Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів в якому просить суд: усунути [PERSON] перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою: [ADDRESS] та розташованою за цією ж адресою земельною ділянкою площею 0,0109 га, шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] з вказаного житлового будинку та зобов'язанням відповідачів не чинити перешкод [PERSON] в користуванні житловим будинком за адресою: [ADDRESS] та розташованою за цією ж адресою земельною ділянкою площею 0,0109 га. Свої вимоги позивачка мотивує тим що, на підставі укладеного договору купівлі-продажу який вона уклала з [PERSON], [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими спорудами що розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивачка разом з родиною вирішила вселитися в вказаний будинок, однак це виявилося неможливим, оскільки будинок був зайнятий [PERSON] та [PERSON], які жодних правових підстав на цей будинок не мають, та звільняти будинок не збираються. Позивачка фактично позбавлена можливості користуватися належним їй майном, у зв'язку з чим, звернулася до суду з вказаним позовом. Представник позички у судовому засіданні наполягала на задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідачки та відповідачка [PERSON], у судовому засіданні заперечували проти позову, пояснили що, відповідачі дійсно проживають в будинку без реєстрації, поселилися в будинок за згодою [PERSON] у якості членів його сім'ї приблизно у 2001 році, оскільки [PERSON] є батьком [PERSON] Останнім часом сторони припинили сімейні відносини і [PERSON] перейшов жити до [PERSON] яка являється матір'ю позивачки. Таким чином між сторонами існують родинні відносини, тож вони мають взаємні права та обов'язки. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, пояснень по справі не надав. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що жодних родинних стосунків по відношенню до [PERSON] не має, крім того в подружніх стосунках з [PERSON] не перебуває, а орендує в неї кімнату в с. Морозівка. Суд, дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши доводи позивача та відповідача, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступного. Позивач у серпні 2015 року звернулась до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю. Ухвалою суду від 30 жовтня 2015 року провадження по справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Біляївського районного суду Одеської області у цивільній справі №496/4028/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бежана А.В. про заборону виселяти з житлового будинку по [ADDRESS] Біляївського району Одеської області та переведення на [PERSON] прав і обов'язків покупця за договорами купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,0647 га, що розташовані за адресою: с. Усатове Біляївського району Одеської області, посвідчені 10 серпня 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бежан А.В., визнання договорів недійсними. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 22 липня 2016 року в задоволенні позові було відмовлено. Ухвали апеляційного суду Одеської області, рішення у цивільній справі №496/4028/15-ц Біляївського районного суду Одеської області від 22.07.2016 року і додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02.02.2017 року залишено без змін. Ухвалою суду від 12 липня 2017 року провадження по справі відновлено, у зв'язку з набранням законної сили рішенням у цивільній справі №496/4028/15-ц. Судом встановлено, що 10 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу будинку з господарськими будівлями та спорудами, зареєстрований в реєстрі №2472, зареєстрований рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №420392220 від 10.08.2015 року, відповідно до умов якого позивачка стала власником будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також 10 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами (присадибна ділянка), зареєстрований в реєстрі №2473, зареєстрований рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 42039584 від 10.08.2015 року відповідно до умов якого позивачка стала власником земельної ділянки площею 0,0109 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Після укладення договору купівлі-продажу [PERSON] виписався, звільнив вказаний будинок та передав його в розпорядження позивачки . Отримавши у власність житловий будинок, 15 серпня 2015 року позивачка разом з родиною вирішила вселитись до належного їй будинку, але вселитись в будинок виявилось неможливим оскільки він був зайнятий [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON], а [PERSON] є чоловіком [PERSON] При укладенні договорів купівлі-продажу позивачка згоди на проживання та реєстрацію третіх осіб не надавала, будь - якого договору найму чи оренди з відповідачами не укладала. Відповідно ст. 41 Конституції України, ст. 317 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Цим правом закріплена недоторканість житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України та вимог ст. 150 ЖК УРСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Виходячи з наведеного, право членів сім'ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на квартиру в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 5 листопада 2014 року по справі № 6-158цс14. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Отже, укладанням договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки [PERSON] втратив право проживання та користування спірним будинком та земельною ділянкою, відповідно й відповідачі втратили право користуватися будинком та земельною ділянкою як члени сім'ї колишнього власника. Суд критично оцінює твердження представника відповідачів стосовно наявності родинних відносин між [PERSON] та відповідачам, які вказують на те що, [PERSON] перебуває у шлюбних відносинах з [PERSON] як являється матір'ю [PERSON], з огляду на наступне. Юридичний факт наявності родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] не встановлений, факт родинних відносин між ними заперечується позивачкою та допитаним в якості свідка [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України, сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Враховуючи, що ЖК УРСР не містить визначення членів сім'ї власника, суд вважає за можливе застосувати аналогію права в даному випадку. Відтак, відповідачем не доведено факту проживання відповідачів з позивачем однією сім'єю, що останні пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, мають шлюбні відносини, кровне споріднення, усиновлення.

Outcome: approved