Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивачка просить визнати відповідачів і їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування кв. 67, в буд. 47-Б, по вул. Героїв Праці в м. Харкові. Вказує, що квартира належить їй на праві приватної власності за договором дарування від 2004 року. Відповідачі зареєстровані в квартирі, але не мешкають в неї з 2006 року. Той факт, що в належній їй квартирі зареєстровані особи, які фактично за цією адресою не проживають, створює негативні наслідки майнового характеру для неї, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховуються із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані в квартирі, і через це вона повинна сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично. Також реєстрація відповідачів перешкоджає їй повною мірою розпоряджатися своїм майном, укладати будь які угоди стосовно спірній квартири. Вважає, що відповідачі порушують її право власності на квартиру. Відповідачі про дату і час розгляду справи повідомлені, але в судове засідання не зявились і про причини неявки суду не повідомили. Заяв про розгляд справи за їх відсутністю до суду не подавали. Зі згоди позивачки суд розглянув справу в заочному судовому засіданні. Третя особи просили розглянути справу за відсутністю їх представників. В судовому засіданні встановлене наступне. Відповідно до договору дарування від 10.11.2004 року кв. 67, в буд. 47-Б, по вул. Героїв Праці в м. Харкові, є власністю однієї позивачки [PERSON]. Відповідачі і їх син [PERSON], [INFO], зареєстровані в квартирі з 1999 року і 2000 року. У 2004 році, після переходу права власності на спірну квартиру до позивачки за договором дарування, відповідачі продовжили проживати в спірній квартирі і користуватися житловою площею, проти чого позивачка не заперечувала, а тому вони придбали право користування належним позивачки майном (особистий сервітут). Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачка не надала суду належних доказів того, що будучі зареєстрованими в належній їй квартирі відповідачі порушують її право власності на майно. Позивачка просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування життьовою площею у звязку з тим, що вони не мешкають в спірній квартирі з 2006 року. При цьому вона посилається на ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідно до якої зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Але дана стаття не встановлює підстави для визнання осіб такими, що втратили право користування житловою площею. Такі підстави встановлені ст. ст. 71, 72, 104, 156, 158, 163 ЖК України і ст. 405 ЦК України. Але позивачка не надала суду належних доказів того, що відповідачі не проживають в спірній квартирі без поважних причин і втратили право користування житловою площею. Також немає ніяких доказів того, що відповідачі проживають за іншою адресою. З урахуванням наведеного суд відмовляє в задоволенні позову у заявку з його недоведеністю.

Outcome: dismissed