Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивачка звернулись до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що вона з 11.07.1990р. по теперішній час зареєстрована та постійно мешкає в квартирі [ADDRESS] (вул.Задніпровська) м.Запоріжжя, яка була надана в користування її батьку [PERSON] на родинку з 3х осіб на підставі ордеру №4552 від 11.06.1975р. У звязку зі смертю батька вона на даний час є основним квартиронаймачем. 08.12.2016р. вона звернулась до відповідача із заявою про приватизацію вказаного житла. Однак листом від 07.04.2017р. відповідач відмовив в здійсненні приватизації, оскільки нею не було надано копію ордера про надання в користування спірної квартири. Однак надати такий ордер вона немає можливості, оскільки він не зберігся. Так, ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири, є документом з обмеженим строком дії, який дає право на вселення в квартиру, здається при вселенні до житлово-експлуатаційної організації. Згідно відповіді Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради корінці ордерів на заселення зберігаються у відділі обліку та розподілу житлової площі лише з 1984р., надати копію ордеру за 1975р. немає можливості. Вважає дії відповідача щодо відмови в приватизації спірної квартири незаконними. Просить визнати неправомірною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в приватизації житла квартири [ADDRESS] (вул.Задніпровська) м.Запоріжжя та зобовязати відповідача прийняти документи, провести приватизацію та передати їй у власність вказане житло. Позивачка в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, подала письмові заперечення, в яких позов не визнала, пославшись на те, що згідно з п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009р. №396, передбачено у випадку звернення громадянина з заявою пр. приватизацію житла, яке він займає на умовах найму, додати до неї копію ордеру про надання жилої площі. Позивачкою такий документ наданий не був, у звязку з чим відмова в приватизації є законною. Просить в позові відмовити. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд встановив, що квартира [ADDRESS] (вул.Задніпровська) м.Запоріжжя була надана в користування [PERSON] на родинку з 3х осіб: він, його дружина [PERSON], донька [PERSON], на підставі ордеру №4552 від 11.06.1975р. 14.11.1975р., а потім 11.12.1998р. з квартиронаймачем [PERSON] було укладено Типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду. Позивачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Н.О. була вселена до вказаної квартири 01.12.1975р. як член родини квартиронаймача, зареєстрована в ній з 11.07.1990р. по теперішній час. Основний квартиронаймач [PERSON] помер 06.10.2016р. Згідно розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району №629р від 25.11.2016р., дозволено змінити договір найму квартири [ADDRESS] (вул.Задніпровська) м.Запоріжжя на [PERSON] згідно із її заявою та у звязку зі смертю основного квартиронаймача [PERSON] Згідно довідки АТ «Ощадбанк» [PERSON] житловий чек не використано, остання значиться в списках на приватизацію. Згідно довідки про склад сімї наймача №268 від 08.12.2016р. на даний момент в квартирі зареєстрована одна особа позивачка [PERSON] 08.12.2016р. позивачка [PERSON] звернулась до районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як органу приватизації, із заявою про передачу їй у приватну власність квартири [ADDRESS] (вул.Задніпровська) м.Запоріжжя, додавши до неї довідку про склад сімї, документ, що підтверджує право на пільгу по безоплатному одержанню майна у власність. Листом №0-0011 від 07.04.2017р. відповідач відмовив позивачці в приватизації вказаного житла та повернув подані документи без виконання з посиланням на те, що нею не додано копію ордеру на вказану квартиру. Згідно листа Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради №0-4205 від 01.11.2016р. корінці ордерів на заселення зберігаються у відділі обліку та розподілу житлової площі лише з 1984р., надати копію ордеру на спірну квартиру за 1975р. неможливо. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність чи взяти в оренду. Відповідно до ст.345 ЦК України та ст.9 ЖК України фізична особа може набути право власності на житло у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Приватизація здійснюється, зокрема, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю (ст.3 Закону). Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (ч.1-3 ст.8 Закону). Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом (ч.10 ст.8 Закону). Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (ч.11 ст.8 Закону). Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009р. №396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, відповідно до якого громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію (п.17); громадянином до органу приватизації подаються: - оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; - копію документа, що посвідчує особу; - технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; - довідка про склад сім'ї та займані приміщення; - копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); - документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; - копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; - заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі (п.18). Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозвязку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про неправомірність та необґрунтованість дій відповідача щодо відмови позивачці в приватизації спірного житлового помешкання у звязку з ненаданням копію ордеру на спірну квартиру. Так, суд виходить з того, що відповідно до ст.58 ЖК України ордер, який видається громадянину на вільне жиле приміщення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів на підставі відповідного рішення, є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. При цьому, відповідно до п.41 Положення про порядок надання жилої площі в УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №562 від 20.12.1974р., та п.72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР №470 від 11.12.1984р., при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації. Тобто ордер є документом з обмеженим строком дії і не підлягає зберіганню у наймача. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] (вул.Задніпровська) м.Запоріжжя була надана в постійне користування батьку позивачки [PERSON] на підставі ордеру №4552 від 11.06.1975р. Наймач та члени його родини, в т.ч. позивачка [PERSON], вселилися до наданого житла і з моменту вселення постійно користувались цим житлом, були зареєстровані та фактично проживали в спірній квартирі. З наймачем [PERSON] в подальшому було укладено Типовий договір найму жилого приміщення у будинках державного і комунального житлового фонду, що відповідає вимогам ст.61,63 ЖК України, оскільки такий договір укладається лише з громадянином, якому видано ордер. Разом з тим, судом встановлено, що ордер на право користування спірним житлом на теперішній час не зберігся, відомості про нього в Департаменті житлово-комунальних послуг відсутні через перебіг значного строку з моменту його видачі. У звязку з цим позивачка з обєктивних причин не могла надати його копію при зверненні до відповідача із заявою про приватизацію житла. Крім того, судом встановлено, що у звязку зі смертю основного квартиронаймача батька позивачки [PERSON] договір найму було змінено на підставі відповідного розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району і позивачка на даний час є основним квартиронаймачем вказаної квартири. У звязку з цим основним документом, який підтверджує право користування позивачки вказаною квартирою на умовах найму і відповідно право на її приватизацію є вищевказане розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, а не ордер. Також судом встановлено, що позивачка на момент звернення з заявою про приватизацію житла була зареєстрована та проживала в квартирі одна, раніше право на безоплатну приватизацію житла не використовувала, значиться в списках АТ «Ощадбанк» на приватизацію. З урахуванням вказаного суд вважає, що позивачка [PERSON] має право на приватизацію спірної квартири. Відповідач, заперечуючи право позивачки на приватизацію житлового приміщення, в порушення вимог ст.10,60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо цього, доводи позивачки не спростував, в той час, коли вони знайшли своє повне підтвердження належними та допустимими доказами. Також суд вважає необхідним вказати, що орган приватизації може відмовити в здійсненні приватизації житла тільки у випадках, передбачених законом, зокрема, визначених в ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Однак, як встановлено судом, відповідач відмовив позивачці в приватизації житла у звязку з відсутністю ордеру, тобто з підстав, не передбачених Законом. \~Таким чином, виходячи з того, що позивачка та її родина була вселена до спірної квартири на законних підставах, законність їх проживання у квартирі ніхто не оспорює, позивачка в установленому порядку звернулась із заявою про приватизації житлам, надала усі наявні у неї документи, надати копію ордеру на житло не змогла з обєктивних причин, і відсутність ордеру не може бути підставою для відмови в приватизації житла, суд вважає, що відповідач незаконно відмовив позивачці в приватизації спірного житла, порушивши її право на житло, яке підлягає захисту судом шляхом визнання відповідних дій відповідача неправомірними та зобовязання відповідача провести приватизацію житла, яке займає позивачка. На підставі викладеного, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved