Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

Позивачка у судове засідання не з'явилася, надавши письмову заяву у якій позов підтримала та просила її вимоги задовольнити у повному обсязі, справу розглядати без її участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого секретарем виконкому Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району від 27.04.1993 року, за реєстровим номером №149 та зареєстрованого в КП Новомосковське МБТІ 18.05.1993 року за №997-5, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, відповідач по справі [PERSON] - є колишнім чоловік доньки позивачки - [PERSON], та згідно довідки Новоолександрівської сільської ради №1626 від 6.04.2015 року він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] починаючи з 28.11.2003 року. Проте, починаючи з червня 2012 року відповідач припинив сімейні стосунки з донькою позивачки та фактично не проживає і не користується житловим приміщенням за вищевказаною адресою, яке належить їй на праві власності і його місце перебування на даний час їм не відоме. Так, право позивачки на належне їй домоволодіння гарантується Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних прав свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,№4,№7 та №11 до «Конвенції», закріплено принципи непорушності права приватної власності, який означає право свободи на безперешкодне користування своїм майном закріпляє право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику майна вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'єю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Частина 2 статті 415 Цивільного кодексу України встановлює, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, згідно ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, відповідач [PERSON], не проживаючи у належному позивачці домоволодінні більш ніж шість місяців, втратив право користування житловою площею у вищевказаному домоволодінні згідно до вимог ст. 156 ЖК України. Відповідно статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним таких прав. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно створює перешкоди позивачці [PERSON] у користуванні житловим будинком [ADDRESS] Дніпропетровської області, який належить їй на праві власності, вважаю, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн. сплачена нею при подачі позову.

Outcome: approved