Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про захист прав споживачів і в обґрунтування позовних вимог вказала про те, що 26.12.2019 року вона звернулась до відповідачки з питанням про працевлаштування за кордоном. На той момент відповідачка була фізичною особою-підприємцем та працювала в туристичній фірмі «[INFO]», яка знаходилась за адресою: [ADDRESS] . Позивачці повідомили про те, що, враховуючи новорічні свята, до них слід звернутися вже після нового року. 08.01.2020 року відповідачка зателефонувала позивачці та сказала, щоб вона приїхала до них з грошима та закордонним паспортом. Позивачка приїхала до фірми, передала 3000 грн. за послуги, однак копії договору не отримала, лише отримала копію чека. За домовленістю відповідачка зобов`язалася знайти позивачці роботу за кордоном за погодженими критеріями (умови роботи, проживання, строки та інші істотні умови працевлаштування). Спочатку позивачку повідомили про те, що зможуть направити її на роботу у січні. Потім пообіцяли, що 7-8 лютого 2020 року вони направлять велику групу на роботу в Угорщину, куди включать і її. Однак цього не відбулось. 08.02.2020 року позивачка знов прийшла до фірми, щоб забрати свої гроші, однак її вмовили почекати ще. В подальшому з нею ніхто вже не зв`язувався, лише після її нагадувань обіцяли знов знайти для неї роботу. Чергова обіцянка роботи була призначена на 26.02.2020 року, одна так само до справи не дійшло. Враховуючи, що відповідачка належним чином не виконала своїх обов`язків, а сплачені кошти в розмірі 3000 грн. не повернула, позивачка змушена звернутись до суду і просить визнати договір від 08.01.2020 року про надання послуг, укладений між нею та ФОП [PERSON] , недійсним. Стягнути з відповідачки на її користь кошти в розмірі 3000,00 грн., 3% річних в сумі 103,00 грн., інфляційне збільшення боргу в сумі 270,87 грн., а всього 3373,87 грн. Крім того, просить стягнути з відповідачки на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. До початку судового засідання від представника позивачки за довіреністю - адвоката Ященка В.В. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка в судове засідання не з`явився двічі: 10.08.2021 року, 07.10.2021 року, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Від неї не надійшло заяви про розгляд справи у її відсутність, відзив не надала. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. 08.01.2020 року [PERSON] уклала з ФОП [PERSON] договір пронадання інформаційно-консультативних послуг. Позивачка передала відповідачці 3000,00 грн. за послуги, однак копії договору не отримала, лише отримала копію чека (а.с. 4). За домовленістю відповідачка зобов`язалася знайти позивачці роботу за кордоном за погодженими критеріями (умови роботи, проживання, строки та інші істотні умови працевлаштування). Однак, відповідачка належним чином не виконала своїх зобов`язань, не надала послуги з пошуку актуальної інформації про наявність вільних робочих місць за погодженими критеріями у встановлений термін, про причини неможливості виконання позивачку не повідомила, а сплачені позивачкою кошти в розмірі 3000,00 грн. не повернула. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)» Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Згідно ст. 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Згідно ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ч. 3 ст. 510 ЦК України якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» посередництво у працевлаштуванні за кордоном підлягає обов`язковому ліцензуванню. Постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року № 1060 затверджено Ліцензійні умови провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном. Згідно п.п. 11-13 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з посередництва у працевлаштуванні за кордоном невід`ємним додатком до договору про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном є завірена ліцензіатом копія погодженого проекту трудового договору з іноземним роботодавцем. Ліцензіат зобов`язаний надавати клієнту достовірну інформацію відповідно до вимог законодавства. Виконання умов договору між ліцензіатом і клієнтом про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном оформляється актом наданих послуг, який підписується обома сторонами. Ліцензіат не має право отримувати від клієнтів плату за послугу з посередництва у працевлаштуванні за кордоном до дня отримання останнім підписаного іноземним роботодавцем примірника трудового договору (контракту наймання) та підписання акту наданих послуг. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Із змісту ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Позивачкою неодноразово на адресу знаходження відповідачки - «[INFO]», а саме: [ADDRESS], були направлені заяви, лист-претензія з проханням повернути їй грошові кошти в сумі 3000,00 грн. Позивачка повідомляла відповідачку про те, що у разі невідшкодування їй збитків, вона буде змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Однак, усі вимоги та прохання позивачки повернути їй грошові кошти відповідачкою були проігноровані. Отже, оскільки до теперішнього часу відповідачка належним чином не виконала своїх зобов`язань за договором, а саме: не надала послуги з пошуку інформації про наявність вільних робочих місць за погодженими критеріями у встановлений термін, про причини неможливості виконання позивачку не повідомила, а сплачені позивачкою кошти в розмірі 3000,00 грн. не повернула, відтак, суд вважає за необхідне визнати договір про надання інформаційно-консультативних послуг від 08.01.2020 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] , недійсним та стягнути з відповідачки на користь позивачки кошти в розмірі 3000,00 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивачка надала усі можливі і наявні у неї докази в обґрунтування позову, відповідачка доказів на спростування доводів позивачки не надала, тому відповідно до ст. ст. 83, 177, 280 ЦПК України, суд погоджується з розрахунком позивачки, вказаним у позові, а саме: розрахунком 3% річних від простроченої суми в розмірі 103,00 грн., а також розміром інфляційного збільшення боргу в сумі 270,87 грн. З огляду на викладене, порушене право позивачки підлягає захисту, тому суд вважає необхідним позовні вимоги в частині стягнення 3% річних від простроченої суми в розмірі 103,00 грн., а також розміру інфляційного збільшення боргу в сумі 270,87 грн., задовольнити, стягнувши з відповідачки на користь позивачки 3% річних від простроченої суми в розмірі 103,00 грн. та розмір інфляційного збільшення боргу в сумі 270,87 грн. Що стосується вимоги позивачки про стягнення з відповідачки на її користь витрат за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 7000,00 грн., то суд дійшов висновку про її задоволення, виходячи з наступного. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно договору про надання правових послуг (правничої допомоги) від 15.11.2020 року адвокат Ященко В.В., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 310, з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, уклали договір про надання професійної правничої (правової) допомоги (а.с. 9). Із змісту п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України вбачається, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 5 ст. 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139, ч. 3 ст. 141 ЦПК України, а також їх документального обґрунтування. Згідно квитанції від 16.04.2021 року адвокат Ященко В.В. отримав від [PERSON] 7000,00 грн. за умовами договору про надання професійної правничої допомоги від 15.11.2020 року (а.с. 11), тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів здійснюється судом, споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial