Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

Позивачка просить усунути їй перешкоди у користуванні квартирою за адресою [ADDRESS] шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником даного житла, а відповідачі, будучи зареєстрованими, житлом не користується і там не проживають, що призводить до зайвих нарахувань комунальних платежів та створює перешкоди в оформленні субсидії. Покликаючись на норми цивільного законодавства просить задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні позивачка підтримала позов. Пояснила, що відповідачка [PERSON] була співмешканкою її сина. Задля оформлення соціальних виплат остання разом зі своїми дітьми була зареєстрована у даній квартирі. Однак з 2012 р. відповідачі не проживають за місцем реєстрації. Вказала, що у зареєстрованому шлюбі її син з відповідачкою ніколи не був та на даний час останні разом не проживають. Відповідачі, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судові засідання 07.06.2019, 25.11.2019, 16.03.2020 р. не з`явилися, про причини неявки не суд повідомили, відзиву не подавали. Представник третьої особи подала клопотання про розгляд справи у її відсутності. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. У відповідності положень ст. 223, ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено за наявними у справі матеріалами, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Оцінивши докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив таке. Позивачка є власником квартири за адресою [ADDRESS] (а.с. 17-20). Відповідачка [PERSON] зареєстрована у цій квартирі з 02.02.2010 р., відповідачі [PERSON] - з 25.03.2010 р., [PERSON] - з 19.10.2011 р. (а.с. 25-27). 29.11.2018, 18.09.2014, 13.03.2014 рр. майстрами КП «ЧЖКС» складено акти, згідно з якими відповідачі не проживають за місцем реєстрації (а.с. 13-15). Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що син позивачки проживав у цивільному шлюбі з відповідачкою протягом не тривалого періоду часу, у ході чого у квартирі позивачки були зареєстровані відповідачі. Підтвердили, що останні не проживають за місцем реєстрації щонайменше шість років. Рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 23.07.2019 р. № 149 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» вирішено покластися на розсуд суду щодо визначення доцільності зняття з реєстрації неповнолітніх відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 зазначеного Кодексу). Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачі вселилась у спірну квартиру в якості членів сім`ї і набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 жовтня 2019 року в справі № 243/9627/16-ц (провадження № 61-34009св18). Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Фактичні обставини справи та наявні докази свідчать про те, що відповідачі не проживають у житлі позивачки, спільним побутом із нею не пов`язані, перестали бути членами сім`ї позивачки, договір щодо порядку проживання у спірному житловому приміщенні не укладався. Суд вважає переконливими доводи позивачки про те, що збереження реєстрації відповідачів у квартирі перешкоджає повноцінно користуватися та розпоряджатися цим майном, призводить до необхідності нести додаткові витрати на оплату квартирної плати та комунальних послуг, слугує передумовою для періодичних сварок і сімейних конфліктів. Тому за відсутності законних чи договірних підстав відповідачі не можуть надалі користуватися чужою власністю всупереч волі власника. За таких обставин і міркувань право відповідачів на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Порушене право підлягає судовому захисту у спосіб визнання відповідачів такими, що втратили право на користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] у користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 704,80 грн.

Outcome: approved