Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що відносини в сімї не склалися, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, відповідач зловживає спиртними напоями, працювати не бажає, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Вважає, що шлюб з відповідачем носить формальний характер, суперечить її інтересам, на примирення не погоджується, неповнолітню доньку [PERSON], 13.11.2012 року залишити на проживання з нею. Ухвалою суду від 09.12.2015 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу в частині вимог про визначення місця проживання неповнолітньої дитини залишено без розгляду. В судове засідання позивач не з'явилася, але надала заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з»явився, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, тому згідно ч.5 ст.74 ЦПК України незважаючи на його відсутність за зареєстрованим місцем проживання, відповідач вважається повідомленим належним чином. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі даних та доказів. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-БВ №117217, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Хмельницькому району реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, 19.02.2014 року сторони зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №6 ( а.с.3). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивачка не заявила вимогу відновити їй дошлюбне прізвище. В судовому засіданні встановлено, що відносини між сторонами не склалися, шлюбних відносин не підтримують, тобто фактично шлюб не існує, збереження сім`ї стало неможливим, а тому він підлягає розірванню, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Судовий збір позивач сплатила в сумі 487,20 грн., який відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідачка на користь позивача.

Outcome: approved