Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивачка звернулись до суду з вказаним позовом, посилаючись на ту обставину, що вона є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 24.10.2013 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], №3373. На даний час за вказаною адресою окрім позивачки зареєстрований та фактично проживає колишній власник вказаної квартири [PERSON]. Також зазначає, що відповідач не є її родичем та був зареєстрований на дату придбання нею вказаного помешкання. Відповідно до п.7.3 договору купівлі-продажу, відповідач зобов'язався звільнити вказану квартиру від особистих речей, сплатити комунальні платежі та надати відповідні довідки про відсутність боргів по комунальним платежам, передати технічну документацію та ключі не пізніше 25 листопада 2013 року. Однак свої зобовязання звільнити вказане приміщення та знятися з реєстрації після продажу квартири, на дату подання позовної заяви, відповідач не виконав. Таким чином позивачка вважає, що внаслідок незаконних дій відповідача вона та її родина позбавленні можливості проживати у вказаній квартирі. Також позивачка зобов'язана сплачувати додаткову суму комунальних послуг, за наявності зареєстрованого в квартирі відповідача, які останній не сплачує. Донька позивачки неодноразово зверталась до відповідача з вимогою звільнити квартиру в добровільному порядку, однак відповідач вказані вимоги ігнорує. З огляду на наведене позивачка була змушена звернутись за захистом своїх порушених прав до суду. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, з урахуванням уточнень, просив суд їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про розгляд вказаної цивільної справи був повідомлений належним чином. Третя особа: Відділ громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб Суворовського РВ УМВС України в Херсонській області в судове засідання не з'явився, одночасно на адресу суду від начальника Суворовського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області Шуст О.М. надійшла заява про розгляд вказаної цивільної справи без участі представника третьої особи. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2013 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], №3373 позивачка придбала у відповідача та набула право власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п.7.3 вказаного договору купівлі-продажу, сторони домовились, що продавець у даному випадку [PERSON] зобов'язався звільнити вказану квартиру від особистих речей, сплатити комунальні платежі та надати відповідні довідки про відсутність боргів по комунальним платежам, передати технічну документацію та ключі не пізніше 25 листопада 2013 року. На сьогоднішній день за вказаною адресою зареєстрований та проживає [PERSON], який на неодноразові вимоги позивачки та її доньки щодо його виселення, ніяким чином не відреагував. Вказане підтверджується показами представника позивача, матеріалами справи. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб,поданим у відповідності до норм ЦПК в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97 -ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції»закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь -які угоди, відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло -житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином , за правилами даної норми закону власник за допомогою негаторного позову може вимагати усунення будь-яких порушень його права користування та розпорядження власним майном . Згідно з ст.116 Житлового кодексу УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. З огляду на наведене вбачається, що відповідач зареєстрований в зазначеної квартирі, не є членом сім'ї, чинить перешкоди у користуванні власністю, що в свою чергу створює позивачці перешкоди у вільному користуванні її майном, а саме квартирі [ADDRESS]. Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що вимоги позивачів обґрунтовані та їм необхідно усунути перешкоди у користуванні належним їм будинком шляхом виселення відповідача без надання іншого житла. Разом з цим, вирішуючи питання щодо заявленої позовної вимоги про усунення перешкод позивачу у користуванні та розпорядженні квартирою, шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі, суд виходив з того, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» виселення особи з житлового приміщенням є підставою для зняття її у відповідному органі з реєстраційного обліку. Таким чином, враховуючи відсутність правових підстав у позивача звертатися із такою вимогою до відповідача, враховуючи зазначену норму Закону, яка регулює вказані правовідносини, суд вважає позов в цій частині необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial