Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Відповідача про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, посилаючись на наступне: Відповідно до виконавчого листа Вільнянського районного суду Запорізької області від 10.10.2011 року справа з відповідача на користь [PERSON] призначено стягнення аліментів на утримання Позивача кошти у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, до досягнення дитини - [PERSON], [INFO], трирічного віку, починаючи з 06.09.2011 року. Вказаний виконавчий лист був пред'явлений до виконання, проте, з того час і до подання позову до суду, Відповідач не сплатив, в повному розмірі визначену судом, суму аліментів. У зв»язку з тим, що відповідач аліменти не сплачує утворилась заборгованість по аліментах згідно розрахунку складеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дунаєвецького РУЮ В.В.Ющак, загальна заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання [PERSON] складає 8762,62 гривень. У відповідності до ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно з розрахунку Позивача станом на 18 липня 2014 року сума неустойки (пені) яка утворилася через несплату Відповідачем присуджених аліментів складає 38103грн. 80коп. В судовому засіданні позивач наполягає на своїх позовних вимогах. Відповідач у судове засідання не з?явився про дату та час слухання справи був повідомлений судом належним чином при цьому подав свої заперечення посилаючись на тяжке матеріальне становище та просив суд відмовити у задоволенні позову Позивача. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України суд розглядає дану цивільну справу за наявністю у справі доказів, ухвалює заочне рішення, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази приходить до наступних висновків. Відповідно до виконавчого листа Вільнянського районного суду Запорізької області від 10.10.2011 року справа з відповідача на користь [PERSON] призначено стягнення аліментів на утримання Позивача кошти у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, до досягнення дитини - [PERSON], [INFO], трирічного віку, починаючи з 06.09.2011 року. Вказаний виконавчий лист був пред'явлений до виконання, проте, з того час і до подання позову до суду, Відповідач не сплатив, в повному розмірі визначену судом, суму аліментів. У зв»язку з тим, що відповідач аліменти не сплачує утворилась заборгованість по аліментах згідно розрахунку складеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дунаєвецького РУЮ В.В.Ющак, загальна заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання [PERSON] складає 8762,62 гривень. У відповідності до ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно з розрахунку Позивача станом на 18 липня 2014 року сума неустойки (пені) яка утворилася через несплату Відповідачем присуджених аліментів складає 38103грн. 80коп. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. На підставі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. У відповідності до статті 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. Згідно статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища. Частиною 5 ст. 194 Сімейного кодексу України визначено, що положення частин першої третьої цієї статті, а також статті 195 цього Кодексу застосовуються і до стягнення аліментів іншим особам, які визначені цим Кодексом. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно ст.195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Зі змісту зазначеної норми випливає, що нарахування пені обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів, тобто неустойка за прострочення їх сплати нараховується не на всю суму заборгованості в арифметичній прогресії, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за кожен день прострочення без її накопичення в прогресії. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи із того, скільки днів прострочено до сплати повної суми заборгованості. Такої ж думки дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, про що свідчить судова практика.Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»у мотивувальній частині рішення слід наводити розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення неустойки за прострочку по сплаті аліментів є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог суд вважає за можливе задовольнити позов повністю. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved