Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивачка звернулася із вказаним позовом посилаючись на те, що 20.03.15 між нею та відповідачем був укладений договір оренди належної їй на праві Державного акту земельної ділянки, розташованої на території Запрудянської сільської ради площею 3,5700 га, призначеної для ведення сільськогосподарського виробництва. Після укладення даного договору позивачкою 16.07.15 була подана відповідачу заява, про те, що після закінчення попереднього договору оренди вона не бажає продовження даного договору. 27.04.16 позивачці стало відомо, що новий договір зареєстрований 19.10.15 у державній нотаріальній конторі. Вважає, що даний договір необхідно визнати недійсним? так як новий договір від 20.03.15 був укладений з позивачкою під час дії попереднього договору від 30.09.05, укладеного між сторонами. Крім того, в договорі відсутня така істотня умова, як умова передачі земельної ділянки в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, що у відповідності до ст.15 Закону України «Про оренду землі», є підставою для визнання договору оренди недійсним. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та пояснив, що відсутність істотної умови в договорі оренди є підставою для визнання його недійсним у відповідності до ст.15 Закону України «Про оренду землі». Крім того, укладення нового договору про оренду земельної ділянки під час дії незакінченного договору не передбачено чинним законодавством. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що діючим законодавством не заборонено переукладати договори між тими ж сторонами оренди під час дії іншого договору. Після закінчення договору оренди від 2005 року між позивачкою і відповідачем 19.10.15 був зареєстрований новий договір оренди землі. Крім того, відсутність такої істотної умови, як умова передачі земельної ділянки в заставу та заборона внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки ніяким чином не вплинула на права позивачки, так як основні істотні умови, передбачені ст.15 Закону України «Про оренду землі» - об»єкт оренди, строк оренди, орендна плата, тощо при укладенні задовольнили позивачку, тому вона підписала договір. Заслухавши поясненя позивачки та представників сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає. В судовому засіданні встановлено, що 30.09.05 між позивачкою та відповідачем був укладений договір оренди належної їй земельної ділянки, розташованої на території Запрудянської сільської ради площею 3,5700 га, призначеної для ведення сільськогосподарського виробництва. Після укладення даного договору відповідач використовував вказану земльну ділянку, сплачуючи орендну плату. До закінчення даного договору сторони 20.03.15 уклали новий договір оренди вказаної земельної ділянки, при цьому погодили строк дії договору, розмір орендної плати та інші умови, передбачені ст.15 Закону України «Про оренду землі». 16.07.15 позивачкою була подана відповідачу заява, про те, що після закінчення попереднього договору вона не бажає його продовження. 27.04.16 позивачці стало відомо, що новий договір від 20.03.15 зареєстрований 19.10.15 у державній нотаріальній конторі. Позивачка вважає, що даний договір необхідно визнати недійсним? так як новий договір від 20.03.15 був укладений з нею під час дії попереднього договору від 30.09.05, укладеного між сторонами. Крім того, в договорі відсутня така істотня умова, як умова передачі земельної ділянки в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, що у відповідності до ст.15 Закону України «Про оренду землі», є підставою для визнання договору оренди недійсним. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд важає, що вимога позивачки та її представника про визнання договору недійсним з причини відсутності в договорі такої істотної умови як умова передачі земельної ділянки в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки не відповідає умовам ст.15 Закону України «Про оренду землі», в яку 12.02.2015 були внесені зміни, а саме: Істотними умовами договору оренди землі є: -об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); -строк дії договору оренди; -орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Суд вважає, що зазначаючи у позові на відсутність такої істотної умови, як умова передачі земельної ділянки в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, представник позивачки в судовому засіданні не довів, яким чином дане порушення порушує право позивачки, так як відсутність в договорі такої умови позбавляє можливості орендатора передачі земельної ділянки в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки без згоди власника земельної ділянки на це. А в разі порушення даної умови орендар має право визнати договір передачі земельної ділянки в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки недійсним. Крім того, укладення нового договору також ніяким чином не вплинуло на права та обов»язки позивачки, так як 30.09.2005 між сторонами вже був укладений договір оренди належної позивачці земельної ділянки, яку вона в установленому порядку передала орендарю, отримувала орендну плату і погодилася на укладення нового договору до закінчення дії попереднього. В даному випадку суд вважає, що строк дії попереднього договору припиняється з дня укладення нового договору, тобто строк дії нового договору починається не з 30.09.15, а з дня укладення нового - з 20.03.15. Це право сторін - пролонгувати дію старого договору шляхом укладення дадаткового договору чи укласти новий договір, в якому визначити всі необхідні умови оренди. У відповідності до ч.1 ст,215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України. Аналізуючи позовні вимоги, пояснення позивачки та представників сторін, дослідивши надані сторонами докази по справі, суд вважає, що в судовому засіданні не встановлено недодержання сторонами в момент укладення та реєстрації договору оренди вимог ст.203 ЦК України, тому підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає.

Outcome: dismissed