Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивачка звернулася у суд з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітнього [PERSON], [INFO] без згоди батька. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав та пояснив, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем, позивачка народила сина [PERSON], батьком якого є відповідач [PERSON]. Практично після народження сина відповідач покинув сім'ю і не займається вихованням дитини. Вперше побачив сина у шестирічному віці, а після того бачив дитину ще тільки двічі. Фактично відповідач сином не піклується, не бере жодної участі в його житті. Усі турботи про дитину, її утримання несе мати. Позивачка на даний час має постійне місце роботи в Республіці Чехія, де працює легально, оформивши дозвіл на працю до 2023 року, тому проживає закордоном більшу частину часу, а дитина залишилась проживати з ним. Разом з тим, [PERSON] хоче мати можливість спілкуватись з дитиною не лише приїжджаючи в Україну, але і оздоровити сина та подорожувати з ним у вільний час по Європі. Відповідач двічі надавав короткотерміновий дозвіл на виїзд дитини закордон, однак заявив, що надалі таких дозволів давати не буде. [PERSON] мала намір провести з сином новорічні та Різдвяні свята у Франції, однак через позицію відповідача, який відмовився погодити питання виїзду дитини, цього зробити в цьому році уже не зможе. Зважаючи на те, що у добровільному порядку вирішити спірні правовідносини не вдається, просить надати позивачці дозвіл на виїзд дитині за кордон без згоди батька. Опитаний в судовому засіданні неповнолітній [PERSON] вказав, що протягом усього життя бачив батька лише тричі. Дуже рідко спілкуються у телефонному режимі. Його мати має дозвіл на постійне проживання в Республіці Чехія і кожних два-три місяці приїжджає в Україну. Він має бажання частіше бачитись з матір'ю та спілкуватись з нею, наприклад під час шкільних канікул, однак батько не мотивовано відмовив у наданні дозволу на його виїзд. Згодом бажав би продовжувати навчання закордоном. Просив заявлений матір'ю позов задовольнити Представник органу опіки та піклування Богородчанської районної державної адміністрації Мислінська Р.М. в судовому засіданні пояснила, що надання можливості позивачці дозволу на виїзд дитини закордон буде відповідати інтересам дитини, яка потребує постійної участі матері у її житті. Батько не займається дитиною. В серпні 2011 року органом опіки та піклування за заявою [PERSON] вивчалось питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON] і такий висновок було позивачці надано, однак в судовому порядку вона це питання не поставила. Відсутність згоди батька на виїзд дитини закордон для зустрічей та проживання з матір'ю, не обумовлена причинами, які б заслуговували на увагу. А тому щодо задоволення позову не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, у зв'язку з чим судом ухвалено проводити розгляд справи в порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у шлюбі, який був зареєстрований між позивачкою та відповідачем 14.05.2000 року народжений син [PERSON]. З народження дитини позивачка з сином проживали в с.Горохолино-Ліс Богородчанського району Івано-Франківської області у господарстві батьків позивачки. Однак відповідач практично з народження дитини з ними не проживає. [PERSON] дитиною не піклується. Позивачка з метою матеріального забезпечення дитини виїхала на роботу закордон і на даний час офіційно проживає та працює в Республіці Чехія, маючи дозвіл на працю до 29.07.20233 року 000215904 виданий 31.07.2013 року. Син на даний час є неповнолітнім, проживає під опікою дідуся [PERSON] Мати має можливість періодично забирати сина до себе на період шкільних канікул і виїжджати для оздоровлення в країни Європи. В добровільному порядку питання про надання дозволу на вивезення неповнолітньої дитини за кордон позивачка та відповідач вирішити не можуть. Стаття 150 Сімейного кодексу України зобов'язує батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Крім того, стаття 155 цього ж кодексу зазначає, що здійснення батьками своїх прав та обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини, яка прийнята 44-ю сесією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1989 року та ратифікована Україною 27.02.1991 року, держави-учасницi забезпечують право дитини не розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадкiв, коли компетентнi органи згiдно з судовим рiшенням визначають, що таке розлучення необхiдне в якнайкращих iнтересах дитини. Ч.2 ст. 10 Конвенції визначає, що дитина, батьки якої проживають у рiзних державах, має право пiдтримувати на регулярнiй основi, за виключенням особливих обставин, особистi вiдносини i прямi контакти з обома батьками. 3 цiєю метою i вiдповiдно до зобов'язання держав-учасниць за пунктом 2 статтi 9 держави-учасницi поважають право дитини та її батькiв залишати будь-яку країну, включаючи власну, i повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну дiють лише такi обмеження, якi встановленi законом i необхiднi для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралi населення або прав i свобод iнших осiб, i сумiснi з визнаними в цiй Конвенцiї iншими правами. Відповідно до ч.3 ст.160 Сімейного Кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначаються нею самою. Неповнолітній [PERSON], який досяг чотирнадцяти років, проживає в с.Горохолино-ЛІс Богородчанського району і виявляє намір періодично відвідувати матір за її постійним місцем проживання в Республіці Чехія. Вимоги позивачки про бажання відпочивати та подорожувати з сином відповідають інтересам неповнолітнього. Діючим законодавством України не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідач діями, що спрямовані на відмову у наданні дозволу на виїзд дитини закордон, безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дитини. Окрім того, як встановлено судом, виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому внаслідок ухвалення такого рішення право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини ніяким чином не може бути порушеним чи обмеженим. Відповідно до вимог ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Беручи до уваги наведене, на підставі ст.ст.150, 155 Сімейного кодексу України, ст.4 ч.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: approved