Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 23 вересня 2010 року, право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вул. Садовій, 14, в с. Лупареве Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті матері залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку, оскільки є інший спадкоємець відповідач в справі, а також через відсутність неналежним чином оформленого правовстановлюючого документу на спадкову нерухомість. Посилаючись на те, що вона є спадкоємицею першої черги після смерті матері і прийняла спадщину, але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча інший спадкоємиць не заперечує проти оформлення спадщини нею і відмовляється від неї на її користь, тому просила винести рішення про визнання за нею права власності на дане спадкове майно. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від них надійшли заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Позивачка в своїй заяві також просила позов задовольнити, а відповідач в своїй заяві позов визнав та не заперечував проти оформлення спадщини за позивачкою. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 23 вересня 2010 року в с. Лупареве Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області померла [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді будинку за адресою: Миколаївська область, Жовтневий (тепер Вітовського) район, с. Лупареве, вул. Садова, 14 . Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. На час відкриття спадщини (час смерті) [PERSON] проживала одна. Відповідно до ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги спадкування за законом відносяться діти та батьки спадкодавця. Спадщину після її смерті прийняли її діти [PERSON] позивачка в справі, та [PERSON] відповідач. Вони прийняли спадщину шляхом подання заяв до районної державної нотаріальної контори в передбачений шестимісячний строк після смерті спадкодавиці. Далі, під час оформлення спадщини на будинок після смерті матері позивачка отримала розяснення від нотаріуса про неможливість її оформлення в такому порядку, оскільки не представила належним чином оформлені оригінали правовстановлюючих документів на дану нерухомість, а також за наявності іншого спадкоємця який прийняв спадшину. Так, було зясовано, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадковий будинок свідоцтва про право власності, яке було втрачено за невідомих обставин, За пунктами 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивачів до суду із даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що у позивачки відсутня можливість отримати правовстановлюючий документ на будинок у позасудовому порядку. Так, спадкодавець [PERSON] за свого життя, побудувавши будинок, не отримала свідоцтво про право власності на нього та не зареєструвала його у відповідному державному органі. Відповідно до технічного паспорту, складеного комунальним підприємством Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, житловий будинок, розташований по вул. Садова, 14, в с. Лупареве Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області, був побудований в 1942 році., інші господарчі будівлі біля нього до 1980 Згідно з цим же технічним паспортом та довідкою КП МБТІ від 20 червня 2017 року, житловий будинок має житлову площу 40,7 кв.м., загальну площу 77,8 кв.м., об'єкти самочинного будівництва відсутні, але право власності на будинок не зареєстровано. Однак, відповідно до записів у погосподарській книзі Лиманівської сільської ради Жовтневого району (тепер - Вітовського) району Миколаївської області, до території якого відносилося і с. Лапере, житловий будинок по вул. Садовій в цьому селі існує та рахувався на праві приватної власності за [PERSON], в тому числі і на час її смерті. До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Такими чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. Це свідчать про те, що [PERSON] за свого життя мала всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на будинок, але цього не реалізувала. Однак це не скасовує належність їй будинку на праві власності. В той же час, це не скасовує належність померлій на праві власності зазначеної ділянки та будинку, оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В позасудовому порядку вирішити це питання позивачка не взмозі через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно. Крім того, перепоною в оформленні спадщини лише позивачкою є наявність іншого спадкоємця, який прийняв спадщину [PERSON] В той же час, він не бажає оформляти спадщину, про що надав відповідну письмову заяву на адресу суду про відмову від спадщини. Суд допускає, що виходячи з її тексту він дійсно не заперечує проти оформлення всієї спадщини позивачкою [PERSON] і відмовлялася від неї на її користь. Всупереч ст. 1272 ЦК України законом не передбачено поновлення строку для подання заяви про відмову від прийняття спадщини. Після її фактичного прийняття і спливу шести місяців після смерті спадкодавця особа-спадкоємець не може відмовитися від неї, але якщо ця особа не бажає її оформляти і є інші спадкоємці, які мають протилежні наміри, то це порушує їх права на належне користування та володіння спадковою власністю. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок з господарськими спорудами, належав [PERSON] і дане майно після її смерті входить до складу спадщини і в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачці в справі як спадкоємиці першої черги за законом, з врахуванням відмови від спадщини іншого спадкоємця. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved