Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з указаним позовом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона має в користуванні земельну ділянку загальною площею 0,22 га по [ADDRESS], Черкаського району, однак при проведенні обмірів земельної ділянки було встановлено, що фактична площа земельної ділянки, що перебуває в користуванні становить 0,1944 га, а у відповідачки [PERSON] земельна ділянка, що перебуває в її користуванні на 0,012 га є більшою ніж та що їй виділялась, таким чином позивачка вважає, що саме відповідачем порушено її право користування земельною ділянкою та просила відновити межу яка поділяє земельні ділянки по [ADDRESS], Черкаського району. У судовому засіданні представником позивача уточнено позовні вимоги, відповідно до яких позивач просить позовні вимоги задовольнити частково, відновити межу суміжних земельних ділянок між позивачем та відповідачем по фактичному землекористуванню відповідно до висновку проведеної судової експертизи та стягнути з відповідачки на користь позивачки понесені судові витрати у справі. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на ту обставину, що відповідачем захоплення земельної ділянки позивачки не здійснювалось, причиною звернення позивачки до суду є побудовані нею будівлі на межі з відповідачкою та необхідність їх обслуговування та ремонту, представник відповідача у судовому засіданні погодилась з висновком проведеної експертизи, щодо встановлення розмежування земельних ділянок по фактичному користуванню ними відповідно до лінійних вимірів та зображень зазначених на плані схемі до висновку експерта. Щодо стягнення з відповідачки понесених судових витрат, представник зазначала, що оскільки жодних порушень з боку відповідачки її прав не відбулося то і понесені судові витрати стягненню не підлягають. Крім цього представник відповідача просила суд застосувати наслідки пропущення позивачем строків звернення до суду і з цих підстав просила відмовити у задоволенні позову. Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Щодо вимоги представника відповідача застосувати наслідки пропущення строку звернення до суду, суд зазначає, що з 2008 року позивачка намагалася в позасудовому порядку врегулювати питання встановлення межі земельних ділянок відповідно до вимог Земельного Кодексу України. Після виготовлення відповідної технічної документації 26.05.2014 року відповідачкою у справі було відмовлено у підписанні акту погодження меже земельних ділянок, а тому суд вважає, що саме з цього часу розпочався відлік відповідних процесуальних строків, тому суд вважає, що дана заява не може бути задоволена. Судом встановлено, що згідно довідки Яснозірської сільської ради за [PERSON] обліковується в користуванні присадибна земельна ділянка розміром 0,22 га, що розташована по [ADDRESS]. Відповідно до довідки Яснозірської сільської ради за [PERSON] обліковується в користуванні земельна ділянка загальною площею 0,52 га, з яких ділянка площею 0,26 га біля будинку по [ADDRESS], Черкаського району. Як вбачається з матеріалів справи, сторони намагалися виготовити технічну документацію на спірні земельні ділянки проте, як констатує суд зазначена документація не була виготовлена та відповідним чином затверджена, оскільки сторонами не було погоджено відповідні межі землекористування. За клопотанням позивача судом призначена судова будівельно-технічна експертиза, згідно висновку якої №36/14 від 19 листопада 2014 року встановлено, що площа земельної ділянки будинковолодіння [ADDRESS] гр. [PERSON] становить 0,2785 га, що перевищує площу, вказану в документі, що встановлює право користування нею на 0,0185 га, площа земельної ділянки будинковолодіння [ADDRESS] гр. [PERSON] становить 0,1968 га, що є зменшеною, ніж вказана в документі, що встановлює право користування нею на 0,0232 га, тому межі ділянок в натурі не відповідають документам, що встановлюють право користування ними. Надати відповідь на питання хто з користувачів змінив межу і наскільки не представляється можливим у зв'язку з відсутністю земельно-кадастрової документації. У зв'язку з викладеним експерт вважає найбільш прийнятним варіант порядку користування земельними ділянками по фактичному користуванню відповідно до вимог ч. 2 ст. 107 Земельного Кодексу України, відповідно до додатку №1 до висновку даної експертизи. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Держава відповідно до положень статті 55 Конституції України кожному гарантувала право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно ч. 1 ст. 2 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. У відповідності до ч. 2 ст. 2 ЗК України суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЗК України об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). За приписами ч. 1 ст. 4 ЗК України земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин. Згідно ч. 2 ст. 4 ЗК України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно п. г ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; Приписами ч. 1 ст. 106 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ч. 3 ст. 106 ЗК України витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними. Згідно ч. 1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЗК України у разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. Щодо позовної вимоги відновити межу між домоволодіннями, суд зазначає, що зазначена вимога до задоволення не підлягає, оскільки судом не було встановлено порушення відповідачкою розмежування земельних ділянок, оскільки земельно-кадастрова документація на дані земельні ділянки не розроблялася, достеменно встановити межі земельних ділянок є неможливим, тому суд вважає за можливе встановити межу, яка розділяє спільні земельні ділянки за фактичним користуванням, відповідно до висновку земельно-технічної експертизи№36/14 від 19 листопада 2014 року. Враховуючи, що висновок експертизи визначає межі суміжних земельних ділянок як позивачки так і відповідачки, суд вважає за можливе покласти витрати за проведення експертизи на обидві сторони у рівних частинах, по 2000 грн. 00 коп. з кожної. Оскільки вартість експертизи оплачено позивачкою, з відповідача на її користь підлягає стягненню половина вартості експертизи. Суд критично ставиться до наданих позивачкою квитанцій про оплату послуг ТОВ «Землеустрій та оцінка» за проведення геодезичних обмірів, оскільки вони проведені до пред'явлення позову до суду в межах виготовлення технічної документації і зазначені витрати мають нестися стороною, яка їх замовила. Крім цього, враховуючи часткове задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати зі сплати судового збору у сумі 124 грн. 30 коп., згідно ст. 88 ЦПК України. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial