Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 05.11.2014 року, у якій зареєстрована та проживає. Разом з позивачкою зареєстровані, але не проживають [PERSON] і [PERSON], які у вказаній квартирі не поживають, у квартирі відсутні належні їм речі, участі в утриманні житла, сплаті комунальних послуг не приймають, місце їх перебування на теперішній час невідоме. Реєстрація і не проживання відповідачів у вказаній квартирі перешкоджає позивачу у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном. Позивачка просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги і просила їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надали, з заявою про розгляд справи у їх відсутність до суду не зверталися. Судова повістки, направлена відповідачам за вказаною у позові адресою та адресою реєстрації їх місця проживання, повернуті до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», т.я. за вказаною адресою вони не проживає. Зі згоди позивача суд ухвалює у справі заочне рішення у порядку ст.. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази, вислухавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно ст.. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Судом установлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 05.11.2014 року, у якій зареєстрована та проживає. Разом з позивачкою зареєстровані, але не проживають [PERSON] і [PERSON], які у вказаній квартирі не поживають, у квартирі відсутні належні їм речі, участі в утриманні житла, сплаті комунальних послуг не приймають, місце їх перебування на теперішній час невідоме. Даний договір дарування нотаріально посвідчений, і 05.11.2014 року [PERSON]Ю, зареєструвала своє право власності на набуте майно, що вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до умов п. 12 Договору дарування позивачка отримала ключі та технічні документи на придбану квартиру. Таким чином, реєстрація відповідачів у спірній квартирі, перешкоджає позивачці вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, а позивачка, крім того, несе додаткові витрати на утримання придбаного житла. В силу ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є відчуження власником свого майна. З системного аналізу вказаних норм та розяснень, наданих у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» випливає, що з припиненням права власності на вказану квартиру у відповідачів припинилося і право користування нею. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved