Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. В своєму позові вона посилалася, що 25 лютого 2011 року вона позичила 6500(шість тисяч п'ятсот) доларів США відповідачу [PERSON], що еквівалентно сумі 51954,50(п'ятдесят одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят чотири) гривень,50 копійок та 6500 (шість тисяч п'ятсот) доларів США [PERSON], що еквівалентно сумі 51954,50 (п'ятдесят одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят чотири) гривень,50 копійок. Загальна сума боргу відповідачів становить 103 909 грн. На підтвердження укладених договорів позики та факту отримання від позивачки грошей, відповідачі власноручно написали розписки, відповідно до яких узяли на себе зобов'язання повернути суми позики в зазначений у розписках строк (копії додаються). Таким чином, договори позики відповідають вимогам ст.ст. 1046, 1047 ЦК України. В порушення взятих на себе зобов'язань, відповідачі борг, у зазначений в розписках строк, не повернули. Позивачка зверталась з цього приводу до правоохоронних органів, але позитивного результату це не дало. Позивачка просить стягнути з [PERSON] на її користь борг в сумі 51 954,50(п'ятдесят одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят чотири) гривні,50 копійок з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми та стягнути з [PERSON] на її користь борг в сумі 51 954,50(п'ятдесят одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят чотири) гривні,50 копійок з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми та стягнути з відповідачів, в рівних частках, на її користь судові витрати, які складаються із суми судового збору в розмірі 1039(одна тисяча тридцять дев'ять гривень,09 копійок. Під час розгляду справи позивачка змінила свої позовні вимоги та просила суд вимоги щодо стягнення з відповідачів встановленого індексу інфляції за весь час прострочення залишити без розгляду. На інших позовних вимогах наполягала. Позивачка підтримала позовні вимоги , надала заяву про слухання справи у її відсутність, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення . Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надавали. На адресу суду повернулися конверти в якому направлялися виклики до суду, з позначкою що адресати за зазначеною адресою не проживають. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єра за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам , що не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається , що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги , що виклики до суду направлялися за адресою за місцем реєстрації відповідачів (згідно адресної довідки , а згідно позначки працівника поштового відділення відповідачі за зазначеною адресою не проживають, тому у суду є підстави вважати, що відповідачі повідомлені належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , що відповідає положенням ст.224 ЦПК України . Дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказі в сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, встановлено, що всі докази надані, суд приходить до висновку, що позов про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 25 лютого 2011 року позивачка позичила 6500(шість тисяч п'ятсот) доларів США відповідачу [PERSON], що еквівалентно сумі 51954,50(п'ятдесят одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят чотири) гривень,50 копійок та 6500 (шість тисяч п'ятсот) доларів США [PERSON], що еквівалентно сумі 51954,50 (п'ятдесят одна тисяча дев'ятсот п'ятдесят чотири) гривень,50 копійок. Загальна сума боргу відповідачів становить 103 909 грн. На підтвердження укладених договорів позики та факту отримання від позивачки грошей, відповідачі власноручно написали розписки, відповідно до яких узяли на себе зобов'язання повернути суми позики в зазначений у розписках строк (копії додаються). Таким чином, договори позики відповідають вимогам ст.ст. 1046, 1047 ЦК України. В порушення взятих на себе зобов'язань, відповідачі борг, у зазначений в розписках строк, не повернули, про що свідчить оригінал розписок у позивачки. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 509 ЦК України, яка передбачає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже законом встановлено, що на підтвердження укладення правочину - (договору позики) може бути надана розписка . Позивач надав на підтвердження укладення договору позики розписки від відповідачки. Представником позивача доведена та обставина, що відповідачі отримали грошові кошти і у строк не повернули їх ( наявність розписки на руках у позивача - стаття 545 ЦК України встановлює презумпцію, відповідно до якої наявність боргового документу у кредитора підтверджує невиконання боржником зобов'язання) тому позовна вимога щодо стягнення суми боргу підлягає задоволенню. Згідно до вимог ст. 525 та ст. 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом та зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною першою статі 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, жкшо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, оскільки відповідачі своєчасно не повернули позивачці суму позики, вони у відповідності з ч.2 ст. 625,4.1 ст.1049,ч.1 ст.1050 ЦК України зобов'язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми. Позивачка просила вимоги про стягнення з відповідачів встановленого індексу інфляції за весь час прострочення залишити без розгляду, тому вони підлягають залишенню без розгляду відповідно до п.5 ст.207 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу підлягає задоволенню.

Outcome: approved