Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивачка через свого представника - адвоката Замковенка В.М. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно, в якій просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 7/50 частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається з житлового будинку (А), житлової прибудови (А1, А2, А3), веранди (а, а1, а2, а3), ганку (г, к1, к2, к3), сарая (Б, Д), погребу (В, П), колодязя (Г), вбиральні (У, т, т). В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що [PERSON] та [PERSON] , належить на праві приватної власності 7/50 частина житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] в якому з 17.10.2007 року зареєстрована та фактично по даний час проживає позивачка, добросовісно та безперервно володіє, відкрито користується квартирою в зазначеному будинку, доглядає та утримує її, проводить поточний та капітальний ремонт та сплачує комунальні послуги. В позовній заяві зазначається, що інші особи які б мали право на дане нерухоме майно відсутні. Ухвалою Катеринопільського районного суду Черкаської області від 09.02.2021 року відкрито провадження за вище зазначеною позовною заявою, розгляд справи призначено у загальному позовному провадженні. Відповідачка [PERSON] подала до суду клопотання в якому позовні вимоги визнала повністю та просить справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або спорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу, обравши передбачений законом або умовами договору спосіб захисту. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона у справі, яка розглядається в порядку цивільного судочинства, повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України учасник справи, на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору, а суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, видане згідно розпорядженням від 30.06.1997 року № 257 Мокрокалигірським ПТУ № 42, [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , загальною площею 45,6 кв.м., яка зареєстрована в Бюро технічної інвентаризації за [PERSON] і записана в реєстрову книгу за № 971. Відповідно до довідки Звенигородського відділку КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 10.08.2020 року № 1032о станом на 01.01.2013 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] зареєстровані частки 7/100 за [PERSON] та 7/100 за [PERSON] .. Відповідно до копії повторного свідоцтва про розірвання шлюбу, серія [NUMBER] від 06.02.2008 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Катеринопільського районного управління юстиції Черкаської області, 10.12.1999 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 92 та присвоєно їй прізвище після розірвання шлюбу [PERSON] . Згідно копії паспорта серія [NUMBER] виданий 26.03.1999 року Катеринопільським РВ УМВС України в Черкаській області, [PERSON] зареєстрована з 17.10.2007 року в [ADDRESS] . Свідоки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що знають [PERSON] з 2007 року, оскільки вона є їх сусідкою, а за час проживання по [ADDRESS] остання зробила ремонт в зазначеній квартирі, постійно там проживає та сплачує комунальні послуги, претензій щодо проживання в квартирі їй не хто не висуває, на думку свідків квартира була куплена у попередніх власників. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Обставинами, які мають значення для справи, і які відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Цивільне законодавство розрізняє володіння законне і незаконне. Якщо володіння спирається на правову основу (правовий титул), то це законне володіння. Якщо у володільця чужої речі (майна) такої правової основи немає, це буде незаконне володіння. Незаконне володіння, у свою чергу, поділяється на добросовісне і недобросовісне. Добросовісним визнається володіння, якщо його володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю (майном). Якщо ж володілець знав або повинен був знати, що він володіє чужою річчю (майном), то таке володіння визнається недобросовісним. Умовою володіння з метою набуття права власності за набувальною давністю на нерухоме майно є безтитульність такого володіння. Вказана умова прямо випливає зі змісту ст. 344 ЦК України. Набуття права власності за набувальною давністю на майно, яке належить володільцю на підставі певного титулу є недопустимим. Відтак, за набувальною давністю може бути набуто право власності лише на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від свого права на належне йому нерухоме майно, та на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Таким чином спірне нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] , загальною площею 45,6 кв.м. має власників, при цьому позивачка не може вважатися такою, що добросовісно заволоділа даним майном, оскільки на переконання суду знала або могла знати, що вона володіє майном, яке має законних власників [PERSON] та [PERSON] .. В судовому засіданні встановлено, що частки відповідачів на спірну квартиру в натурі не виділені, відповідачі на законних підставах володіють спірною квартирою, як її співвласники. Оскільки одним із співвласників спірної частки будинку являється відповідач [PERSON] , якому належить 7/100, позивачкою не доведено, що відповідач свідомо відмовився від своєї власності, відповідно до ст. 41 Конституції України він, як власник не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним, а тому суд вважає, що позов заявлений необгрунтовано, оскільки позивачкою не доведено добросовісність володіння чужим майном. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 05.12.2018 року по справі № 344/5283/14-ц. Суд приходить до висновку, що визнання позову одним із відповідачів не є безумовною підставою для задоволення позову, оскільки за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд задовольняє позов у разі визнання його відповідачем тільки за наявності для того законних підстав, однак як встановлено судом, визнання [PERSON] вимог заявлених до неї позову суперечить вимогам закону, який регулює спірні правовідносини. За таких обставин позивачка не є добросовісним набувачем спірної квартири, а відкритість і безперервність користування майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами ст. 344 ЦК Країни. Таким чином, вимоги позивачки про набуття права власності на частку житлового будинку за набувальною давністю суперечать вимогам діючого законодавства, є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed