Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON], 22.02.2999 р. н., у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000 грн. щомісячно, починаючи із дня подачі позову до суду, і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину. В той же час, наразі сторони спільного господарства не ведуть, у суді розглядається справа про розірвання шлюбу. Дитина на теперішній час проживає разом з матірю. На теперішній час вона не має змоги самостійно утримувати дитину та забезпечувати її належне матеріальне забезпечення, у звязку з чим звернулася до суду із даним позовом. Позивачка у судове засідання не з`явилась, проте надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, проте надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги не визнав, та зазначав, що сплачувати аліменти у розмірі, в якому просить позивачка, він не має змоги, оскільки на теперішній час постійного доходу він немає, у звязку з чим просив суд призначити аліменти у розмірі 700 грн. Вивчивши доводи позову та заперечень, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 28 лютого 1997 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], 22.02.1999\~р. н. На теперішній час фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено, дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого - обов'язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, дитині, в усякому разі та незалежно від того, чи перебувають батьки у шлюбі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач на теперішній час офіційно не працює, має нерегулярний дохід, що, на думку суду, є підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. В той же час, на думку суду, розмір аліментів, про стягнення яких просить позивачка, є необґрунтованим, а позивачкою не надано достатньо доказів, які б обґрунтовували необхідність стягнення аліментів у розмірі 1\~000 грн. щомісячно. Враховуючи усе вищевикладене, зважаючи на матеріальне становище відповідача, беручи до уваги той факт, що відповідач від утримання дитини не ухилявся, має намір і у подальшому її матеріально забезпечувати та враховуючи інші обставини, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки на утримання [PERSON], 22.02.1999 р. н., слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 червня 2016 року (дати подачі позову до суду), і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, вимоги позову є частково обґрунтованими. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць слід допустити до негайного виконання. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial