Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, так як 30 липня 2012 року помер [PERSON]. Останнім місцем проживання та місцем відкриття спадщини є с. Благоєве Іванівського району Одеської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається із: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Одеська область, Іванівський район, с. Благоєве, вул. Леніна, буд. № 121 (сто двадцять один); земельної ділянки площею 0,2500 га, що розташована за адресою: Одеська область, Іванівський район, с. Благоєве, вул. Леніна, 121, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належна померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 900640 (Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011052001825 від 31 грудня 2010 року); земельної ділянки площею 0,1717 га, що розташована за адресою: Одеська область, Іванівський район, с. Благоєве, вул. Леніна, 121, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, належна померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 900641 (Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011052001826 від 31 грудня 2010 року). Відповідно до ст. 1261 ЦК України [PERSON] являється спадкоємицею першої черги за законом. При перевірці наявності необхідних для вчинення нотаріальних дій документів нотаріусом, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на даний житловий будинок, право власності на який зареєстровано у встановленому законом порядку на імя спадкодавця [PERSON], та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок, про що надано вмотивовану відмову. Представниця позивачки на позовних вимогах наполягала, просила справу слухати у її відсутність, про що надала письмову заяву. Представник відповідача позов визнав, про що надав письмову заяву . Суд забезпечивши сторонам сприяння всебічному, повному зясуванню обставин справи вирішив справу на підставі наступних доказів наданих сторонами. Судом встановлено, що 30 липня 2012 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Місцем відкриття спадщини було с.Благоєве Іванівського району Одеської області, що підтверджується довідкою Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається із: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Одеська область, Іванівський район, с. Благоєве, вул. Леніна, буд. № 121 (сто двадцять один); земельної ділянки площею 0,2500 га, що розташована за адресою: Одеська область, Іванівський район, с. Благоєве, вул. Леніна, 121, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належна померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 900640 (Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011052001825 від 31 грудня 2010 року); земельної ділянки площею 0,1717 га, що розташована за адресою: Одеська область, Іванівський район, с. Благоєве, вул. Леніна, 121, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, належна померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 900641 (Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011052001826 від 31 грудня 2010 року). Судом встановлено що [PERSON] є донькою померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи. [PERSON] заповіт не складався, що підтверджується матеріалами зі спадкової справи та довідками зі спадкового реєстру. Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, отже [PERSON]І є спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON]. Як вбачається з матеріалів спадкової справи позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON], оскільки інші спадкоємці відсутні. Позивачка прийняла спадщину, оскільки вчасно звернулася до уповноважених органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, прийняла спадщину, але не оформила своє право власності на житловий будинок в установленому законом порядку. Щодо вищезазначених земельних ділянок, їх оформлення буде здійснюватися в нотаріальному порядку. Отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок в нотаріальній конторі не є можливим, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на даний житловий будинок, право власності на який зареєстровано у встановленому законом порядку на імя спадкодавця [PERSON]. Відповідно до ст. 42 Закону України «Про нотаріат», п.п. 4.15., 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 року № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Правовстановлюючий документ на житловий будинок, право власності на будинок згідно якого зареєстровано належним чином, [PERSON] за життя не було отримане, отримати на імя померлого правовстановлюючі документи на будинок є неможливим, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, та оформлення будь-яких документів на померлу особу є незаконним. Оскільки у власність спадкоємця може перейти лише майно, яке належало спадкодавцю на праві власності, у разі смерті власника нерухоме майно, правовстановлюючі документи на яке відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та спадкоємцям повинно вирішуватися у судовому порядку. Житловий будинок, що входить у склад спадщини, був внесений у по господарську книгу та відносився до суспільної групи колгоспний двір, що підтверджується випискою з по господарської книги. Згідно з положеннями статтей 120-127 ЦК УРСР 1963 року, ст. 17 Закону України «Про власність», постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», членами колгоспного двору вважалися особи, які приймали участь в громадському господарстві колгоспу, отримували в ньому основні прибутки і приймали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. У звязку з введенням Закону України «Про власність» така організаційно-правова форма як колгоспи, і відповідно колгоспний двір були припинені. Згідно з п. 4 постанови Верховної [PERSON] України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Відповідно до п. 6 Інструкції ЦСУ СРСР від 15.05.1985 року № 5-24/26, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарські книги, до категорії самовільних відноситися не можуть. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речовий прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстроване в Мінюсті 18.07.2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відсутність державної реєстрації права власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не дає підстав для висновку про те, що останній не був власником даного житлового будинку. Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою ВСУ від 15 січня 2014 року у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ. Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе позовну заяву [PERSON] , яка діє в інтересах та по довіреності [PERSON] до Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити .

Outcome: approved