Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступними обставинами. Відповідно до рішення Іванівського районного суду Одеської області від 02.04.2009 року з відповідача стягуються позивачці аліменти на утримання дитини [PERSON],[INFO] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Приводом для звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дітей призвело те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 08.07.2017 року та внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України, якою визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу. Позивачка вважає, що внесення останніх змін до законодавства в частині встановлення нового мінімального рівня аліментів слід розглядати, тим випадком, що дозволяє звернутися до суду щодо зміни їх розміру. Відповідач позовні вимоги визнав частково, надав відзив на позов та визнав, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про те не згоден з позовними вимогами щодо стягнення аліментів у розмірі ? частини заробітку щомісячно, оскільки має нерегулярний, сезонний заробіток, тому вважає, що з нього потрібно стягувати в твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінумуму для дитини відповідного віку. Позивачка у судове засідання надала відповідь на відзив, та не погоджується з позицією відповідача, оскільки його доводи є безпідставними та не відповідають дійсності, на підтвердження чого надала суду довідку про доводи відповідача, отриману на адвокатський запит, копію розрахунку заборгованості відповідача по сплаті аліментів. Та вважає безпідставними заперечення відповідача щодо стягнення з нього ? частини доходу. Дослідивши письмові матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши сторони по справі, розглянувши справу в межах заявлених вимог суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення Іванівського районного суду Одеської області від 02.04.2009 року з відповідача присуджено до стягнення на користь позивачки аліменти на утримання дитини [PERSON],[INFO] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Тобто судом\~визначений розмір\~аліментів у\~частці від\~доходу ,\~а саме\~в розмірі\~? частини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначена обставина підтверджена копією рішення суду від 02.04.2009 року. Підставою звернення до суду із позовом про збільшення розміру аліментів стала та обставина, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 08.07.2017 року та внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України, якою визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу. Предметом позову є збільшення мінімального розміру аліментів, в звязку зі змінами в законодавстві, тобто позивачка просить суд збільшити мінімальний розмір аліментів, який не може бути менше ніж, 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в свою чергу погоджується зі сплатою аліментів в мінімальному розмірі , а саме в розмірі 50% прожиткового мінімуму, при цьому не визнає в частиі сплати аліментів у розмірі ? частини доходу. З такими доводами відповідача суд погодитись не може , оскільки стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, щомісячно визначено за рішенням суду від 02.04.2009 року, яке набрало законної сили та відповідачем не оскаржено. А предметом спору є збільшення мінімального розміру сплати аліментів, в звязку із змінами в законодавстві, які відповідач і визнає. Крім того позивачкою доведена та обставина, що відповідач має регулярний дохід, що підтверджується довідками про доходи. Застосовуючи норми матеріального права суд виходить з такого. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Задовольняючи позов,\~суд бере\~до уваги,\~що відповідач\~сплачує аліменти\~не в\~повному розмірі\~щомісячно,\~ котрий\~згідно вищенаведеної\~норми та\~з урахуванням\~Закону України\~«Про державний\~бюджет України\~на 2018\~р» не\~є мінімальним,\~оскільки є\~значно меншим\~50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини віком\~від 6\~до 18\~років,\~а також\~не є\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини, має заборгованість за аліментами, що підтверджується розрахунком заборгованості. При цьому, суд звертає увагу на те, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не позбавляє платника чи одержувача аліментів права звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, відповідно до положень статті 192 СК України, оскільки дана норма дає право особі звернутись до суду і в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи те, що після визначення судом мінімальний розмір аліментів в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, значно збільшились витрати на її утримання і даний розмір аліментів не забезпечує звичайних потреб дитини та її гармонійний розвиток, є меншим мінімального розміру аліментів, котрий визначений законодавством, внаслідок збільшення витрат на дитину змінився також матеріальний стан позивача, що в контексті ч.1 ст. 192 СК України є підставою для збільшення розміру аліментів, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними і підлягають до задоволення. Даний розмір аліментів жодним чином не є надмірним з точки зору звичайних і необхідних потреб неповнолітньої дитини, оскільки є наближеним до мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст.182 СК України. Визначення аліментів у меншому розмірі порушить як вимоги вищенаведеної норми закону, так і конституційні права, гарантії дитини та не забезпечить звичайних потреб та її достатній рівень життя, який їй гарантовано Законом України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на її користь, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved