Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивачка у жовтні 2016 р. звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що з липня 2015 р. проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Оскільки спільне життя між сторонами не склалося через різні погляди на життя, у вересні 2015 р. сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. У вересні 2015 р. позивачка дізналась, що вагітна, [INFO] народила доньку - [PERSON], батьком дитини записаний відповідач. Дитина зареєстрована та проживає з позивачкою, повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від належного матеріального утримання позивачки та дитини, не піклується про доньку та не допомагає, добровільної згоди про сплату аліментів між сторонами не досягнуто. 25.11.2016 р [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заяво про оспорювання батьківства, шляхом виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини, внесення відповідних змін. Сторони в судове засідання не з'явились, подали до суду заяви, в якій позивачка уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1 500 грн., а на своє утримання - 500 грн. щомісяця. Відповідач проти уточнених вимог не заперечував та просив проводити розгляд справи за його відсутності. (а.с. 53 - 54). Третя особа в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Cуд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що основний позов підлягає задоволенню, зустрічний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], батьком якої записаний відповідач, матір'ю - позивачка (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Пунктом п. 2 ч. 9 Постанови Пленуму Верхового суду України, № 3 від 15.05.2006 року, «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до висновку судово - медичної експертизи від 01.12.2016 р. встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства відповідача відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99 % (а.с. 41 - 44). Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним факт того, що відповідач є біологічним батьком [PERSON], а тому вимоги зустрічної позовної заяви задоволенню не підлягають. Враховуючи, що відповідачем визнано вимоги уточненого основного позову, суд керується наступним. Частинами 1, 2, 4 статті 174 ЦПК України встановлено: позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», з'ясовуючи після доповіді про обставини справи, чи підтримує позивач свої вимоги, чи визнає відповідач вимоги позивача та чи не бажають сторони укласти мирову угоду або звернутися для вирішення спору до третейського суду, головуючому необхідно уточнити, в якому обсязі та з яких підстав підтримується позов або в якій частині визнається позов, а якщо сторони мають намір укласти мирову угоду, то на яких конкретно умовах (стаття 173 ЦПК). У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання позову в частині стягнення аліментів є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позов визнано відповідачем. Враховуючи наведене, наявні всі підстави для ухвалення рішення про задоволення основного позову.

Outcome: approved