Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом, який був нею уточнений (а.с.137) та яким просить визнати за нею право власності на 1 / 3 (одну третю) частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться у [ADDRESS], яку їй подарувала відповідач [PERSON] згідно договору дарування від 27.03.1978р., посвідченого у консульському відділі посольства СРСР у Німецькій Демократичній Республіці. Позов обґрунтований тим, що вищевказаний житловий будинок належав матері позивачки, [PERSON], на підставі рішення народного суду Червонозаводського району м.Харкова від 29.05.1973р. Після її смерті [INFO] це нерухоме майно було успадковане на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом доньками померлої (позивачкою та її сестрою, відповідачкою у цій справі [PERSON]) та матір'ю померлої, [PERSON], у рівних частках по 1/3 частині кожною. 27.03.1978р. [PERSON], яка знаходилася у НДР, оформила договір дарування, посвідчений консульському відділі посольства СРСР у Німецькій Демократичній Республіці, яким подарувала 1/3 частину вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями позивачці. Позивачка прийняла цей дар і вважає, що таким чином право власності відповідачки [PERSON] на вказану частку майна було припинено. Але відповідачка [PERSON] вже після укладення вказаного договору дарування, на підставі якого було призначене переоформлення права власності, отримала у нотаріуса правовстановлюючий документ на 1 / 3 частину вищезазначеного нерухомого майна на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, посвідченого 20.07.1976р. Третьою харківською державною нотаріальною конторою в реєстрі за №8-2637. В судовому засіданні позивачка підтримала позов та підтвердила фактичні обставини, які в ньому викладені, додатково пояснивши, що вона не зверталася до компетентного органу з метою переоформлення права власності на спірну частину нерухомого майна на підставі договору дарування від 27.03.1978р. Відповідачка, належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, не з'явилася в судове засідання, подала заяву про неможливість прибути до суду у зв'язку з тим, що проживає у м.Одеса та за станом здоров'я не може з'явитися в судове засідання. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням народного суду Червонозаводського району м.Харкова від 29.05.1973р. у справі №2-771 за [PERSON] було визнано право власності на домоволодіння [ADDRESS] (а.с.7-8). Позивачка, [PERSON], та відповідачка, [PERSON], є доньками [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.11, 46). У зв'язку з укладенням шлюбів позивачка змінила дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», а в подальшому - на «[PERSON]» (а.с.12-14), а відповідачка - з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.47). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] відділом ЗАГС м.Харкова, [PERSON] померла [INFO] у м.Харкові (а.с.22). 20.07.1976р. державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №8-2636, на підставі заповіту, посвідченого 3-ю ХДНК 24.06.1975р. реєстровий №2-6354, згідно якого спадкоємцями [PERSON], яка померла [INFO], є [PERSON] (позивачка у цій справі), [PERSON] (відповідачка у цій справі) та [PERSON]. Спадковим майном є житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться у [ADDRESS] (а.с.9). На підставі вказаного свідоцтва 02.08.1976р. у Харківському міськБТІ було зареєстроване право власності за позивачкою, відповідачкою та [PERSON] на вищевказане нерухоме майно, - по 1/3 (одній третій) частині за кожною. 27.03.1978р. консульським відділом Посольства СРСР у Німецькій Демократичній Республіці було посвідчено справжність підпису [PERSON] на договорі дарування від 27.03.1978р., яким остання дарувала своїй сестрі, [PERSON], 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться у [ADDRESS], та належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 3-ю ХДНК 24.06.1975р. в реєстрі за №2-6354 (а.с.10). На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15.08.1978р. державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори в реєстрі за №4-3795, [PERSON] та [PERSON] продали в рівних частинах кожна, а [PERSON] купив 2/3 (дві треті) частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться у [ADDRESS] (а.с.16-17). Як вбачається з довідки КП «ХМБТІ» від 16.11.2011р. право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] зареєстроване наступним чином: · за [PERSON] - 1/3 частина на підставі дублікату свідоцтва про право власності на спадщину, виданого 20.07.1976р. 1-ю ХДНК (дублікат видано 18.09.2008р. реєстровий №1-710 (а.с.54)), · за [PERSON] - 2/3 частини на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 15.08.1978р. 1-ю ХДНК р.№4-3795 (а.с.29). · Так, згідно з копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.10.2008р. №20442448 за відповідачкою [PERSON] зареєстровано право власності на 1/3 частину будинку [ADDRESS] на підставі дублікату свідоцтва про право власності на спадщину, виданого 20.07.1976р. 1-ю ХДНК реєстровий №8-2637 (дублікат видано 18.09.2008р. р.№1-710 (а.с.55). Як вбачається з інвентаризаційної справи на спірне нерухоме майно, яке на запит суду було надано для огляду в судовому засіданні Харківською міською радою, позивачка не зверталася до КП «Харківське міськБТІ» з питання реєстрації права власності на підставі договору дарування від 27.03.1978р. За правилами пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до спірних правовідносин застосовуються правила Цивільного кодексу УРСР 1963р. (в редакції, що діяла на момент укладення договору дарування від 27.03.1978р.). Так, статтею 42 ЦК УРСР 1963р. передбачалося, що у годи можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством. Відповідно до ст.47 ЦК України 1963р. нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Положеннями статті 48 ЦК УРСР 1963р. визначалася недійсність угоди, яка не відповідає вимогам закону. Угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення (ч.1 ст.59 ЦК УРСР). Згідно з ч.3 ст.244 ЦК УРСР до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу. Так, статтею 227 ЦК УРСР було встановлено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ч.7 ст.3 Закону УРСР «Про державний нотаріат» (правові норми якого діяли на момент укладення договору дарування від 27.03.1978р.) вчинення нотаріальних дій за кордоном покладалося на консульські установи Союзу РСР. Так, пунктом 1 частини 1 статті 15 вказаного Закону визначалося, що консульські установи Союзу РСР посвідчують угоди (договори, заповіти, довіреності та ін.), крім договорів про відчуження і заставу жилих будинків, які знаходяться в СРСР. Тобто повноваження консульських установ з посвідчення правочинів не поширювалися на договори дарування жилих будинків. За таких обставин договір дарування від 27.03.1978р. не відповідає вимогам закону, в саме, ст.ст.244, 227 ЦК УРСР, в частині його обов'язкового нотаріального посвідчення. В той же час позивачка не зверталася до суду з вимогою про визнання дійсним договору дарування їй відповідачкою 1/3 частини вищевказаного нерухомого майна за правилами ст.47 ЦК УРСР, якщо відповідачка ухилялася від нотаріального посвідчення спірного договору. Таким чином, проаналізувавши докази у справі у їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed