Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 29 липня 2016 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що Солонянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №60. В період народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Позивачка має ще одну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею. Позивачка зазначає, що після народження сина, у них з відповідачем почалися конфлікти та суперечки, через що спільне життя стало неможливим та нестерпним. Різниця в поглядах на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення відносин, внаслідок чого стаються сварки та бійки. Між ними зникло почуття взаємної любові, дружби та поваги. На протязі року вони з відповідачем періодично розходилися, і вона забирала дітей та йшла жити до своєї матері, оскільки вони не мають власного житла і проживають разом з батьками відповідача. Через деякий час відповідач приходив, просив вибачення і просив повернутися, мотивуючи це тим, що дитина не повинна рости без батька. Вона декілька разів пробачала відповідачеві. Проте останній майже кожного дня приходив з роботи напідпитку, та починав сварки на очах у дітей. На цьому підґрунті у сина почалися розлади психічного здоров`я, він став нервовий і часто плакав. Позивачка також зазначає, що під час спільного життя з відповідачем, останній бив її, так вирішуючи їх сімейні проблеми. Все це відбувалося на очах у дітей. На даний час, ніяких почуттів, крім неприязних, між нею з відповідачем немає. Жодних спільних інтересів також немає, як немає і наміру продовжувати шлюб чи зберегти сім`ю, а тому вважає, що їх подальше сімейне життя неможливе і такий шлюб суперечить її інтересам та моральним засадам суспільства. Між позивачкою та відповідачем припинено шлюбні відносини з березня 2020 року, вони не проживають однією сім`єю і не ведуть спільного господарства. Домовленості щодо способу утримання дитини між позивачкою та відповідачем не досягнуто. При цьому їх спільний син потребує нормального харчування, придбання одягу, лікування. Так, позивачка, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання їх сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка [PERSON] у судове засідання 14 грудня 2020 року не з`явилася. Згідно поданої заяви просила розглянути справу за її відсутності. Позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити (а.с.45). Відповідач [PERSON] , який про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.44), в судове засідання 14 грудня 2020 року не з`явився, причини неявки суд не повідомив. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 29 липня 2016 року, який зареєстрований Солонянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №60 (а.с.10). В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , батьком якого, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , є відповідач - [PERSON] (а.с.9). Спільне життя подружжя не склалося через відсутність взаєморозуміння та зловживання відповідачем спиртними напоями, що призвело до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з березня 2020 року. Спір про поділ майна, місце проживання дитини - відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з березня 2020 року. Також суд враховує те, що за заявою позивачки ухвалою від 27 серпня 2020 року судом було надано сторонам строк на примирення терміном 3 місяці (а.с.36). Протягом вказаного терміну сторони не примирилися, про що свідчить та обставина, що після поновлення провадження у справі ухвалою від 01 грудня 2020 року (а.с.40), позивачка свої позовні вимоги підтримала. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача так і відповідача, а тому є достатні підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд виходить з такого. Відповідно ст. ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Доказів щодо існування будь-якої домовленості стосовно розміру щомісячного утримання дитини між сторонами не надано, у зв`язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом. Суд при визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів, який не надав до суду доказів про своє працевлаштування та про розмір отримуваного ним заробітку, а також враховує матеріальне становище позивачки, яка також не надала до суду доказів про своє працевлаштування та про розмір отримуваного нею заробітку, стан здоров`я як відповідача, так і дитини, її вік та потреби. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Так, при визначені розміру аліментів на дитину суд виходить з того, що з 01 січня 2020 року в Україні прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» на одну особу віком до 6 років становить 1779 гривень, а права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Тому як позивачка так і відповідач повинні нарівні матеріально забезпечувати своїх дітей, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров`я як відносно дитини, так і відносно відповідача, сторонами не надано. У відповідність до положень ст. 430 ЦПК України, враховуючи, задоволення позовних вимог позивачки, слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог про розірвання шлюбу, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок, сплачений нею під час звернення з позовом до суду (а.с. 11). Також, у зв`язку із задоволенням позовних вимог про стягнення аліментів, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок, оскільки позивака при зверненні з позовом про стягнення аліментів звільнена від цих витрат.

Outcome: approved