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16,5% річних. Позивач прийнятті на себе зобовязання по кредитному договорі виконав у повному обсязі, надавши визначені кредитним договором кошти, що підтверджується валютним меморіальним ордером № 273118 від 27.12.2006р. Також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, ПАТ «ВіЕйБі Банк» уклав договір поруки № 160/06/1 від 27.12.2006р. з відповідачем [PERSON], який в свою чергу взяв на себе зобовязання відповідати за виконання боржником - відповідачем [PERSON] умов кредитного договору та нести солідарну відповідальність у випадку його невиконання чи неналежного виконання відповідачем. Відповідно до положень ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.3.3.2, п.2.5.1 Кредитного договору, позичальник зобов*язується щомісячно до дати, встановленої в Графіку, наведеному в Додатку №1 до цього договору, поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших плат, встановлених в графіку. У відповідності до вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно п.2.7.1, п.3.2.4 кредитного договору у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або поручителем та/або майновим поручителем своїх зобовязань за цим договором та/або договором іпотеки та/або договором застави, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та інших платежів за цим договором. Вказані положення кредитного договору відповідають також вимогам ч.2 ст.1050 ЦК України, згідно якої, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] умов кредитного договору належним чином не виконувала, допустивши порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, встановлених графіком повернення кредиту. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановленні договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 06.07.2015р. загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 538\~537,37 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту та відсотками по кредиту в розмірі 24\~786,87 доларів США(еквівалент по курсу НБУ 21,025806 грн.за 1 долар США на 08.06.2015р. становить 521\~163,92 грн.) та заборгованості за комісіями і штрафними санкціями в розмірі 17\~373,45 грн., з яких: заборгованість за кредитом 21\~669,00 доларів США; відсотки за користування кредитом 3\~117, 87 доларів США; неустойки (штрафу/пені за несвоєчасне погашення кредиту) 17\~373,45 грн. Позивачем ПАТ «ВіЕйБі Банк» заявлено вимогу про стягнення вищезазначеної заборгованості за кредитним договором в гривневому еквіваленті розрахованого на день проведення розрахунку такої заборгованості, а саме на 08.06.2015 р. Таким чином, з огляду на те, що відповідач [PERSON] прострочила сплату поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків по кредитному договору, не виконавши взятих за договором зобовязань, визнання позову відповідачем [PERSON], суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON], як позичальника, в користь позивача ПАТ «ВіЕйБі Банк», як кредитора, підлягає стягнення заборгованість за кредитним договором № 160/06 від 27.12.2006р. в розмірі 538\~537,37 гривень. Крім того, в силу положень ст.88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] в користь держави підлягають стягненню судовий збір в розмірі 5\~385,38 грн. Водночас, суд відмовляє в задоволенні позову в частині солідарного стягнення заборгованості за згаданим кредитним договором з відповідача [PERSON], як поручителя, на підставі наступного. Відповідно до ст.16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до п.2.7.1.1, 2.7.2 кредитного договору, обовязок позичальника та/або поручителя достроково виконати боргове зобовязання в цілому, або у визначеній частині виникає у разі невиконання позичальником та/або поручителем своїх боргових зобовязань. Сторони договору передбачили обовязок банку у разі настання виконання боргових зобовязань, предявити позичальнику та поручителю письмову вимогу про дострокове погашення кредиту. З огляду на зазначене, банк набуває права вимоги від позичальника та/або поручителя виконання зобовязань, що виникають з договору кредиту за умови, якщо в установлений договором строк позичальником зобовязання в цілому чи у будь-якій його частині не будуть виконані, а також за умови обовязкового направлення позичальнику та поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання в цілому або в частині. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що банк з вимогою про дострокове погашення кредиту до відповідачів не звертався, жодного повідомлення таким не направляв. Письмовою вимогою про дострокове погашення кредиту, вважає звернення з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів до суду. За умовами договору поруки № 160/06 від 27.12.2006р., а саме у п.7.3 визначено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобовязань за кредитним договором (п.4.1 договору поруки). Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та мови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Відповідно до п.24 абз.4 Постанови № 5 Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» випливає, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатись як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України. За змістом положень ст.ст.251, 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення і строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Аналогічна правова позиція викладена зокрема у Постановах ВСУ від 21.05.2012р. у справі № 6-48цс11, від 23.05.2012р. у справі № 6-33цс12, від 17.09.2014р. в справі № 6-6цс14, від 17.09.2014р. у справі №6-53цс14. Таким чином, умови договору поруки № 160/06 від 27.12.2006р. про дію поруки до повного виконання позичальником або поручителем своїх боргових зобовязань, передбачених основним зобовязанням не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251, ч.4 ст.559 ЦК України. Тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Як випливає із умов кредитного договору № 160/06 від 27.12.2006р., додаткового договору № 1, додаткового договору № 2 до кредитного договору та додатку до них у виді Графіку погашення кредиту та сплати відсотків, позичальник та банк погодили строк погашення кредиту та визначили, що погашення повинно відбутись до дати встановленої в графіку, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. Як вбачається з розрахунку заборгованості по договору кредиту, останнє внесення коштів в рахунок погашення кредиту, відповідач [PERSON] здійснила 27.08.2014р. Тобто, оскільки у позичальника починаючи із 28.08.2014р. виникли зобовязання перед кредитором то і у поручителя виникли такі зобовязання, адже відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За таких обставин останнім строком до якого слід було виконати зобовязання по погашенню поручителем виниклого боргу є саме 28.02.2015р. Натомість позивач ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернулося до Сихівського районного суду м.Львова з відповідним позовом лише 13.07.2015 року. Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку про те, що позивач ПАТ «ВіЕйБі Банк» втратило своє право на звернення до суду з вимогами до поручителя [PERSON] оскільки пропустив шестимісячний строк визначений ч.4 ст.559 ЦК України, який поновлений та/або зупинений бути не може, а тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON], як поручителя, заборгованості за кредитним договором слід відмовити у звязку з пропуском строків позовної давності. На підставі ст.ст.251, 526-530, 533, 543, 546, 553, 554, 559, 610, 611, 625, 631, 1048, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: partial