Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона являється власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок підтверджується Договором купівлі-продажу будинку від 02.08.2005 року, реєстровий №1672, а також Витягом Комунального підприємства «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію прав від 19.03.2012 року, номер витягу: 33513655, реєстраційний номер: 10094548. За вказаною вище адресою зареєстрована також колишня невістка позивачки, [PERSON] , яка фактично з 28 серпня 2017 року за даною адресою не проживає. Згідно рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12.11.2018 року шлюб між сином позивачки, [PERSON] , та відповідачкою розірвано. Оскільки відповідачка, [PERSON] , членом сім`ї позивача не являється, спільне господарство сторонами не ведеться, то вона не має права на проживання та користування житловим будинком. У зв`язку з вищенаведеним, позивачка просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивачки [PERSON] - [PERSON] , який надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник третьої особи Центру надання адміністративних послуг при виконавчому комітеті Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області секретар селищної ради Єрмак Т.М. надіслала до суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, рішення просить прийняти на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] являється власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу будинку від 02.08.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, реєстровий №1672; Витягом Комунального підприємства «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію прав від 19.03.2012 року, номер витягу: 33513655, реєстраційний номер: 10094548 (а.с.3,4). Згідно копії довідки №249 від 14.01.2021 року, виданої виконавчим комітетом Покровської селищної ради в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: син - [PERSON] , [INFO] , невістка - [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Згідно копії рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 12.11.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23.10.1999 року виконкомом Олександрівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, актовий запис №22 розірвано (а.с.7-8). Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] , 15.01.2021 року комісією в складі депутата Покровської селищної ради, [PERSON] , та сусідів [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але з 28 серпня 2017 року за вказаною адресою не проживає (а.с.5). Так, статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Члени сім`ї власника житлового приміщення мають право на проживання з власником та користування житловим приміщенням на підставі сервітуту. Сервітут це договір на обмежене користування, а обмеження щодо користування житлом встановлюються законом. Законодавство пов`язує такий сервітут з спільним веденням господарства членами однієї сім`ї при умові, що його ведення не можливе без спільного проживання членів сім`ї. Таким чином, аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Судом достовірно встановлено, що відповідачка вселилася у житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] в якості члена сім`ї власника житлового будинку, як її невістка, і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. На підставі з п.4 ч.1 ст.406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставин, які були підставою для встановлення сервітуту. Отже, при припиненні сімейних відносин та ведення господарства спільно припиняється дія сервітуту. Вказана правова позиція висловлена у Постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року, справа №182/7347/18 (провадження № 61-19252св19). Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що відповідачка не перебуває в сімейних відносинах з позивачкою, спільним побутом з нею не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України, жиле приміщення зберігається за відсутньою особою протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved