Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між нею та відповідачем 01.01.2011 року був укладений договір про надання послуг, відповідно до якого позивачка зобов'язалася надавати послуги з організації роботи служби паливно-мастильних матеріалів, а відповідач оплатити надані послуги. Дія даного Договору закінчилась 13.09.2012 року, коли право власності перейшло до третіх осіб. Як зазначає позивач, відповідачем на початковому етапі виконання договірних відносин оплачувались надані ним послуги, але з жовтня 2011 року відповідач припинив оплачувати послуги та ухилився від надання актів виконаних робіт, посилаючись на тимчасові матеріальні труднощі. Із вимогами про погашення заборгованості позивачка зверталася як до відповідача, так і до правоохоронних органів, але незважаючи на це виплата так і не відбулась. Твердження відповідача про те, що на майно було накладено арешт і оплату має здійснювати правоохоронний орган, позивач вважає незаконними та необґрунтованими, в зв'язку з чим, просить стягнути на її користь з відповідача заборгованість по Договору про надання послуг від 01 січня 2011 року в сумі 14367,04 грн.; стягнути на її користь з відповідача витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 243,60 грн. та витрати по сплаті судового збору по заяві про забезпечення позову в сумі 121,80 грн. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просила суд її задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома, заяв про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд встановив, що між ТОВ «Міжнародний Аеропорт «Херсон» в особі в.о. генерального директора Степановою С.І. та [PERSON] 01.01.2011 року був укладений договір про надання послуг б/н, за умовами якого виконавець [PERSON] зобов'язалася надавати послуги з організації роботи служби паливно-мастильних матеріалів. За п. 1 умов вищевказаного Договору, одна сторона (виконавець) зобов'язується надати послуги за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконанні послуги. Відповідно третього пункту Договору, за цим договором виконавець зобов'язується виконувати роботу, визначену завданням замовника, а замовник зобов'язується оплачувати надані послуги і забезпечувати умови для надання послуг. Згідно пунктів 5,6 умов Договору, за виконання обов'язків, передбачених цим договором, після підписання Акту наданих послуг, виконавцю здійснюється оплата відповідно до обсягу та якості наданих послуг. Обсяг та вартість послуг визначається в Акті наданих послуг, який є підставою для виплати винагороди виконавцю. Протягом десяти банківських днів після підписання сторонами Акту наданих послуг замовник здійснює оплату вартості робіт готівкою через касу підприємства або шляхом перерахування коштів на особовий картковий рахунок виконавця, після утримання внесків у Пенсійний фонд та перерахування у бюджет податків згідно з діючим законодавством. Вказаний Договір діяв з дня його укладання до моменту передачі права власності на об'єкт третім особам, тобто до 13.09.2012 року. Як зазначає позивач, ТОВ «Міжнародний Аеропорт «Херсон» на початковому етапі виконання договірних відносин оплачував надані ним послуги, що підтверджується наданими суду доказами, як-то відомість про виплату грошей за січень 2011 року та індивідуальні відомості про застраховану особу, що надані управлінням пенсійного фонду України у м. Херсоні. Однак, з жовтня 2011 року ТОВ «Міжнародний Аеропорт «Херсон» припинив оплачувати послуги та ухилився від надання актів виконаних робіт позивачу, посилаючись на тимчасові матеріальні труднощі. Вказаний факт підтверджується наданою суду копією заяви [PERSON] адресованою ТОВ «Міжнародний Аеропорт «Херсон», про вимогу виплатити заборгованість за надані послуги по охороні об'єктів ТОВ «Міжнародний Аеропорт «Херсон»; індивідуальною відомістю про застраховану особу - [PERSON] що надана управлінням пенсійного фонду України у м. Херсоні від 29.01.2014 року; розрахунком заборгованості ТОВ «Міжнародний Аеропорт «Херсон» за жовтень-грудень 2011 року, січень-вересень 2012 року, загальна сума заборгованості за яким, перед [PERSON], становить 14367,04 грн. Окрім цього, наявність у відповідача заборгованості перед позивачем, також підтверджується листом представника учасника ТОВ «Міжнародний аеропорт «Херсон» - Компанії «Авіком Британія Лімітед» Льовіна А.І. від 04.04.2012 року, за яким [PERSON] роз'яснено право звернення безпосередньо до прокуратури Херсонської області, в зв'язку з тим, що в листопаді 2011 року слідчим в особливо важливих справах СВ прокуратури Херсонської області, в процесі досудового слідства у кримінальній справі, було винесено постанову, якою накладено арешт та заборону відчуження цілісного комплексу аеропорту Херсон. Відповідно до листа Територіальної Державної інспекції з питань праці у м.Києві за вих.№ Р-1640 від 06.09.2013 р. адресованого [PERSON], вбачається, що питання про невиплати грошової винагороди за договором про надання послуг ТОВ «Міжнародний аеропорт «Херсон», відповідно до законодавства України в деяких випадках робота може виконуватись не на підставі трудового договору, а згідно з укладеною трудовою угодою. Однак, при цьому не виникають трудові відносини, які регулюються трудовим законодавством. Такі договори належать до цивільно-правових договорів і є однією з форм договору підряду, що регулюються нормами цивільного законодавства. Виходячи з викладеного, вирішення питання, порушеного [PERSON] у заяві щодо невиплати грошової винагороди за договором про надання послуг, до повноважень державної інспекції з питань праці не входить. Спори щодо виконання умов цивільно-правових договорів вирішуються виключно в судовому порядку. Позивачка неодноразово зверталася до ТОВ «Міжнародний аеропорт «Херсон» з вимогами про погашення заборгованості, однак відповідач заборгованість на сьогоднішній день не відшкодував. Відповідно ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно вимог ст. 527 ЦК України - боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно ст.530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Окрім цього, згідно ч. 1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Так, позовна вимога [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором про надання послуг підлягає задоволенню, оскільки відповідно до умов Договору укладеного між сторонами, відповідач не виконав обов'язки покладені на нього за Договором, а тому повинен нести відповідальність відповідно до чинного законодавства та умов договору. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В частині відшкодування витрат понесених позивачем по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову в сумі 121,80 грн. суд вважає за доцільне відмовити, так як вказане не передбачено чинним законодавством.

Outcome: partial