Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, укладеного 27 травня 1989 року. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подальше проживання з відповідачем неможливе, шлюбні відносини припинені. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, пояснила, що весь час подружнього життя постійно виникали сварки, скандали. Відповідач постійно ображає її, вчиняє скандали, бігав за нею з сокирою, ображав її. Раніше, 5 років тому, вона уходила від чоловіка та виїжджала до родичів у Білорусь, де проживала 2 роки, та нарешті зазнала спокою, однак повернулась, оскільки тут залишився її син. З сином чоловік також не зміг встановити нормальні стосунки. Остаточно шлюбні відносини припинені з відповідачем 2 роки тому, та вже близько 3-х років вони не ведуть спільний бюджет. Постійні сварки набридлі ї їх синові, який навіть уходив з дому, був вимушений проживати на квартирі,оскільки не витримував такої нервової обстановки в сім'ї. Вона не може бачити відповідача, не бажає поновлювати з ним шлюбні стосунки та категорично заперечує проти примирення, наполягає на розірванні шлюбу. Вважає, що будо достатньо часу для висновку про неможливість збереження шлюбі, та ще 5 років тому вона подавала на розлучення, однак відповідач умовив її забрати заяву, про що зараз шкодує, оскільки чоловік не змінив поведінку. Внаслідок постійного нервування погіршився стан її здоров'я, та вона вимушена лікуватися. Вона має намір виїхати на постійне місце проживання у Білорусь, для чого оформлює документи, проти примирення з відповідачем категорично заперечує. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, подав заяву про відкладення справи на місяць у зв'язку з травмою. Позивачка просила постановити заочне рішення, зазначила, що травма відповідача , на яку він посилається, мала місце багато років тому, та це надумана причина його неявки до суду, яка не є поважною, він бажає чинити їй перешкоди, однак не має наміру зберегти шлюб, оскільки це є неможливим. Виходячи з положень ст. 224 ЦПК України, враховуючи, що за клопотанням відповідача справа вже відкладалась слуханням,доказів поважності неявки в судове засідання відповідач не надав, а надана їм довідка про направлення на консультацію в медичний заклад у зв'язку зі станом після травми у 2000 році, не підтверджує неможливості його явки в суд за станом здоров'я, суд за згодою позивачки вважає можливим постановити заочне рішення у справі. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 травня 1989 року. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не знаходили порозуміння, внаслідок чого постійно виникали конфлікти, сварки, що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин 2 роки тому. Відповідно до п.10 № Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився, письмових заперечень проти позову не надав, доводи позивачки не спростував, доказів можливості збереження шлюбу сім'ї та поновлення шлюбних відносин він також не надав та на вказані обставини не послався. Про будь-які обставини, які б свідчили про бажання відповідача зберегти сім`ю та заходи, які він вживав або має намір вжити для цього, відповідач не зазначив. За вищенаведених обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, шлюб сторін існує лише формально. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд виходить з того, що шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді жінки та чоловіка, на почуттях взаємної любові та поваги до прав і людської гідності кожного з подружжя, не суперечити моральним засадам суспільства, а шлюбні відносини між сторонами припинені. Вказані вище обставини справи та закріплена в ст.51 Конституції України, ст. 24 СК України добровільність шлюбу, категоричне заперечення позивачки проти збереження шлюбу свідчать про те, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити її інтересам. Враховуючи наведене, позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved