Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про визнання договору дійсним та визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що починаючи з квітня 2007 року вона винаймала у відповідачки житловий будинок з надвірними побудовами, що розташований в [ADDRESS]. 1 грудня 2013 року між нею та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку. Вони узгодили всі істотні умови договору, а саме: ціну садиби - 20000 грн., порядок проведення розрахунку, порядок передачі майна та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. Цього ж дня позивачка передала відповідачці грошові кошти в розмірі 20000 грн., а вона у свою чергу передала правовстановлюючі документи на садибу та надала розписку в якій зобов'язалася посвідчити договір купівлі-продажу у нотаріуса в строк до 1 травня 2014 року. Незважаючи на неодноразові звернення позивачки до відповідачки з приводу нотаріального посвідчення даного договору, остання ухиляється від виконання зобов'язання та всіляко уникає позивачку. Тому позивачка просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу садиби, що розташована в [ADDRESS], укладений між нею та відповідачкою 1 грудня 2013 року та визнати за нею право власності на дану садибу. Позивачка в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча і була своєчасно та належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, але надала заяву в якій просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення в попередньому судовому засіданні. На підставі статей 130 та 174 ЦПК України за згодою сторін суд вважає можливим рішення суду постановити при проведенні попереднього судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], є обґрунтованими і підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами мають місце цивільні правовідносини, які регулюються ст. 15, 16, 182, 220, 317, 325, 328, 334, 392, 638, 655, 657 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що дійсно мав місце факт продажу відповідачкою - [PERSON] належної їй на праві власності садиби, яка розташована в [ADDRESS], позивачці - [PERSON], що стверджується розпискою про отримання коштів за продане вищевказане господарство, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 5). Право власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними побудовами, що розташовані в [ADDRESS], підтверджується договором купівлі-продажу та технічним паспортом на житловий будинок, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с. 6-12). З технічного паспорта на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS], вбачається, що до складу будівель і споруд садиби входить дерев'яний житловий будинок під літ. «А», загальною площею 64,9 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м., цегляна веранда під літ. «а», цегляна веранда під літ. «а1», шлакоблочний сарай під літ. «Б», дощатий сарай під літ. «В», цегляний погріб під літ. «п/г», огорожа метал, дошки під літ. «№1-2». Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона ( продавець ) передає або зобов'язується передати майно ( товар ) у власність другій стороні ( покупцеві ), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно ( товар ) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу садиби не був належним чином оформлений у відповідності із вимогами ст. 657 ЦК України, оскільки відповідачка ухиляється від виконання взятого на себе зобов'язання щодо нотаріального оформлення даного договору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що між позивачкою та відповідачкою фактично був укладений договір купівлі-продажу садиби, так як позивачка оплатила її вартість, а відповідачка прийняла кошти. У свою чергу відповідачка передала правовстановлюючі документи на будинок, а позивачка прийняла їх. Згідно зі ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Суд вважає, що згідно ст. 328 ЦК України право власності на садибу позивачка набула на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочину і маються підстави для визнання за нею цього права. Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані, визнані відповідачкою і тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved