Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування Сколівської районної державної адміністрації Львівської області 17.09.2018 року звернувся в суд в інтересах малолітніх - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з позовною заявою, в якій просить: позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]; позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; стягувати з [PERSON], [INFO] аліменти на дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття; стягувати з [PERSON] [INFO] аліменти на дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді від 10.10.2018 року, після отримання судом інформації про місце проживання (перебування) відповідачів, які не є підприємцями, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання у справі від 26.11.2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Розгляд справи по суті відбувся 15.01.2019 року. Позов обґрунтовано тим, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а відповідач [PERSON] є батьком дітей [PERSON], [PERSON]. Рішенням Сколівського районного суду від 30.01.2018 року [PERSON] відібрано малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до листа Сколівського районного центру соціальних служб сім'ї, дітей та молоді від 25.07.2018 року № 121, [PERSON] не слідкує за зовнішнім виглядом та гігієною дітей, не дотримується санітарно-гігієнічних норм проживання. Відсутні продукти харчування, внаслідок чого діти не отримують повноцінного харчування. Мати не прислухається до порад працівників РЦСССДМ та інших спеціалістів, не бажає виправити свою поведінку. Відповідач [PERSON] також не виконує свої обов'язки по відношенню до своїх дітей [PERSON] та [PERSON]. Позивач просить на підставі ст. 164 СК України позов задовольнити та позбавити обох відповідачів їх батьківських прав по відношенню до їхніх дітей. Крім того, позивач просить на підставі ст. ст. 180-181, 166 СК України стягувати з обох відповідачів аліменти на утримання їхніх дітей, оскільки позбавлення батьківських прав не позбавляє їх обов'язку щодо сплати аліментів. У судовому засіданні належно уповноважена представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, наведених у ньому. Відповідачі двічі 26.11.2018 року, 15.01.2019 року у підготовче та судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, заяв про розгляд справи у їх відсутності, про перенесення розгляду справи до суду не надходило. Відповідачі відзив на позовну заяву у строк, встановлений ЦПК України, до суду не подали, а тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв'язку із встановленням обставин, визначених ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. Уповноважені представники третіх осіб на стороні позивача у підготовчому засіданні та під час розгляду справи по суті позов підтримали, не заперечували щодо його задоволення. Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод, та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз'яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] є матір'ю дитини - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а. с. 6-9). Встановлено і те, що відповідач [PERSON], [INFO], є батьком дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що також стверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а. с. 7-8). Згідно з рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Сколівської районної державної адміністрації Львівської області № 2 від 30.08.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], оскільки мати ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо належного утримання, виховання, навчання, лікування дітей, не забезпечує належних санітарних умов проживання, зловживає алкогольними напоями та [PERSON], [INFO], відносно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], оскільки, батько не цікавиться їх життям, здоров'ям, навчанням, не допомагає матеріально, не спілкується із синами (а. с. 4). Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані займатися вихованням дитини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України). Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України», п. 49 рішення у справі «Хант проти України»). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і, до того ж, є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (п. 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України»). Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (ст. ст. 164-167 СК України). Зокрема, відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі протягом тривалого часу з дітьми не спілкуються, матеріально їх не утримують, заходів до спілкування та турботи не приймають. Проте, держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (п. 52 згаданого вище рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 30.01.2018 року (справа № 453/1195/17, провадження 2/453/130/18) відібрано малолітню [PERSON], [INFO] у її матері [PERSON], [INFO], не позбавляючи її батьківських прав, стягнуто з [PERSON], [INFO] аліменти на її малолітню дочку [PERSON], [INFO] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.11.2017 року і до досягнення нею повноліття. Разом з тим, у судовому засіданні не встановлено наявності у відповідача [PERSON] реальних і об'єктивних перешкод для спілкування з дитиною [PERSON] при її бажанні. Відповідач не вживала заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, не зверталися у правоохоронні органи для встановлення її місця проживання, до органу опіки та піклування чи до суду з вимогами про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення порядку такого спілкування. Такі обставини свідчать про її не бажання брати участь у вихованні дитини. Крім того, встановлено, що наказом Служби у справах дітей Сколівської районної державної адміністрації Львівської області від 12.04.2018 року за № 10 (а. с. 23), [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], взято на первинний облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, а розпорядженням голови Сколівської районної державної адміністрації Львівської області [PERSON] від 07.09.2018 року за № 227 (а. с. 3) надано згоду на позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх дітей. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх у сукупності суд вважає, що відповідачів, які без поважних на те причин не виявляють щодо власних дітей батьківського піклування, свідомо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, не цікавляться їхнім розвитком, здоров'ям, життям та потребами, слід позбавити батьківських прав. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей, то суд вважає за необхідне таку також задовольнити, з огляду на таке. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181, ст. 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд, при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров'я; матеріальне становище платника аліментів; наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, які мають істотне значення. В силу ч. 2 ст. 166 СК України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оскільки відповідачі ухиляються від добровільного виконання свого обов'язку по утриманню дітей, чим порушують їхні права, тому з відповідача[PERSON], [INFO] слід стягувати аліменти на користь [PERSON], [INFO] аліменти на її утримання у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.09.2018 року, і до досягнення нею повноліття, та стягувати з [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] аліменти на їх утримання у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.09.2018 року, і до досягнення ними повноліття. Такий розмір стягнення аліментів суд визначає виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, а також з урахуванням наявних у справі зібраних та досліджених у судовому засіданні доказів, та вважав за доцільне вирішити питання про стягнення аліментів одночасно з позбавленням батьківських прав, у межах заявлених позовних вимог. У задоволенні решти позовних вимог, а саме у стягненні з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] аліментів на її утримання у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.09.2018 року, і до досягнення нею повноліття, слід відмовити, оскільки така позовна вимога судом задоволена у рішенні Сколівського районного суду Львівської області від 30.01.2018 року (справа № 453/1195/17, провадження 2/453/130/18), позивачем отримано виконавчий лист та скеровано його до виконання. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідачів на користь держави, зокрема з кожного по 768 грн. 40 коп., оскільки має місце пред'явлення двох позовних вимог - про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів на дітей.

Outcome: partial