Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що рішенням Буринського районного суду від 20.03.2008 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Між тим на сьогоднішній час, відповідно до вимог закону, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатнього заробітку (доходу) платника аліментів. Крім цього син підріс, постійно хворіє, в зв`язку з чим збільшилися витрати на його утримання. Враховуючи, що відповідач фізично здоровий та працездатний, просила змінити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина, стягнувши їх у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця. Позивачка [PERSON] , позовні вимоги підтримала повністю, просила справу розглянути без її участі, про що повідомила суд телефонограмою. Відповідач [PERSON] згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами, однак у наданий судом строк та станом на 12 листопада 2019 року своїм правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Представник третьої особи Буринського РВ ДВС ГТУЮ в Сумській області про дату, час і місце судового засідання повідомлений належними чином, в судове засідання не з`явився по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи не надав. Суд, враховуючи положення ст.223 ЦПК України, визнав можливим справу розглянути без його участі за наявними доказами. Приймаючи до уваги, що сторони в судове засідання не явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. При цьому, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки позивачка не заперечувала проти такого вирішення справи. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 30.01.2007 року і в шлюбі у них народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, що вбачається з копії свідоцтва про народження дитини, копії паспорта, копії свідоцтва про одруження, рішення Буринського районного суду, копії свідоцтва про розірвання шлюбу, копії паспорта позивачки (а.с.5-6,13-15,30). Рішенням Буринського районного суду від 20.03.2008 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON] до досягнення ним повноліття, у зв`язку з чим 15.04.2008 року судом було видано відповідний виконавчий лист (а.с.19,21-22). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями ст.181 цього ж Кодексу способи виконання обов`язку утримання дитини визначаються домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у часті від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно абз. 3 ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України в пунктах 17 та 23 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, з часу стягнення аліментів з [PERSON] на утримання його неповнолітньої дитини минув тривалий час. Дитина підросла, постійно хворіє і потребує значно більших витрат на своє утримання та створення належних умов, достатніх для її нормального фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, що підтверджується медичною документацією (а.с.7-11). При цьому позивачка не спроможна в повній мірі забезпечити потреби дитини, оскільки аліменти, які сплачує відповідач на утримання останньої є мізерні, не відповідають вимогам ч.2 ст. 182 СК України та є недостатніми для належного виховання та утримання дитини. Між тим, статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» передбачено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01.07.2019 року - 2118 гривень, 50 відсотків від яких становить 1059 гривень. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому, суд не погоджується і з твердженнями позивачки щодо можливості сплати позивачем коштів на утримання дитини у більшому розмірі, оскільки ці доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і вона не довела цього належними та допустимими доказами згідно з вимогами процесуального закону. Надавши оцінку вищенаведеному в їх сукупності та відповідності нормам матеріального права, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання його неповнолітнього сина [PERSON] та сплачуються позивачці, підлягає зміні, але у меншому розмірі ніж того бажає позивачка, тобто в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З врахуванням наведеного позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України, з врахуванням часткового задоволення вимог позивачки та звільнення її відповідно до Закону від сплати судових витрат, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.. Таким чином,

Outcome: approved