Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивачки звернулись до суду зазначаючи, що за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення вони разом з відповідачкою придбали у спільну часткову власність нежитлове приміщення, площею 91,5 кв.м., розташоване в [ADDRESS] . Частки кожного є рівними та складають по 1/3 частини приміщення. На даний час виникла потреба виділу частин позивачок для подальшого їх спільного користування , тому вони просять суд виділити їм 2/3 частини вищезазначеного нежитлового приміщення , загальною площею 61 кв.м., по Ѕ частині кожній з позивачок. Крім того, позивачки просять виділити [PERSON] 1/3 частину вказаного нежитлового приміщення , загальною площею 30,5 кв.м. та припинити право спільної часткової власності сторін на спірне нежитлове приміщення. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 21 грудня 2018 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. 14 січня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 04 лютого 2019 року, в межах встановленого строку, відповідачка надала відзив на позов, за яким позовні вимоги не визнала та просить відмовити у позові. Вона посилається, що згідно з інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, поділ об`єкта нерухомого майна на окремі самостійні об`єкти здійснюється відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу з дотриманням чинних будівельних норм та наданням кожному об`єкту поштової адреси. З огляду на те, що позивачами такого дозволу не надано, неможливо дати оцінку технічній спроможності запропонованого варіанту поділу. Крім того, запропонований позивачками варіант поділу передбачає передання у власність відповідачці частини приміщення, що не має входу всередину. Всі комунікації, як то : водопостачання,каналізація,електромережа знаходяться в частині приміщення, яка відходить до позивачів, що не відповідає будівельним, санітарним та протипожежним нормам та правилам. 27 березня 2019 року, представником позивачок [PERSON] заявлено клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи, на вирішення якої запропоновано поставити питання щодо варіантів розподілу спірного нежилого приміщення. Під час підготовчого судового засідання, ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 27 березня 2019 року заявлене клопотання задоволено та призначено по справі будівельно-технічну експертизу . Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 21 жовтня 2019 року провадження по справі поновлено та призначене повторне підготовче судове засідання , під час проведення якого представник відповідачки заявила клопотання про призначення додаткової експертизи, на розгляд якої запропоновано поставити питання щодо можливості розподілу спірного нежитлового прощення ще за одним варіантом, посилаючись, що відповідачка та її представник не були повідомленими про дату та час огляду об`єкта поділу експертом. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 14 листопада 2019 року заявлене клопотання задоволене повністю. По справі призначено додаткову будівельно-технічну експертизу щодо можливості розподілу ще за одним варіантом та стосовно вартості переобладнання. Провадження по справі зупинено на час проведення додаткової експертизи. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 04 грудня 2019 року відкрито провадження за апеляційною скаргою [PERSON] та [PERSON]., від імені яких діяв їх представник [PERSON] , на ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 14 листопада 2019 року. Постановою Донецького апеляційного суду від 17 грудня 2019 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Олександрівського районного суду Донецької області від 14 листопада 2019 року без змін. 2 квітня 2020 року провадження по справі відновлено у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта за результатами додаткової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 5 травня 2020 року підготовче провадження по справі закрито і призначено судовий розгляд . В судовому засіданні позивачки [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Вони посилались, що за договором купівлі-продажу від 10 квітня 2003 року [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] придбали у спільну часткову власність в розмірі по 1/3 частці кожній , нежитлове приміщення , яке використовували під аптеку. На даний час з відповідачкою [PERSON] виникли розбіжності, що унеможливили спільне подальше користування приміщенням. Позивачки мають бажання виділити 2/3 частину спірного майна, яке вони хочуть використовувати під аптеку. Відтак, вони просять виділити їм частину майна за запропонованим експертом варіантом поділу під № 1. На користь такого розподілу позивачки зазначили, що вказаний варіант розподілу дозволяє розділити приміщення будівлі у точній відповідності до ідеальних часток співвласників. З огляду на те, що частина позивачок за розміром дозволяє їм відкрити аптеку, на відміну від відповідачки, доцільно саме їм виділити частину приміщення, яке має вільний під`їзд та вихід на вулицю, а не у двір. Інші варіанти розподілу приміщення, запропоновані експертом позивачки відкидають як неприйнятні, бо це унеможливить відновленню роботи аптеки. Представник позивачок посилався, що визначальним під час розподілу приміщення є відповідність визначеної в натурі частини в нерухомому майні розміру часток співвласників . Саме варіант розподілу № 1 ідеально відповідає такій вимозі. Інші запропоновані експертом варіанту поділу містять відхилення від розміру ідеальних часток співвласників, а відтак не можуть бути визнані більш прийнятними. Відповідачка та її представник в судовому засіданні не погодилися з позовом. Відповідачка заявила, що за варіантом розподілу приміщення під № 1 порушуються її права власника, бо отримує частину в приміщенні, що не має входу взагалі. До свого приміщення вона зможе дістатися тільки з дозволу позивачок , які можуть не дозволити пройти через їх приміщення. Даних про те, чи буде наданий дозвіл на реконструкцію приміщення в частині облаштування окремого виходу немає. Крім того, всі комунікації , як то: доступ до водопостачання, каналізації, щитка електромережі залишаються в частині будівлі, що відходить позивачкам. Все це не відповідає санітарним та протипожежним нормам та позбавляє права належного користування своєю часткою. Відповідачка зазначає, що при такому розподілі їй переходить частина в майні, що має незручне розташування переважно з тильної сторони будівлі. Вона наполягає на розподілі за запропонованим експертом варіанті під № 3а. Представник відповідачки вважає , що позов не підлягає задоволенню, підтримав доводи, заявлені відповідачкою, вважає , що варіант розподілу під № 3а, який також визначений експертом є більш прийнятним з огляду на те, що він передбачає несуттєве переобладнання у виді встановлення перегородки. Вартість переобладнання за таким варіантом найнижча, є можливість облаштувати доступ всіх співвласників до комунікацій. При такому розподілі права позивачок не порушуються, бо їм переходить навіть більша частина за рахунок відповідачки, яка погоджується на такий розподіл,навіть не вимагаючи доплат. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з таких підстав. Відповідно до нотаріально посвідченого дублікату договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 10 квітня 2003 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] придбали в рівних частках кожна нежитлове приміщення, що розташоване в жилому будинку [ADDRESS] на земельній ділянці, що належить Олександрівській селищній раді Олександрівського району Донецької області. Нежитлове приміщення « [INFO] » вбудоване в жилий будинок № 1 - залізобетонні панелі, загальною площею 91,2 кв.м. Договір зареєстровано в реєстрі під № 542. За інформацією з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно нежиле приміщення «[INFO]», що розташоване в [ADDRESS] , загальною площею 91,5 кв.м., знаходиться у приватній спільній частковій власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з визначенням часток в розмірі по 1/3 кожній. Підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу № 542 від 10 квітня 2003 року, виданого Олександрівською державною нотаріальною конторою. Державна реєстрація відбулась 2 листопада 2004 року. Суду наданий технічний паспорт на будинок «[INFO]» із зазначенням плану приміщення, загальною площею 91,5 кв.м. Вирішуючи спір суд виходив з такого. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з частинами першою-другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України, виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. За висновком експерта № 2485/2486, складеним 6 серпня 2019 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи , визначено варіанти розподілу вбудованого приміщення в частинах 2/3 та 1/3 , а також 1/3,1/3,1/3. Визначена ринкова вартість нежитлового приміщення, загальною площею 91,5 кв.м., що розташоване за адресою : [ADDRESS] , яка на дату проведення експертизи складає 186587 грн. без ПДВ. Ринкова вартість 1м2 вбудованого приміщення становить 2039,2 грн. Визначені варіанти розподілу під №№ 1-3. За результатами проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи експертом складено висновок № 275-276 від 16 березня 2020 року та визначено додаткову можливість розподілу приміщення за варіантом під № 3а. Розрахована вартість переобладнання за варіантами. Позивачки наполягають на виділі їм в натурі у спільну часткову власність частину приміщення за варіантом розподілу під № 1 як єдиний можливий варіант та категорично відкидають можливість виділу їм приміщення за іншими варіантами. Судом враховано, що за першим варіантом розподілу 2/3 частки вбудованого приміщення складають 61 кв.м., вартість якої дорівнює 124391,2 грн. та складається з таких приміщень: - торгівельного залу, площею 20,8 кв.м.(номер експлікації -1); - кабінету завідуючого, площею 8,5 кв.м.( н.е. 2); - коридору, площею 3,9 кв. м. ( н.е.3); - матеріальної ( складу), площею 10 кв.м. ( н.е.7); - матеріальної ( складу), площею 5,9 кв.м. ( н.е.9); - матеріальної ( складу), площею 4,9кв.м. ( н.е.10); - санвузла, площею 3,3 кв.м.( н.е. 11); - частини коридору, площею 3,6 кв.м. ( н.е.4). Виділена в натурі частка 1/3 складає приміщення загальною площею 30,5м2, вартістю 62195,6 грн.: - матеріальної ( складу), площею 15,1кв.м. ( н.е.8); - кімнати відпочинку персоналу, площею 10,1 кв.м. ( н.е.6); - кладової, площею1,8, площею 1,8 кв.м. ( н.е.5); - частини коридору, площею 3,5 кв.м. ( н.е.4). Отже, виділені в натурі частки дійсно відповідають розміру часток співвласників. Вирішуючи питання щодо технічної можливості виділу поділу майна за запропонованим варіантом, суд враховує таке. За висновком експерта, виділені приміщення відповідають вимогам будівельних норм та придатні до експлуатації після переобладнання, а саме: - зробити дверний отвір із приміщення № 6 назовні, - розділити приміщення № 4 перегородкою, - розділити всі інженерні комунікації або лицеві рахунку при узгодженні з відповідними установами. Отже, експертом у варіант виділу приміщення, обраного позивачками , запропоновано виділ приміщення в натурі за умові облаштування другого окремого входу та розділу комунікацій за умови узгодження з відповідними установами. Розглядаючи спір, суд виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Суд звертає увагу, що при проведенні робіт з поділу, виділу та розрахунку часток будівель, обов`язковим є дотримання порядку, що затверджений Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18.06.2007 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 за № 774/14041. Згідно з п. 1.2, п. 2.1, п. 2.2, п. 2.4 цієї Інструкції виділ частки в натурі з об`єкта нерухомого майна на окремі самостійні об`єкти здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого виділу в натурі частки з об`єкта з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76 і зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року за № 927/11207 (надалі Правила), а саме п. 1.4. визначено умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень. Пунктами 1.4.1.- 1.4.4. вищезазначених Правил визначено: - переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства; - переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі - улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів; - до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків; -переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту,не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Оскільки висновок експерта містить посилання на те, що необхідно виконати роботи, які, передбачають втручання в несучі та огороджуючі конструкції (зовнішні стіни), виконання таких робіт потребує отримання документів, що дають право на їх виконання: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування правилам пожежної безпеки, висновки й інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого водо- та енергопостачання. Представник позивачок наполягає, що під час розгляду справи в суді достатнім доказом технічної можливості виділу приміщення є висновок експерта, а відповідні дозвільні документи власники отримають після вирішення питання судом про виділ майна в натурі. Суд погоджується, що висновок експерта є повним, чітким, обґрунтованим доказом по справі, однак, звертає увагу на те, що згідно ч. 1 ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Щодо необхідності надання суду вказаних письмових доказів та наслідки їх неподання , судом було повідомлено позивачок з часу їх звернення до суду. Судом прийнято до уваги аргументи представника позивачок щодо неможливості надання суду витребуваних доказів,через відмову відповідачки сприяти отриманню доказу, однак суд вважає, що позивачки не були позбавлені можливості своєчасно звернутися до суду з клопотанням щодо витребування доказів, посилаючись,що вони не можуть бути надані сторонами з об`єктивних причин. Враховуючи положення ч. 2 ст. 13 ЦПК України, суд позбавлений права на збирання доказів по справі з власної ініціативи, що було б порушенням рівності прав учасників судового процесу. Посилання представника позивача на те, що позивач зможе отримати дозвільні документи лише після ухвалення рішення про виділ в натурі частини спірного приміщення і припинення спільної часткової власності не заслуговують на увагу, оскільки саме витребувані судом докази повинні давати можливість суду поділити об`єкт нерухомого майна в натурі, ухваливши при цьому законне і обґрунтоване рішення відповідно до норм матеріального права , яке відповідало б завданню цивільного судочинства та його засадам, дотримуючись при цьому, рівності прав усіх учасників судового процесу. Суд враховує те, що при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України . Відтак, суд вважає слушними заперечення відповідачки та її представника, що в разі виділу позивачкам належної їм частки у спірному майні, відповідачка отримує приміщення, яке взагалі не має виходу, а отже, остання не має доступу до належного їй приміщення та комунікацій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про виділ їм 2/3 частки нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та припинення права спільної часткової власності , оскільки такі вимоги є необґрунтованими та недоведеними належними і допустимими доказами. Вирішуючи питання щодо виділу [PERSON] певного приміщення , що відповідає її частині у спільній частковій власності, суд виходить з такого. Статтєю 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, з позовом про виділення певного приміщення може звернутись особа, яка вважає, що порушені саме її права, в той час як позивачки звернулась з окремою позовною вимогою про виділення частини приміщення відповідачці, тому позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню З цієї ж причини суд не розглядав питання щодо виділення [PERSON] приміщення за варіантом під №3а,бо позивачки категорично не погодилися з даним варіантом розподілу ,а відповідачка з таким позовом до суду не зверталася. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судові витрати, понесені позивачками, не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed