Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради, треті особи Головне управління юстиції у м. Києві та Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності у порядку спадкування за законом на нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 18) (колишня квартира № 18) загальною площею 47,00 кв. м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] (літера Е). У позовній заяві позивачка просить визнати право власності у порядку спадкування за законом на нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 18) (колишня квартира № 18) загальною площею 47,00 кв. м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] (літера Е), що належали її брату [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], який був зареєстрований по день смерті за адресою: [ADDRESS], який помер [INFO] року, на підставі Свідоцтва про право власності на нежилі приміщення, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської влади (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 5 червня 2006 р. № 1180-В та зареєстрованого КП «Бюро технічної інвентаризації» у реєстровій книзі № 11п-23 за реєстровим № 1495-П 21 червня 2006 р. [PERSON] спадщину за законом прийняла в установлений законом шестимісячний строк, подавши 1 грудня 2012 р. Заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Донецького міського нотаріального округу [PERSON] Пізніше від нотаріуса Позивачці стало відомо, що до складу спадщини входять також нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 18) (колишня квартира № 18) загальною площею 47 кв. м., розташовані за адресою: [ADDRESS] (літера Е), що належали її померлому брату [PERSON]. 4 грудня 2013 р. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] із Заявою про видачу на її ім'я додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом на нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 18) (колишня квартира № 18) загальною площею 47 кв. м., розташовані за адресою: [ADDRESS] (літера Е). Постановою приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] № 280/02-31 від 4 грудня 2013 р. їй було відмовлено у вчиненні зазначеної нотаріальної дії у зв'язку з тим, що [PERSON] не надала оригіналу правовстановлюючого документу, що підтверджує належність зазначеного спадкового нерухомого майна [PERSON]. Позивачка не виявила у квартирі, в якій був зареєстрований [PERSON], оригінал правовстановлюючого документу на нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 18) (колишня квартира № 18) загальною площею 47 кв. м., розташовані за адресою: [ADDRESS] (літера Е). З огляду на зазначені обставини Позивачка просила визнати за нею право власності на нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень №18) (колишня квартира № 18) загальною площею 47 кв. м., розташовані за адресою: [ADDRESS] (літера Е), що належали її померлому брату [PERSON] у порядку спадкування за законом. Представник Позивачки підтримала позовні вимоги, зазначивши, що відповідно до заочного рішення суду першої інстанції від 10.02.2014 року по справі № 761/851/14-ц (Провадження №2/761/2082/2014), залишеного в силі рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (судова палата у цивільних справах) від 17.09.2014 року, що набрало законної сили, Позивачка [PERSON] є єдиною власницею успадкованого за законом нерухомого майна - нежилих приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень № 18) (колишня квартира № 18) загальною площею 47 кв. м., розташовані за адресою: [ADDRESS] (літера Е), проте через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу нотаріус не видав свідоцтво про право на спадщину на зазначене нерухоме майно, яке є підставою для вчинення державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідачем Територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради надано суду заперечення до позову, в яких він заперечує проти позову, обґрунтовуючи тим, що позивачем не надано доказів порушення Київською міською радою прав позивача, а також тим, що визнання права власності або видача свідоцтва про право власності на заміну втраченого, пошкодженого чи зіпсованого документа є компетенцією державних реєстраторів органів державної реєстрації прав. У своїх запереченнях представник Відповідача посилається на Постанову Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», якою визначено процедуру проведення державної реєстрації з видачею свідоцтва про право власності на об'єкти нерухомого майна комунальної власності, яка набула чинності з 12 лютого 2014 року. У запереченнях представник Відповідача також просив слухати справу без участі представника Київської міської ради. Представник третьої особи Головного управління юстиції у м. Києві у письмових поясненнях зазначив, що розгляд цієї справи залишає на розсуд суду за наявними доказами та документами, враховуючи фактичні обставини справи та просить ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Представник третьої особи Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві у письмових поясненнях зазначив, що вирішення справи покладається на розсуд суду. Представником [PERSON] (відповідно до довіреності [PERSON]) через канцелярію суду було подано заяву про залучення [PERSON] позивачем чи третьою особою з самостійними вимогами у зв'язку з тим, що спадкоємцем спадкового майна, на яке претендує Позивачка - [PERSON], є [PERSON] за заповітом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 18) (колишня квартира № 18) загальною площею 47,00 кв. м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] (літера Е), належали [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], на підставі Свідоцтва про право власності на нежилі приміщення, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської влади (Київської міської державної адміністрації) на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 5 червня 2006 р. № 1180-В та зареєстрованого КП «Бюро технічної інвентаризації» у реєстровій книзі № 11п-23 за реєстровим № 1495-П 21 червня 2006 року, що підтверджується довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 20.03.2014 року № 31242 (И-2014). Як вбачається із матеріалів справи, зокрема копій матеріалів спадкової справи, після смерті [PERSON] [INFO] року, в Донецькому міському нотаріальному окрузі приватним нотаріусом [PERSON] 11 жовтня 2012 року було відкрито спадкову справу № 53526414 в Спадковому реєстрі. Спадщина була відкрита за законом та за заповітом від 01 липня 2005 року [PERSON], 1966 року народження, (бланк ВСВ № 278196), посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], в якому спадкоємцем квартири номер [ADDRESS] призначив громадянина Російської Федерації [PERSON]. 14 червня 2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] було винесено та надано [PERSON] Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на підставі того, що до складу спадкового майна, яке спадкується [PERSON], згідно заповіту складеного 01 липня 2005 року, не входять нежилі приміщення з № 1 по № 10 (колишня квартира № 18) загальною площею 47,00 кв. м, які розташовані в [ADDRESS] (літера Е), що належали спадкодавцю [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нежилі приміщення, виданого Головним управлінням комунальної власності м. Києва 05 червня 2006 року. Не погоджуючись з Постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, Відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради,про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Відповідно до заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.02.2014 року по справі № 761/851/14-ц (провадження № 2/761/2082/2014), яке залишено в силі після перегляду в апеляційному та касаційному порядку рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (судова палата у цивільних справах) від 17.09.2014 року, у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно на підставі заповіту відмовлено на тій підставі, що зазначене спадкове майно не ввійшло до складу спадщини за заповітом та на тій підставі, що Територіальна громада м. Києва є неналежним відповідачем. [PERSON] звернулася щодо оформлення спадщини за законом в установлений законом шестимісячний строк, подавши 1 грудня 2012 р. відповідну Заяву приватному нотаріусу Донецького міського нотаріального округу [PERSON] Наявними у справі документами підтверджується достовірно, що на час відкриття спадщини померлому [PERSON] належали на праві власності нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 18) (колишня квартира № 18) загальною площею 47 кв. м., розташовані за адресою: [ADDRESS] (літера Е). При цьому наявними у справі документами підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] являлися братом та сестрою, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] та свідоцтвом про народження [PERSON]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В силу положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Ст. 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1245 ЦКУ частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. 4 грудня 2013 р. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] із Заявою про видачу на її ім'я додаткового свідоцтва про право на спадщину за законом на нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 18) (колишня квартира № 18) загальною площею 47 кв. м., розташовані за адресою: [ADDRESS] (літера Е). Постановою приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] № 280/02-31 від 4 грудня 2013 р. їй було відмовлено у вчиненні зазначеної нотаріальної дії в зв'язку з тим, що [PERSON] не надала оригінал правовстановлюючого документу, який підтверджує належність зазначеного спадкового майна [PERSON].. Спадкоємців за законом першої черги спадкування (відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України) [PERSON] не мав: дружини та дітей у нього не було, батько [PERSON] - помер [INFO] р., мати [PERSON] - померла [INFO] року. Спадкоємцями за законом є рідна сестра померлого [PERSON] та його рідний брат - [PERSON], який відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON]. Спадкоємцем за заповітом від 01 липня 2005 року щодо окремо визначеного нерухомого майна був громадянин Російської Федерації [PERSON]. Інших спадкоємців в порядку спадкування за законом та за заповітом у померлого [PERSON] немає. Згідно з вимогами гл. 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вправі видати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно лише за умови пред'явлення спадкоємцями правовстановлюючого документа про належність цього майна спадкодавцеві та витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 та п. 7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», обов'язковою умовою здійснення державної реєстрації прав Державною реєстраційною службою України є подання заяви та оригіналу документу, що підтверджує право власності, особисто власником такого нерухомого майна, уповноваженою ним особою, іншим правонабувачем. Відповідно до п. 5, 48 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» подання документів для проведення державної реєстрації прав, зокрема і у зв'язку із втратою, пошкодженням чи зіпсуванням свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією, здійснюється особисто заявником або шляхом надсилання поштою з описом вкладення. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому в силу ч. 5 цієї статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, відсутність правовстановлюючого документу на право власності на спадкове нерухоме майно - нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 18) (колишня квартира № 18) загальною площею 47 кв. м., розташовані за адресою: [ADDRESS] (літера Е), не надали можливості Позивачці отримати у приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за законом як документ, що підтверджує право її власності та є підставою для державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Чинне законодавство України не передбачає подання документів для проведення державної реєстрації прав, зокрема і у зв'язку із втратою, пошкодженням чи зіпсуванням свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією, від імені померлого. Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р., у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В силу п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із вимогами ч. 1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.03.2013 року № 24-753/0/4-13, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте, були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦКУ, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, на які посилався Позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, врахувавши письмові заперечення Відповідача Територіальної громади м.Києва в особі Київської міської ради та рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (судова палата у цивільних справах) від 17.09.2014 року по цивільній справі № 761/851/14-ц, яким залишено в силі заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.02.2014 року, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 18) (колишня квартира № 18) загальною площею 47,00 кв. м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] (літера Е). З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1218, 1220, 1223, 1245, 1258, 1262, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України та

Outcome: approved