Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому у них народився син [PERSON] [INFO]. Дитина знаходиться на її утриманні, а відповідач проживає окремо та не надає належної матеріальної допомоги. Просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала і в своїх пояснення підтвердила обставини викладені в позовній заяві. Відповідач позов визнав, пояснивши, що він згоден сплачувати аліменти на утримання дитини. В теперішній час він працює, інших утриманців не має. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 22.02.2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син [PERSON] [INFO] (а.с.3,4) Батьком дитини є відповідач, однак він проживає окремо і не надає належної матеріальної допомоги на її утримання дитини. При цьому судом встановлено, що дитина проживає з позивачкою і є інвалідом дитинства, у звязку з чим потребує періодичного медичного лікування. Позивачка не працює, є інвалідом ІІ-ї групи, отримує пенсію та соціальну допомогу на дитину, що підтверджується показами сторін, пенсійними свідоцтвами, медичним консультативним висновком. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач має захворювання органів зору, однак працює, інших утриманців не має. Також судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини та позивачки. В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставин, враховуючи думку сторін, їх матеріальне становище сторін, суд вважає встановленим, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у звязку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Таким чином,

Outcome: approved