Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 6, що знаходиться в м. Харкові по вул. Пожарського. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власницею вищевказаного будинку, в якому зареєстрований відповідач по справі, який за вищевказаною адресою не проживає, а проживає за адресою: [INFO], б. 9/23 зі своєю дружиною. Позивачка зазначала, що комунальні послуги відповідач не сплачує та їй важко сплачувати комунальні послуги за двох осіб, оскільки вона є пенсіонеркою. Наявність реєстрації відповідача за вищевказаною адресою порушує її права як власника, що фактично позбавляє права безперешкодного володіння, користування та розпорядження належною її власністю, отримання субсидії. На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов. Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, пояснила про обставини, викладені вище. Відповідач у судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надавав, заперечень проти позову також не подав. \~\~\~\~ Представник третьої особи Фрунзенського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області у судове засідання не зявився, суду надана заява за підписом заступника начальника про розгляд справи за відсутності їх представника. \~\~\~\~ Враховуючи положення ч. 1\~ст. 224 ЦПК України,\~судом проведено заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивачки та свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно відповіді КП «Харківське міське БТІ» від 19.11.2015 року № 25-1621 станом на 31.12.2012 року житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Пожарського, 6 у м. Харкові на праві власності зареєстрований за [PERSON] 75/100 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 07.08.1980 року 12-ю ХДНК, р№ 3-2675; 1/4 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27.07.1973 року 4-ю ХДНК, р№ 1-3230. Копії вищезазначених свідоцтв про право на спадщину містяться в матеріалах справи, оригінали яких оглянуті судом в судовому засіданні. Як вбачається з відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. \~Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується також поясненнями свідків [PERSON], [PERSON]. Так, свідок [PERSON], попереджена про кримінальну відповідальність, пояснила, що вона є сусідкою позивачки, знає її близько 10 років. Позивачка мешкає разом із чоловіком, а відповідач [PERSON] за адресою: м. Харків, вул. Пожарського, 6 тривалий час не мешкає, мешкає за іншою адресою зі своєю сімєю. Позивачка перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідачу не чинить, до квартири відповідач не навідується. Свідок [PERSON], попереджена про кримінальну відповідальність, пояснила, що є сусідкою позивачки, знає її близько 50 років, ходять друг до друга в гості практично кожного дня. Відповідач за адресою:м. Харків, вул. Пожарського, 6 не мешкає, останній раз свідок бачила [PERSON] близько 3 років тому, його речей в будинку немає, комунальні послуги сплачує позивачка, поточний ремонт також робить вона. Перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачу не чиниться. Згідно листа за підписом начальника Фрунзенського ВП полковника поліції [PERSON], [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [INFO], в період з 2014 року та по теперішній час до Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області з будь якими заявами, скаргами, чи повідомленнями не звертався. КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 3» повідомляли, що [PERSON] з 2014 року по теперішній час за медичною допомогою до поліклініки не звертався, лікарняний листок не видавався, медична документація в поліклініці відсутня. \~В силу ч. 1\~ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі\~ст. 60 ЦПК України,\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~316,\~317,319,\~321 ЦК України). Згідно зі\~ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно, вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Відповідно до\~статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини першої\~статті 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. \~Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [INFO], б. 6, тривалий час та покинув спірне житло добровільно, перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено. Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік, суду не надано. Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірним будинком, в матеріалах справи також відсутні. Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.ст.\~64,\~156 Житлового Кодексу України\~відповідач є членом сімї позивача. Згідно\~ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач залишається бути зареєстрованим у спірному будинку, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірному житловому будинку фактично не проживає більше одного року. Наявність реєстрації відповідача у спірному житловому будинку перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. \~\~\~\~Стосовно вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, слід зазначити наступне. Згідно ч. ч. 1, 2\~ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття\~з\~реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового\~рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права\~власності\~на\~житлове\~приміщення\~або\~права користування житловим\~приміщенням,\~про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;\~свідоцтва про смерть. Тобто, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття\~з реєстрації\~місця проживання особи, що дає підстави для часткового задоволення позову [PERSON]. Згідно ст. 88 ЦПК України,\~з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по оплаті судового збору в сумі 487 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial