Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 27 квітня 1974 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, що стверджено повторним свідоцтвом про шлюб, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великоберезнянського районного управління юстиції Закарпатської області 15 жовтня 2008 року. Від даного шлюбу в сторін народилося двоє дітей, які є повнолітніми та проживають окремо. Позивачка зазначила, що причиною звернення з даною позовною заявою до суду стало те, що в неї з відповідачем різні характери та погляди на сімейне життя, що призводило до частих непорозумінь та сварок, в звязку з чим сторони втратили взаємне почуття любові, довіри та поваги, більше одного року проживають окремо, спільне господарство не ведуть, рідко спілкуються, з чого слідує, що шлюб між ними існує лише формально, а тому позивачка просить шлюб між ними розірвати. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. \~ \~ \~ \~В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, однак подав суду заяву в якій просив справу розглянути без його участі, позов визнає повністю. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутністю сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що 27 квітня 1974 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Великоберезнянського районного управління юстиції Закарпатської області, актовий запис №13, що підтверджено повторним свідоцтвом про шлюб серії 1-ФМ №046051 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Великоберезнянського районного управління юстиції Закарпатської області 15 жовтня 2008 року. Також встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільне господарство не ведуть. Неявку сторін у судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони повністю втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сімя розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4\~ст. 56 цього Кодексу\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а також враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідає положенням ч. 1\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved