Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, уточненим в ході його розгляду, обґрунтовуючи його тим, що від шлюбу з відповідачем, який було розірвано 31.01.2018 року, вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 04 травня 2018 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] (громадянином Королівства Нідерланди), який проживає у [ADDRESS]. ЇЇ теперішній чоловік має стабільну заробітну плату, яка складає 48 089 Євро на рік. ЇЇ дочка [PERSON], 2010 р.н., навчається в 3 класі Маріупольської спеціалізованої школи I-ІІ ступенів № 66 м. Маріуполя. Вона дуже бажає поїхати до Королівства Нідерландів разом з нею та просила свого батька надати дозвіл на її виїзд за корон, однак відповідач відмовився. В разі надання дозволу на виїзд за кордон, дочка проживатиме разом з нею за адресою: [ADDRESS], яка складається з трьох кімнат, житловою площею 75 кв.м. Також [PERSON] вже багато років мріє відвідати Діснейленд у Франції. Дитина почала навчатися, має успіхи, тому відвідування Діснейленду залишить багато позитивних емоцій у дитини, вплине на кругозір. На підставі викладно просить надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], за межі України до Франції для відвідування Діснейленду та до [ADDRESS], без дозволу батька дитини в супроводі матері в періоди з 25.03.2019 року до 07.04.2019 року, з 01.06.2019 року до 31.08.2019 року, з 21.10.2019 року по 02.11.2019 року, з 23.12.2019 року до 14.01.2020 року. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням про розгляд справи без її участі та задоволенням позову. Представник позивачки - адвокат Царьова О.С. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, при цьому додатково пояснила, що посилання відповідача про наявність перешкод у його спілкуванні з дитиною не відповідають дійсності, та ним же спростовуються, оскільки [PERSON] у відзиві зазначає, що відвідував з дочкою танці, займався вивченням домашніх уроків, водив до розважальних центрів. Тимчасовий виїзд дитини за кордон до Королівства Нідерланди жодним чином не позбавить відповідача можливості спілкування з дочкою, у дитини є мобільний телефон, та в будь-який момент відповідач зможе зв'язатися з нею за бажанням. Позивачка просить надати право на виїзд за кордон для конкретних поїздок на зазначені терміни, що передбачає безумовне повернення дитини з поїздок. Позивачка бажає вивезти дитину з метою розширення її кругозору, а не з метою виїхати на постійне проживання. При цьому Королівство Нідерланди є дуже гарною державою з великою кількістю пам'яток мистецтва і культури. Її дочка дуже хоче побувати у Франції та відвідати Діснейленд, тому вона прагне здійснити дитячу мрію. Крім того, її чоловік [PERSON], який проживає у Королівстві Нідерланди, дуже добре ставиться до її дочки, він забезпечений матеріально, має житло, в його квартирі обладнана дитяча кімната для [PERSON], про що він зазначив у своєму листі з перекладом до суду. Буд-яких даних про те, що поїздка матиме негативні наслідки для дитини відповідачем не надано. Відповідач та його представник - адвокат Темір І.В. у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов та письмових запереченнях. Відповідач зазначив, що не заперечує проти виїзду дочки за кордон не більше як на 1 місяць, для відвідування Діснейленду у Франції, але він має бути впевнений, що дитина не залишиться в іноземній країні на постійне місце проживання та повернеться додому, оскільки він бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні. Категорично заперечували проти виїзду дитини за кордон на всі літні, осінні та зимові канікули, оскільки це завадить його спілкуванню з дитиною. Наразі, вважають, що позивачкою та її представником не було надано належних доказів на підтвердження сприятливих умов проживання дитини у Королівстві Нідерланди, також не надано доказів на підтвердження задовільного фізичного та психологічного здоров'я чоловіка позивачки, тому надання дозволу на вивіз дитини до Королівства Нідерланди не відповідає інтересам дитини. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про наступне. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом -ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 80 ЦПК України). Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 31 січня 2018 року шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 15.02.2003 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №62, було розірвано /а.с. 12/. Відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 16.02.2010 року /а.с. 9/ та серії [NUMBER] від 04.08.2003 року /а.с. 10/, від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відповідно. Згідно з довідкою КЗ «Маріупольська спеціалізована школа I-ІІ ступенів № 66 Маріупольської міської ради Донецької області» від 24.05.2018 року за №103 [PERSON], [INFO], навчалася в 2-Б класі зазначеного навчального закладу /а.с. 14/. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, 04 травня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] (громадянином Королівства Нідерланди) було зареєстровано шлюб /а.с. 15/. [PERSON] була складена заява, в якій останній повідомляє суд, що в нього з [PERSON] склалися добрі відносини, він ставиться до неї як до рідної дочки та піклується про неї, як про рідну, він згоден на понесення витрати на час її перебування у Королівстві Нідерланди на час канікул, а також бере на себе відповідальність за всебічний розвиток дитини, відвідування парків та Діснейленду у Франції /а.с. 68-69/. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Маріупольської міської ради №527 від 15.12.2018 року «Про розв'язання спору між батьками щодо участі батьків у вихованні дитини» встановлено графік побачень щодо участі батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON], [INFO]: щотижня у п'ятницю з 17-00 години до суботи 20-00 години з ночівлею у батька, за адресою: [ADDRESS], з можливістю відвідування родичів, розважальних закладів, кінотеатрів, кафе, дитячих атракціонів, майданчиків, концертних дитячих вистав зі згоди дитини; необмежене спілкування батька [PERSON] і сина [PERSON], з донькою, [PERSON], [INFO], особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв'язків /а.с. 161/. Згідно з ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. 14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно зі ст. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно зі ст. 64 ч.1 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Оцінивши наявні у справі докази, суд доходить висновку, що наведені позивачкою підстави для виїзду дитини за кордон відповідають інтересам дитини та сприятимуть її повноцінному розвитку, створенню умов для найкращого розвитку її особистості, розумових і фізичних здібностей дитини, а також розвитку кругозору, що в свою чергу, сприятиме підготовці дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами. В той же час відповідач не надає згоду на виїзд дитини за кордон, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси неповнолітньої дитини. З огляду на вищевикладені обставини, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, суд вважає можливим надати позивачці дозвіл на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO], за межі України до [ADDRESS], а також до Франції для відвідування, Діснейленду, без дозволу (згоди) батька дитини - [PERSON], в супроводі матері в періоди з 01.07.2019 року до 10.08.2019 року, з 21.10.2019 року по 02.11.2019 року, з 23.12.2019 року до 14.01.2020 року. При цьому, суд не бере до уваги посилання відповідача та його представника на переклад заяви чоловіка позивачки [PERSON], як неналежний доказ по справі, оскільки дану заяву суд розцінює як документ, що носить інформаційний характер та не є вирішальним при прийнятті рішення судом. Крім того, суд враховує положення ст. 141 СК України, якою визначено рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини, наявність у батьків відповідача нерухомості на узбережжі Азовського моря у с. Білосарайська Коса, бере до уваги бажання батька спілкуватися з дочкою та брати участь в її вихованні, тому доходить висновку, що перебування дитини за кордоном протягом усіх літніх, осінніх та зимових канікул може обмежити спілкування батька з дитиною. Стосовно позовних вимог про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон на період з 25.03.2019 року до 07.04.2019 року, суд зауважує, що відсутні обєктивні підстави для задоволення позову в цій частині, оскільки до набрання рішенням законної сили даний період повністю сплине. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial