Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

позивачка звернулася з даним позовом до суду, мотивуючи його тим, що 26.12.2013 року відповідачка звернулась до неї з проханням позичити гроші на придбання товарів для реалізації. Позивачка, знявши зі свого карткового рахунку гроші в сумі 10 700,00 грн., позичила їх відповідачці з терміном їх повернення до 25.01.2014 року, відібравши у останньої відповідну розписку. Після настання вказаної дати позивачка неодноразово зверталась до відповідачки з вимогою про повернення коштів, однак, лише отримувала щоразу від неї обіцянки про повернення грошових коштів найближчим часом. Проте, позичених грошових коштів відповідачка їй так і не повернула по даний час. Позивачка також зазначає, що на час звернення з даним позовом сума позичених коштів зросла до 13 000 грн. Позивачка та її представник - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Позивачка та її представник також пояснили, що позивачка позичила відповідачці грошові кошти, які зняла з кредитної картки, виданої ПАТ КБ «Приват Банк». Оскільки відповідачка не повернула кошти в період, в який вони домовлялися, то після настання цього періоду вона запропонувала відповідачці оформити письмову розписку про позику грошей. Так як відповідачка не повернула ці кошти, то вказаним банком нараховані проценти за користування кредитними коштами, з урахуванням яких заборгованість позивачки перед даним банком станом на 06.02.2014 року складає 13 000 грн., що підтверджено документально. Тому позивачка та її представник просять позов задовольнити та стягнути з відповідачки вказану суму, а також понесені позивачкою судові витрати, та не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи була двічі повідомлена належним чином - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання, з якого до суду повернулися поштові конверти з відміткою, що адресована відповідачці поштова кореспонденція не вручена їй в зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с.33, 46). Тому відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до наданого позивачкою в судовому засіданні та долученого до матеріалів справи оригіналу розписки, даної 27.01.2014 року відповідачкою, остання позичила у позивачки грошові кошти в сумі 10 700 грн., які зобов'язалась повернути того ж дня до 22 год. (а.с.51). У відповідності до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до правил ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Аналізуючи зміст вказаної розписки, в якій не передбачено сплату позичальником будь-яких процентів, суд приходить до висновку, що сторони уклали між собою договір позики, який вважається безпроцентним відповідно до положень ч.2 ст.1048 ЦК України. Отже, з відповідачки слід стягнути на користь позивачки лише позичену суму грошових коштів, яка дорівнює 10 700 грн. Щодо вимог позивачки про стягнення додатково 1 300 грн. як процентів, нарахованим ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 06.02.2014 року, то суд вважає ці вимоги необґрунтованими, оскільки в письмовій розписці не передбачено сплати відповідачкою будь-яких процентів і, позичаючи відповідачці кредитні кошти, позивачка діяла на власний ризик, розпоряджаючись таким чином цими коштами. Тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Враховуючи незначну частину позовних вимог, в задоволенні яких слід відмовити, суд вважає, що з відповідачки слід стягнути на користь позивачки понесені останньою судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 243, 60 грн. та 1 540 грн. витрат на правову допомогу, що підтверджується документально (а.с.1, 50). На підставі ст. 509, 526, 1046-1049 ЦК України та,

Outcome: partial