Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про визнання особи такою, що втратила право користуванням житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.09.2003 року. Зазначає, що в даній квартирі зареєстровані її син [PERSON] та сестра відповідачка [PERSON] . Вказує, що [PERSON] не проживає у зазначеному будинку з 2011 року. Спільне господарство у сторін відсутнє, комунальні платежі не оплачує, не несе інших витрат по утриманню будинку, власних речей в будинку немає. З будинку відповідачка пішла добровільно, з 2011 року не повертається, вселятися не намагалася. Добровільно відповідачка не має бажання виселятись, місце її фактичного проживання не відоме, а реєстрація її місця проживання у належному будинку створює позивачу перешкоди в користування та розпорядженні власністю. \~ \~ \~ У зв`язку з цим позивачка просить суд, визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою судді від 23.09.2021 року у справі відкрито провадження. Розгляд справи постановлено провести в порядку загального позовного провадження. Відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою судді від 20.10.2021 року підготовче провадження по справі закрито, призначений розгляд справи по суті. У судове засідання позивачка не з`явилася, до початку розгляду справи по суті представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання, відзив на позовну заяву не подала. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. \~ \~ \~Дослідивши матеріали,\~суд встановив,\~наступні фактичні\~обставини та\~відповідні ним\~правовідносини. Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 16.09.2003 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від. 10.06.2021 року. Відповідно до довідки про склад сім`ї та реєстрацію №443 від 10.06.2021\~рокувиданої ПП «Житлосервіс», у даному будинку зареєстровані двоє людей, а саме: син позивачки [PERSON] та сестра позивачки відповідач [PERSON] . Відповідачка [PERSON] зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] , але фактично не проживає у ньому з 2011 року, що підтверджується актом №109 від 10.06.2021 року, який складений комісією в складі голови та сусідів та затверджено директором ПП «Житлосервіс». \~ Норми права, та мотиви їх застосування. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. З ч. 1 ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. \~ \~Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З ч. 2 ст. 319 ЦК України вбачається, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень гл.32 ЦК свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. [PERSON] вселилася у спірну квартиру як член сім`ї власника квартири і набула право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Однак [PERSON] протягом тривалого часу спільним побутом із позивачкою не пов`язана, спільного господарства не веде, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст.406 ЦК. Зазначений висновок відповідає правовим позиціям викладеним у постановах Верховного суду від 16 січня 2019 року у справі №243/7004/17-ц. та від 14 серпня 2019 року у справі № 702/101/18. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved