Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду та просила розірвати шлюб зареєстрований з [PERSON], стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 2\~000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 500 грн до досягнення дитиною трьох років та визначити місце проживання дитини із нею. В обґрунтування вимог посилалася на те, що спільне проживання неможливе через складні взаємини, що привело до взаємного відчуження і втрати поваги один до одного. Вона і відповідач з травня 2015 року проживають окремо, спільне господарство не ведуть, не повязані спільним побутом. Крім того, пояснила, що від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], батьком якого є відповідач, але батько не надає добровільно допомоги на утримання дитини. Також зазначила, що на даний час не працює у звязку із доглядом за малолітньою дитиною до досягнення дитиною трьох років, яка проживає із нею, а тому потребує матеріальної допомоги на своє утримання. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час його проведення повідомлений належним чином (а.с. 22), причини неявки не повідомляв, заява про розгляд справи за його відсутності не надходила. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.04.2014 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] (а.с. 5). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], батьком якого є відповідач (а.с. 6). Також встановлено, що подружжя через складні взаємини, що привели до взаємного відчуження і втрати поваги один до одного припинили шлюбні відносини з травня 2015 року, з того часу проживають окремо, не повязані спільним побутом. Після припинення шлюбних відносин, неповнолітній син проживає з матірю та знаходиться на її утриманні. Будь яких суперечок між батьками дитини щодо визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON] із матірю, судом не встановлено. Батько регулярної та постійної участі в утриманні дитини не приймає. Також встановлено, що [PERSON], перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років в наслідок чого не працює та потребує допомоги на своє утримання. Відповідач [PERSON], не є непрацездатним, не працює, непрацездатних батьків, інших дітей на утриманні не має. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу згідно ст. 112 СК України. Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В силу ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином суд приходить висновку про те, що вимоги [PERSON], з урахуванням обставин встановлених в судовому засіданні та встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення аліментів на дитину в розмірі 1\~355,00 грн, що дорівнює прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку решту коштів для достатнього рівня забезпеченності дитини, має надати мати. В частині стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 500 грн., суд вважає вимогу обгрунтованою та такою. що підлягає задоволенню. В частині вимог [PERSON], щодо визначення місця проживання дитини із матірю, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки в силу ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи, будь якої суперечки (порушенння, невизнання або оспорювання прав) між батьками дитини щодо проживання [PERSON] із матірю судом не встановлено. Отже проживання дитини із матірю відбувається за погодженням із відповідачем. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивачки та на користь держави. На підставі ст.ст. 110-112, 181-183, 185, 191 СК України,

Outcome: partial