Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач Луцький національний технічний університет звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування своїх вимог вказує, що під час проведення ревізії в університеті та його структурних територіальних відокремлених підрозділах виявлено ряд недоліків і порушень законодавства, що викладені в акті ревізії від 07.04.2015 року. Зокрема, внаслідок встановлення відрядної форми оплати праці працівникам відділу капітального ремонту незаконно нарахована та виплачена заробітна плата в сумі 34525,19 грн., відпускні в сумі 3996,78 грн., та відповідно , перераховано єдиний соціальний внесок в сумі 13983,47 грн., чим завдано матеріальної шкоди на загальну суму 52505,44 грн. Окрім того, позивач вказав, що відповідно до акту ДФІ у Волинській області вказане порушення допущено з вини проректора з АГР [PERSON] та головного бухгалтера [PERSON] А саме, проректором з АГР [PERSON] було подано службову записку від 30.06.2010 року щодо встановлення відрядної оплати праці для працівників відділу капітального ремонту, а головним бухгалтером [PERSON] не було відмовлено у прийнятті наказу про встановлення відрядної форми оплати праці для працівників відділу у капітального ремонту, підготовленого з порушенням вимог наказу МОН України від 26.09.2005 р. №557, як це передбачено п. 2.9. її посадової інструкції та Типовим положенням про бухгалтерську службу установи, затвердженим ПКМУ від 26.01.2011 р., і не проінформовано ректора про можливість порушення при виконанні даного наказу. Луцьким НТУ був надісланий лист від 05.08.2015 року за вих..№1017-03-34 про добровільне відшкодування завданих збитків, у термін до 30.09.2015 року, однак дана вимога відповідачами залишена без задоволення Покликаючись на викладені обставини, позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 52505,44 грн. та судовий збір в розмірі 1378 грн. на користь Луцького національного технічного університету. В судовому засіданні представник позивача Гвоздецький І.Ю. заявлені вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві і просить задовольнити їх. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечили покликаючись на відсутність їх вини у заподіянні зазначеної шкоди Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч.1 ст.3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами регулює законодавство про працю. Судом встановлено, що згідно службової записки проректора [PERSON] ректору ЛНТУ від 30.06.2010 року робітникам будівельної бригади слід встановити відрядну форму оплати праці. На підставі зазначеної службової записки ректором університету був виданий наказ від 09.07.2010 року про створення відділу капітального ремонту та встановлення відрядної форми оплати праці його робітникам. Проект даного наказу вносила начальник планово-економічного відділу та погоджували проректор, головний бухгалтер, начальник відділу кадрів та в.о. начальника юридичного відділу. Відповідно до акту ревізії фінансово-господарської діяльності у Луцькому національному технічному університеті за період з 01.01.2012 року по 01.01.2015 року від 07.04.2015 року за №030-22/01 виявлено ряд недоліків і порушень законодавства (а.с. 5-8). В акті від 07.04.2015 року зазначено, що матеріальна шкода в розмірі 52505,44 грн. заподіяна з вини проректора з АГР. [PERSON], яким подано службову записку від 30.06.2010 року щодо встановлення відрядної оплати праці для працівників відділу капітального ремонту. Також дане порушення допущено головним бухгалтером [PERSON] , якою не відмовлено у прийнятті наказу про встановлення відрядної оплати плати для працівників відділу капітального ремонту, підготовленого з порушенням вимог Наказу №557, як це передбачено п.2.9 її посадової інструкції, не проінформовано ректора про можливість порушення при виконанні даного наказу (а.с. 7). Згідно із ч. 1 ст. 130 КЗпПУ працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Стаття 132 КЗпП України передбачає, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Стаття 133 КЗпП України встановлює випадки обмеженої матеріальної відповідальності працівників. Відповідно до статті 134 КЗпПУ працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-3, 137 КзпПУ залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина, в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Крім того, відповідно до ст..136 КЗпП України, покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до ст..138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу На основі викладеного суд приходить до висновку, що оскільки підстави для покладення на відповідачів матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди відсутні, позивачем не доведено неправомірність дій відповідачів та, що саме до їх функцій входили обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди, солідарна відповідальність у даному випадку не можлива, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст.ст.15,16 ЦК України, ст.ст. 130, 132-134, 136, 138, 232 КЗпП України,

Outcome: dismissed