Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, зазначивши в уточненій позовній заяві, що 20.10.2012р. о 16год. [PERSON] у зв'язку з виконанням свої службових обов'язків, керуючи автомобілем ЗАЗ 1102 д.н.[NUMBER], який належить відповідачу ТОВ «Александр Агро-3» в районі електроопори №141 по вул. Істоміна в м. Запоріжжя скоїв наїзд на її чоловіка [PERSON], який перетинав проїжджу частину дороги, чим спричинив тілесні ушкодження які призвели до його смерті. В діях водія [PERSON] був встановлений склад злочину, передбачений ст.286 ч.2 КК України, за який він був засуджений вироком Ленінського райсуду м. Запоріжжя №1/334/76/2013 від 02.07.2013р. до 5 років позбавленні волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1рік 6міс. з іспитовим строком відносно основного покарання три роки. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області №081413255/12 від 07.10.2013р. вирок суду залишений без змін, в частині цивільного позову вирок скасовано, направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В уточненій позовній заяві позивачка зазначила, що в кримінальній справі [PERSON] вона була визнана потерпілою. Оскільки власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля ЗАЗ 1102 реєстраційний [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], є ТОВ «Александр-Агро-3», а цивільна відповідальність осіб, керуючих зазначеним транспортним засобом, застрахована ПрАт СК «Статус» на підставі поліса № АВ/3427716, вважає, що особами, які мають відповідати за її позовом про відшкодування шкоди, є ПрАт СК «Статус» та ТОВ «Александр-Агро 3». Згідно ст.22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 22.1. При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. 22.3. Потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої ст. 23 ЦК України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 ст.9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Якщо судом встановлено відшкодувати потерпілому моральну шкоду, передбачену п.п.3,4 ч.2 ст.23 ЦК України, таке відшкодування у розмірі, визначеному судом, здійснює особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Ст.23. Відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю потерпілого. Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода (в тому числі моральна шкода), пов'язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; із стійкою втратою працездатності потерпілим; із смертю потерпілого. Стаття 27. Шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Право на отримання відшкодування за шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. У зв'язку із смертю годувальника в результаті дорожньо-транспортної пригоди право на страхове відшкодування мають: діти (в тому числі усиновлені) - до досягнення ними повноліття; непрацездатна вдова (вдовець), непрацездатні батьки - до відновлення ними працездатності, а також працездатна вдова (вдовець), якщо у сім'ї є діти віком до восьми років; інші члени сім'ї, які знаходилися на утриманні потерпілого. Страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого в результаті дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком такої дорожньо-транспортної пригоди. У зв'язку із смертю годувальника відшкодовується частина неотриманих доходів потерпілого, яка кожному утриманцю належала б при його житті, за вирахуванням пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника. Порядок вирахування відшкодування утриманцям визначає Кабінет Міністрів України. Витрати на поховання загиблого мають бути обгрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати. Витрати на поховання загиблого чоловіка, які повинна їй відшкодувати страхова компанія, складаються з ритуальних послуг на суму 12843грн., вартості одягу покійного 1400грн., встановлення пам'ятника 7100 грн., всього 21343грн. Це підтверджено наявними в матеріалах справи квитанціями. Крім того, у відповідності до ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 2)чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Вважає, що вона, як непрацездатна дружина загиблого, має право на довічне відшкодування шкоди, завданої внаслідок смерті чоловіка, а саме не отриманого доходу чоловіка, на утриманні якого вона знаходилась. Той факт, що вона знаходилась на утриманні загиблого чоловіка, підтверджується вона є непрацездатною за віком - [INFO]. В шлюбі з [PERSON] перебувала з 11.04.1997р. Після досягнення пенсійного віку вона не працювала, але чоловік постійно мав приработок, за рахунок чого їх сім'я мала можливість нормально існувати. Довідки про заробітки чоловіка за останній період його життя, вона не має, оскільки це були неофіційні заробітки, тому розрахунок втраченого доходу вона надає відповідно до отриманих довідок про розмір обох пенсій. Згідно відповідних довідок Пенсійного фонду, станом на день смерті її чоловіка [PERSON] розмір пенсії, що вона отримувала, складав 1025,12грн. Розмір пенсії чоловіка складав 1879,42грн. Їх сім'я складалася з двох осіб, тому на її частку приходилася ? частка спільного доходу, тобто (1025,12 + 1879,42): 2 = 1452,27грн. Позивачкою втрачено щомісячно 1452,27 - 1025,12 = 427,15 грн. На час звернення з позивачкою до суду, розмір втраченого доходу за період з моменту смерті її чоловіка [INFO] по 21.11.2012р. (закінчений місць до дня подання позовної заяви) складає: 427,15грн. х 13 = 5552,95грн., тому вважає, що їй повинні відшкодовувати одноразово, починаючи з 22.11.2013р. по 427,15 грн. здійснювати щомісячно. Відповідно до ст.27 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , цю шкоду має відшкодувати також страхова компанія. Крім того, внаслідок смерті чоловіка їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 100000грн. Вона має пенсійний вік, її діти мають свої сім'ї та проживають окремо, крім того пережила душевний біль, підірвала своє здоров'я, у зв'язку з втратою чоловіка, також перебувала на лікуванні з серцевими нападами. На теперішній час перебуває в депресивному стані, втрата чоловіка змінила звичний уклад її життя. Вважає, що відповідальними за моральну шкоду, спричинену їй внаслідок загибелі чоловіка, є відповідачі ПрАТ СК «Статус» на підставі ст.22.3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині 5% від ліміту відповідальності, тобто в сумі 5000грн. та ТОВ «Александр-Агро-3», у відповідності до ст.1187 ЦК України, в іншій частині моральної шкоди, в сумі 95000грн. [PERSON] не є відповідальним за спричинену шкоду, оскільки він перебував в трудових відносинах з підприємством ТОВ Александр-Агро-3», що підтверджується копією його трудової книжки та наказом про закріплення за ним автомобіля. Оскільки 5% ліміту за договором страхування складає 5000грн., вважає, що страхова компанія повинна відшкодувати їй 5000грн. моральної шкоди, а решту частину моральної шкоди в розмірі 95000грн. необхідно стягнути з ТОВ «Александр -Агро-3». На підставі викладеного, ст.1ст.23,1187,1200 ЦК України, ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить встановити факт її перебування на утриманні [PERSON], що помер [INFO]; стягнути з ПрАТ СК «Статус» на її користь шкоду, пов'язану із смертю потерпілого, а саме: витрати на поховання в розмірі 21343грн.; втрачені доходи у зв'язку з втратою годувальника в розмірі 5552,95грн. за період з [INFO] по 21.11.2013р.; стягнути з ПрАТ «Статус» на її користь втрачені доходи у зв'язку з втратою годувальника в розмірі 427,15грн. щомісячно, починаючи з 22.11.2013р. довічно в межах ліміту відповідальності за договором страхування, укладеним між ПрАТ «Статус» та ТОВ Александр-Агро-3», який складає 100000грн.; стягнути з ПрАТ «Статус» на її користь моральну шкоду в розмірі 5000грн; стягнути з ТОВ «Александр-Агро-3» на її користь моральну шкоду в розмірі 95000грн. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Александр-Агро-3» позов не визнав, з відстав зазначених в письмовому запереченні, просить в його задоволенні відмовити. Представник відповідача ПрАТ СК «Статус» у судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся своєчасно, надав суду письмові заперечення в яких позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі, та просив розглянути справу в відсутності їх представника. 3-тя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлявся своєчасно, поважних причин неявки суду не надав, тому суд, у відповідності до ст.168 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу в його відсутності. 3-тя особа Управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя, проти встановлення факту знаходження позивачки на утриманні, заперечує, просить відмовити в його задоволенні. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитаних свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 20.10.2012р. о 16год. [PERSON] у зв'язку з виконанням свої службових обов'язків, керуючи автомобілем ЗАЗ 1102 д.н.[NUMBER], який належить відповідачу ТОВ «Александр-Агро-3» в районі електроопори №141 по вул. Істоміна в м. Запоріжжя скоїв наїзд на чоловіка позивачки [PERSON], який помер від спричинених йому тілесних ушкоджень. В діях водія [PERSON] був встановлений склад злочину, передбачений ст.286 ч.2 КК України, за який він був засуджений вироком Ленінського райсуду м. Запоріжжя №1/334/76/2013 від 02.07.2013р. до 5 років позбавленні волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1рік 6міс. з іспитовим строком відносно основного покарання три роки. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області №081413255/12 від 07.10.2013р. вирок суду залишений без змін, в частині цивільного позову вирок скасовано, направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В кримінальній справі [PERSON] позивачка була визнана потерпілою. Власником джерела підвищеної небезпеки - автомобіля ЗАЗ 1102 реєстраційний [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER], є ТОВ «Александр-Агро-3», а цивільна відповідальність осіб, керуючих зазначеним транспортним засобом, застрахована ПрАт СК «Статус» на підставі поліса № АВ/3427716. Відповідно до ст.1194 ЦК України, особа яка застрахувала свою відповідальність, є зобов'язаною лише в частині, яка перевищує розмір страхового відшкодування. Боржником в частині витрат на поховання є страхова компанія. До суми страхового відшкодування входять витрати на поховання, яка не є моральною шкодою, а є окремим видом відшкодування, передбаченим ст.27 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності. Ці витрати компенсуються особі, яка взяла на себе витрати на поховання. Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування не зараховується. Позивачкою заявлені позовні вимоги з витратами на поховання на загальну суму 21343грн. в яка складається з витрат на ритуальні послуги, одежу померлого, пам'ятник. Суд вважає їх обґрунтованими в сумі 14243грн., виключивши вартість пам'ятнику, оскільки згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у ч.2 п.24 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992р. №6, згідно з яким витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються виходячи з їх вартості, але не вище вартості стандартних пам'ятників і огорож у даній місцевості. Позивачкою не надано суду відповідної довідки Комунального підприємства похоронно-ритуального обслуговування. Позовна вимога про встановлення факту знаходження особи на утриманні має розглядатися не в порядку позовного провадження, а в порядку окремого провадження, згідно ст.ст. 256-259 ЦПК України (розділ 4, гл. 6 ЦПК України). Так, згідно п.2 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. При цьому, згідно роз'яснень суду касаційної інстанції, до заяви про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, в якій зазначається мета цього встановлення, повинні надаватися: 1) докази, що підтверджують факт перебування заявника на утриманні особи, яка померла (документи, акти, листи ділового й особистого характеру); 2)докази, які встановлюють, що надані заявнику матеріальні засоби є основним і постійним джерелом його існування (корінці поштових переказів, квитанції та інші документи, що свідчать про одержання заявником грошей або іншої допомоги від годувальника); 3) довідка із ВРЕЖО або сільської ради про те, що заявник звертався до них за одержанням документа про перебування на утриманні померлого, однак йому в цьому було відмовлено через відсутність відомостей про утримання або на тій підставі, що заявник не був на утриманні; 4) документи, які свідчать про те, що заявник є членом сім'ї померлого (крім спадкування за ч.2 ст.1265 ЦК утриманцю не потрібно доводити, що він є членом сім'ї померлого) - копія свідоцтва про шлюб, народження, усиновлення тощо; 5) документи, які встановлюють, що заявник був неповнолітньою або непрацездатною особою, не був членом сім'ї спадкодавця, але перебував на утриманні останнього не менше п'яти років та одержував від нього матеріальну допомогу, що була єдиним джерелом засобів до існування (копія свідоцтва про народження, довідка про інвалідність, інші письмові докази); 6) копія свідоцтва про смерть годувальника. Переважну кількість вищевказаних документів [PERSON] суду не надала. Крім того позивачка посилається на наявність щомісячного втраченого доходу, що її померлий чоловік [PERSON] під час життя мав неофіційні заробітки. Позивачкою не зазначено, які саме це заробітки та законність їх походження; у якому розмірі були такі заробітки; в якій сумі сплачувались податки та інші обов'язкові платежі з таких заробітків; на які потреби використовувались зазначені заробітки, тощо. Надані позивачкою докази у вигляді пояснень свідків не можуть бути допустимими, оскільки відповідні обставини мають підтверджуватися документальними доказами, згідно вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Посилання позивачки на те, що розмір щомісячного втраченого нею доходу у сумі 427,15 грн. (частка пенсії її чоловіка), також не може бути прийнята до уваги, оскільки позивачкою не доведено, що під час життя її чоловіка [PERSON] вона мала такий дохід. Тобто, позивачкою не надано доказів того, що її чоловік щомісячно надавав їй суму 427,15грн. як частину своєї пенсії. Крім того, згідно ч.3 ст.22 ЦК України, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до п. 27.4 п, 27 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (закон в редакції на момент укладення договору), у зв'язку із смертю годувальника відшкодовується частина не отриманих доходів потерпілого, яка кожному утриманцю належала б при його житті, за вирахуванням пенсій, наданих утриманцям внаслідок втрати годувальника. Порядок вирахування відшкодування утриманцям визначає Кабінет Міністрів України (даний закон є спеціальним законом, тобто його норми мають перевагу над іншими загальними нормами Цивільного кодексу). Відповідно до п.2 Постанови КМУ від 31.12.2004р. №1776 «Про затвердження Порядку проведення розрахунку розміру страхового відшкодування утриманцям у зв'язку із смертю годувальника внаслідок дорожньо-траспортниї пригоди», частина не отриманих доходів померлого годувальника, яка за його життя належала б кожному утриманцю, визначається із середньомісячного доходу померлого, який включає виплати, що підлягають обкладенню податком з доходів фізичних осіб, пенсії, державну соціальну допомогу та щомісячні виплати за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, за останній календарний рік (за відрахуванням частки, яка припадала на померлого і працездатних осіб, та суми пенсій, виплачених утриманцям внаслідок втрати годувальника) шляхом ділення частини не отриманих доходів померлого годувальника, що припадає на зазначених осіб, на кількість цих осіб. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення частини не отриманих доходів, у зв'язку із смертю годувальника є недоказаними та задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог позивачки про стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги власноручну розписку позивачки [PERSON], оригінал якої міститься в матеріалах кримінальної справи від 07.10.2013р., де зазначається що вона отримала від підсудного [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 26278грн. Відповідно до ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до ст.1172 ЦК України, юридична або особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх (службових) обов'язків. Відповідно до запису №26 в трудовій книжці [PERSON], він звільнився з ТОВ «Александр-Агро 3» 01.05.2014р. за власним бажанням, та на час ДТП перебував з відповідачем-1 в трудових відносинах, керував автомобілем ЗАЗ-1102 реєстраційний номер [NUMBER], який належить на праві власності ТОВ «Александр-Агро-3»; 20.10.2012р. виїхав на автомобілі з дозволу керівництва підприємства. Згідно зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала, моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором законом. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В п.3 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (п.5 Постанови). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру і обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою и за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації., При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 Постанови). З матеріалів справи вбачається, що позивачці завдана моральна шкода смертю її чоловіка, вона тривалий час знаходилась на лікуванні, що підтверджується відповідними медичними довідками та епікризами медичних установ. Розмір моральної шкоди, визначений позивачкою в сумі 100000,00грн. суд вважає завищеним, тому вважає можливим його зменшити до 45000грн. Підлягають стягненню на користь держави судові витрати, оскільки позивачка від їх слати звільнена, у відповідності до ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial