Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач ПАТ «Актабанк» 08.05.2015 року звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ТОВ «Інвестиційна фінансово-промислова група», [PERSON] про стягнення грошових коштів по кредитному договору. В обґрунтування позову зазначив, що між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна фінансово-промислова група» 07 червня 2011 року було укладено Кредитний договір №01-601/Т та 17 додаткових угод до нього, відповідно до якого з урахуванням Додаткової угоди №17 від 08.04.2013 року останньому було надано кредит в іноземній валюті у сумі 360\~000,00 доларів США. ТОВ «ІФПГ» умови договору не виконував належним чином та станом на 01.03.2015 рокуу має заборгованість за кредитним договором у сумі 377\~572,83 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 11\~365\~694,40 гривень. З метою забезпечення виконання ТОВ «ІФПГ» зобовязань перед ПАТ «Актабанк» по кредитному договору, позивач уклав з [PERSON] договір поруки № 01-601/Т/1 від 07 червня 2011 року, за яким [PERSON] зобовязався перед позивачем за належне виконання ТОВ «ІФПГ» зобовязань, що випливають та/або випливатимуть з Кредитного договору №01-601/Т від 07.06.2011р., укладеного між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ІФПГ», а також всіх додатків та Додаткових угод, що будуть укладені до неї, в тому числі щодо суми зобовязань, строків їх виконання, розміру процентів, комісій та інших платежів та умов. Згідно умов договору поруки, з урахуванням внесених змін та доповнень до нього [PERSON] несе солідарну відповідальність з ТОВ «ІФПГ». З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 01-601/Т/1 від 07 червня 2011 року у розмірі 377\~572,83 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 11\~365\~694,40 гривень. 09 серпня 2017 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами до ПАТ «Актабанк», ТОВ «Інвестиційна фінансово-промислова група» про визнання поруки такою, що припинена. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав на те, що ТОВ «ІФПГ» ліквідовано за ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року у справі 904/1615/16 та 06.06.2017 року виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Посилаючись на норми статті ст.609\~та ч.1 ст.559 ЦК України, [PERSON] вважає, що правовідносини між ним та банком, які виникли на підставі договору поруки, припиняються з припиненням забезпечених нею кредитних зобов'язань у зв'язку з припиненням ТОВ «ІФПГ» (позичальника) як юридичної особи. З урахуванням викладеного, позивач за зустрічним позовом просить суд визнати поруку [PERSON], що виникла на підставі договору поруки № 01-601/Т/1 від 07.06.2011 року, укладеного між ПАТ «Актабанк», ТОВ «ІФПГ» та [PERSON] такою, що припинена з 06.06.2017 року. Ухвалою суду від 18 серпня 2017 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON]Г до ПАТ «Актабанк», ТОВ «ІФПГ» про визнання поруки такою, що припинена, до спільного розгляду з первісним позовом. Представник ПАТ «Актабанк» в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі, проти зустрічного позову заперечував. Представник [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав у повному обсязі, проти первісного позову заперечував. Ухвалою суду від 01 листопада 2017 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог за первісним та зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна фінансово-промислова група» на підставі п.7 ч.1 ст.205 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази, приходить до наступного висновку. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 07 червня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «АКТАБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна фінансово-промислова група» було укладено Кредитний договір №01-601/Т. До зазначеного кредитного договору було укладено 17 (сімнадцять) додаткових угод. Згідно останньої редакції п.1.1 Кредитного договору (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №17 від 08.04.2013 року) ТОВ «ІФПГ» було надано кредит у розмірі 360\~000,00 доларів США із нарахуванням процентів за ставкою 14% річних. Відповідно до п.1.3 Додаткової угоди №17 від 08 квітня 2014 року погашення кредиту здійснюється згідно Графіка, зазначеного у кредитному договорі з кінцевим терміном повернення 19 листопада 2014 року. Із розрахунку, наведеного позивачем, вбачається, що ТОВ «ІФПГ», починаючи з 22 серпня 2014 року, припинило виконувати чергові платежі за Графіком, що погоджений сторонами у Додатковій угоді №17 від 08.04.2014р. Згідно з п.3.5 кредитного договору сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно по 10 число включно місяця, наступного за місяцем, за який було здійснено таке нарахування. Відповідно до п.3.7 кредитного договору при порушенні позичальником строку погашення кредиту або його частини відповідно до графіку, встановленого у п.1.3 цього договору, нарахування процентів здійснюється з розрахунку 40% річних на суму простроченої заборгованості, з першого дня порушення строку погашення кредиту (його частки) по день, що передує дню усунення такого порушення. Згідно з п.9.2 кредитного договору за порушення строків повернення кредиту, сплати процентів, комісій та інших платежів, передбачених зокрема п.п.6.5, 6.6, 6.7, 6.8, 6.9 цього договору, позичальник зобовязується сплатити на користь та на вимогу банку пеню від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за строк прострочення виконання зобовязання, на суму невиконаного зобовязання. Умови кредитного договору ТОВ «ІФПГ» не виконано, а тому станом на день подання позову заборгованість за кредитним договором №01-601/Т від 07 червня 2011 року становить : 377\~572,83 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 11\~365\~694,40 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 335\~300,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 9\~308\~974,14 грн.; заборгованість по відсоткам 34\~556,34 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 956\~391,81 грн.; заборгованість по пені за прострочення строків повернення кредиту - 29\~457,76 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 817\~839,43 грн.; заборгованість по пені за прострочення строків повернення відсотків 2\~349,41 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 65\~226,87 грн.; строкова заборгованість по відсоткам 7\~716,49 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 214\~233,85 грн. Розмір заборгованості ТОВ «ІФПГ» перед банком підтверджується розрахунком, наданим позивачем. 07 червня 2011 року між ПАТ «Актабанк» та [PERSON], ТОВ «ІФПГ» було укладено договір поруки № 01-601/Т/1, згідно з умовами якого [PERSON] зобовязався перед позивачем за належне виконання ТОВ «ІФПГ» зобовязань, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору №01-601/Т від 07.06.2011р., укладеного між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ІФПГ», а також всіх додатків та Додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобовязань, строків їх виконання, розміру процентів, комісій та інших платежів та умов. Відповідно до п.1.1 зазначеного договору поруки [PERSON] несе солідарну відповідальність з ТОВ «ІФПГ». Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1\~ст.1048 ЦК України). Відповідно до ст.. 629 ЦК України, Договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ч.1\~ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1\~ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини першої\~статті 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст.554 ЦК України). Статтею 609 ЦК України\~передбачено, що зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Згідно ухвали господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/1615/16 від 11.04.2017 року ліквідовано юридичну особу Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна фінансово-промислова група» (код ЄДРПОУ 33274481). Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ТОВ «Інвестиційна фінансово-промислова група» виключено із реєстру 06.06.2017р. Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» Господарський суд припиняє провадження у справі про банкрутство, якщо: затверджений звіт ліквідатора в порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ч. 4 ст. 83 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» У випадках, передбачених пунктами 4-7 частини першої цієї статті, господарський суд в ухвалі про припинення провадження у справі зазначає, що вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений цим Законом строк або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню. Згідно з визначенням термінів, даним у статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», погашені вимоги кредиторів - задоволені вимоги кредиторів, вимоги, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну зобовязання або припинення зобовязання в інший спосіб, а також інші вимоги, які відповідно до цього Закону вважаються погашеними. Іншими словами, погашені вимоги кредиторів є припиненими зобовязаннями боржника. Згідно з ч.1\~ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до змісту ст.ст.559,\~598 ЦК України\~припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Термін «порука», застосований законодавцем у ч.1\~ст.559 ЦК України, використовується у розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки. Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що порука припиняється в разі припинення основного зобов'язання. Таким чином, припинення юридичної особи у зв'язку з визнанням її банкрутом є підставою припинення поруки, тому що зобов'язання за кредитним договором припинилося. Наведене узгоджується з позицією Верховного суду України у постанові від 07.11.2012 №6-129цс-12. Крім того, суд приймає до уваги позицію Верховного суду України, висловлену у постанові від 25.11.2015р. по справі №6-172цс15: «Положення\~статті 559 ЦК України\~стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов'язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки. Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи - боржника. Отже, оскільки у справі, яка переглядається, право на стягнення з поручителя заборгованості (шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про стягнення цієї заборгованості з поручителя) було реалізоване кредитором до ліквідації боржника, то ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов'язання поручителя.». З аналізу правових висновків Верховного суду України, викладених в постанові від 25.11.2015 по справі №6-172цс15, вбачається, що можливий варіант, коли забезпечуюче зобовязання, зокрема порука, не припиняється у звязку із припиненням основного зобовязання, повязаного із ліквідацією основного боржника, але виключно у випадку, коли до моменту ліквідації основного боржника, було винесено судове рішення про стягнення заборгованості по основному договору з поручителя і дане рішення набрало законної сили. В такому випадку обов'язок поручителя щодо виконання зобов'язання за основним договором виникає саме з рішення суду. Тобто правова позиція Верховного суду України, викладена в постанові від 25.11.2015 по справі №6-172цс15, в цілому підтверджує правові висновки Верховного суду України, наведені в постановах від 07.11.2012 по справі №6-129цс12 та від 11.09.2013 по справі №6-52цс13 щодо припинення забезпечуючого зобовязання, зокрема поруки, у звязку з припинення основного зобов'язання внаслідок ліквідації юридичної особи - боржника за цим зобов'язанням, але за умови якщо до моменту ліквідації юридичної особи\~боржника по основному зобовязанню, не було винесено судове рішення про стягнення з поручителя заборгованості по основному договору, яке набрало законної сили. Також, аналогічні висновки щодо застосування частини першої статті 559, частини першої статті 609 ЦК України були наведені в постанові Верховного Суду України від 29 березня 2017 року № 6-2013 цс16. У справі, що розглядається, рішення щодо стягнення з [PERSON] заборгованості ТОВ «ІФПГ» перед ПАТ «Актабанк» відсутнє. Відтак зобовязання [PERSON] перед банком сплатити борг ТОВ «ІФПГ» за кредитним договором №01-601/Т від 07.06.2011р є припиненими у звязку з ліквідацією юридичної особи боржника. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч.1.\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно з ч.2\~ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Тобто законом поручителю, який виконав за боржника основне зобовязання, надано право зворотної вимоги до боржника за основним зобовязанням. Проте, у разі ліквідації основного боржника та звернення стягнення на кошти поручителя, в рахунок погашення боргу основного боржника за основним зобовязанням, буде порушено співвідношення майнових інтересів сторін та позбавлено поручителя права на регресну вимогу до основного боржника, в тому числі і в судовому порядку, що в свою чергу є порушенням прав поручителя, передбачених\~ст. 55 Конституції України, ст.\~15,16 ЦК України,\~ст. 3 ЦПК України,\~ст. 1 ГПК України, на захист своїх прав в суді, та передбачених ч.1 ст.\~6\~та ст.\~13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прав на справедливий суд та ефективний засіб юридичного захисту. На підставі вищенаведеного суд вважає можливим задовольнити вимоги [PERSON] за зустрічним позовом щодо визнання поруки такою, що припинена з 06.06.2017 року. З урахуванням зазначеного, вимоги ПАТ «Актабанк» щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів за кредитним договором задоволенню не підлягають. Судові витрати за зустрічним позовом, відповідно до вимог\~ст.88 ЦПК України,\~підлягають покладенню на ПАТ «Актабанк». На підставі викладеного,

Outcome: approved