Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивач МТСБУ в квітні 2018 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 50852 грн. 00 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 1762 грн. 00 коп. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 19.02.2015 р. о 19:30 год. по пр-ту Перемоги, 35 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю чотирьох транспортних засобів: 1) «Деу» д.н. [NUMBER], яким керував [PERSON]; 2) «Ніссан» д.н. [NUMBER], яким керував [PERSON]. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в СК «Страховий Капітал» при використанні транспортного засобу - «Ніссан» д.н. [NUMBER] за договором обов'язкового страхування № АІ 0474205. Позивач посилається на те, що потерпілий звернувся до МТСБУ із повідомленням про настання ДТП та з заявою про виплату страхового відшкодування заподіяної шкоди. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва, відповідача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Потерпілий своєчасно звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. Вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок ДТП, склала 50852 грн. 00 коп. Позивачем було виплачено відшкодування заподіяної шкоди внаслідок ДТП у розмірі 50 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 1757 від 14.04.2015 р., а також за послуги аварійного комісара було сплачено 852 грн. 00 коп. Оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а отже має право зворотної вимоги до відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, відповідно до якого позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить задовольнити, щодо прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечуючи обставин, викладених в позовній заяві. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 19.02.2015 р., о 19.30 год., в м. Києві на пр-ті Перемоги, 35 сталася дорожньо-транспортна пригода. Так, 19.02.2015 р., о 19.30 год., [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], по пр-ту Перемоги, 35 у м. Києві, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, в результаті чого здійснив наїзд на автомобіль [NUMBER], який, в свою чергу, допустив зіткнення з автомобілем «Форд», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], і автомобілем «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Згідно постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 06 березня 2015 р., винним у скоєнні ДТП, що сталася 19.02.2015 р. о 19.30 год., в м. Києві по пр-ту Перемоги, 35, було визнано [PERSON] та піддано стягненню за вчинення адміністративного правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. З матеріалів справи вбачається, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON] Цивільно-правова відповідальність автомобіля [NUMBER] була застрахована в СК «Страховий Капітал», що підтверджується Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів № АІ/0474205, що діяв на момент ДТП. Згідно Полісу № АІ/0474205, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн., розмір франшизи - 0 грн. З матеріалів справи встановлено, що на дату скоєння ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу відповідно до звіту № 966 від 02 березня 2015 р. про оцінку автомобіля [NUMBER], складає 110911,76 грн. із урахуванням ПДВ. Крім того вбачається, що МТСБУ були понесені витрати у зв'язку з залученням аварійного комісара в розмірі 852 грн. 00 коп. Встановлено, що 20 лютого 2015 р. потерпілий повідомив МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду (страховий випадок), а 19 березня 2016 р. звернувся з заявою про отримання відшкодування завданої шкоди. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка буда заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю та майну третьої особи. Доказів того, що відповідачем на користь потерпілого були відшкодовані збитки, завдані внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем не надано. Відповідно до підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як вбачається з матеріалів справи, 14 квітня 2015 р. позивачем було відшкодовано зазначену шкоду потерпілому [PERSON] в розмірі 50000,00 грн., згідно довідки № 1 від 30.03.2015 р. про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та наказу № 1757 від 08.04.2015 р., що підтверджується даними платіжного доручення № 1757 від 14.04.2015 р. Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем. Відповідно до пункту 38.2.1 ст.38 вище приведеного Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким чином, оскільки позивач виплатив грошові кошти на відшкодування завданих дорожньо-транспортною пригодою збитків, він має право регресної вимоги до відповідача на відшкодування понесених збитків. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі. Враховуючи викладене вище, виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, яка мала місце з вини відповідача, враховуючи також визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 50852 грн. 00 коп. З огляду на наведене, позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1762,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved