Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк», треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Мисан Алла\~Олексіївна про визнання кредитного договору недійсним. В обгрунтування вказувала, що 22 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк Укргазбанк», відповідно до статуту, та [PERSON] укладено кредитний договір № ФВ 02-06/00, згідно якого позичальник отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 27000,00 дол. США зі сплатою 12,5 % річних, зі кінцевим сроком повернення 21.11.2018. До кредитного договору було укладено додаткову угоду № 1 від 16.02.2009 року, додаткову угоду № 2 від 07.04.2009 року та додаткову угоду № 3 від 29.04.2010 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позичальником, відповідно договору іпотеки № ФВД1_02-06/00, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Мисан\~А.І., 22.11.2006 року за реєстр. №7821, позичальник і майнові поручителі [PERSON], [PERSON] надали в іпотеку АБ «Укргазбанк» трикімнатну квартиру загальною площею 84,2 кв. м„ житловою - 54,3 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належить Іпотекодавцям на праві приватної власності. Відповідно до п. 3.1.1. кредитного договору банк зобов'язується відкрити позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER] та видати позичальнику кредит в сумі 27000,00 дол. США з позичкового рахунку, шляхом перерахування на поточний рахунок Позичальника [NUMBER], відкритий в ЧФ ВАТ АБ «Укргазбанк». Однак, на думку позивача при підписанні даного договору та додаткових угод до нього, відповідачем було порушено законні права позивача. Кредитний договір ФВ 02-06/00 від «22» листопада року за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, інтересам та волі позивача, що полягає в наступному. Відповідачем не проведено переддоговірної роботи, позивача не було повідомлено про орієнтовну сукупну вартість кредиту, наявні форми кредитування, відмінності між ними, про методи нарахування відсотків, та як вибраний метод буде впливати на зобов'язання споживача. Позивач вважає, що не надання попередньої інформації позичальнику, та відсутність конкретного розрахунку у Кредитному договорі увело позичальника як споживача в оману. Сплачуючи кошти в повернення кредиту, позивач був позбавлений можливості контролювати, яким чином банк розподіляє їх на тіло та відсотки, не знає, скільки ще коштів йому потрібно сплатити. А тому, виходячи з вищевикладеного, та беручи до уваги ту обставину, що зі змісту кредитного договору слідує, що в ньому відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для його укладення - це є достатньою підставою для визнання Договору недійсним. Банком порушено істотну умову кредитного договору, що стосується його предмету, так як зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Натомість, п.п. 1 Кредитного Договору визначає грошовий еквівалент в іноземній валюті, з якого слідує, що: «Банк відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію в сумі 27000,00 (Двадцять сім тисяч доларів США 00 центів)...» Таким чином, предметом договору споживчого кредиту в іноземній валюті є ніщо інше, як речі (відповідна сума іноземної валюти), що суперечить ч. 1 ст. 1054 ЦК України, яка визначає, що предметом кредитного договору можуть бути лише гроші - українська гривня. Тобто, на іноземну валюту закон поширює правовий режим речі. Що стосується валюти договору споживчого кредиту, як зобов'язання яке виникло на території України та регулюється національним цивільним законодавством, то відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Отже, невідповідність договору споживчого кредиту вимогам закону в момент його укладення тягне за собою недійсність такого договору відповідно до ст. 215 ЦК України. Позивачка вважає, що договори, які передбачають отримання позичальником суми кредиту в іноземній валюті є такими, що суперечать закону навіть в тому разі, якщо в них визначений еквівалент в національній валюті. Разом з тим, при визнанні недійсним договору споживчого кредиту в іноземній валюті втрачають своє правове значення й інші правочини, укладені на виконання недійсного договору. Так, на день укладання кредитного Договору іноземний курс валюти становив 5,05 грн. у відношенні до 1 долару США., (курс НБУ на 22.11.2006р.), та на сьогоднішній день становить 26,90 грн. у відношенні до 1 долару США. Отже, існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним Договором. Тобто з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу значно зросла, яку позивачеві необхідно сплачувати, в зв'язку із чим значно погіршився фінансовий стан позичальника. Отже, подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно - правових відносин, які закріплені у статті З Цивільного кодексу України - принципу справедливості. Тому, позивачка просить суд визнати кредитний договір недійсним, зобов'язати нотаріуса виключити з реєстру іпотек запис про заборону відчуження нерухомого майнаа, яке було передано в іпотеку в забезпечення виконання оспорюваного кредитного договору, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. Представник відповідача [PERSON] скерувала до суду заяву про застосування строків позовної давності. Вважає, що є підстави для застосування строку позовної давності, оскільки спірний договір сторонами укладено 22 листопада 2006 року. З позовними вимогами про визнання кредитного договору недійсним позивач звернувся до суду 13 квітня 2017 року, більше ніж через десять років після його укладення, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Про порушення свого права позивач [PERSON] могла дізнатися з дня укладення оскаржуваного договору, підписаного нею власноручно після ознайомлення. Позивачка ознайомилася з умовами договору, прийняла дані умови, тобто погодилася з ними, що засвідчила своїм підписанням Кредитного договору, отже мала об'єктивну можливість дізнатися про порушення прав. При цьому [PERSON] отримала кредитні кошти, здійснювала погашення кредиту протягом більше ніж 7 років, тому саме з 22.11.2006 розпочався перебіг позовної давності за вимогами про визнання кредитного договору недійсним. Доводи представника позивача [PERSON] щодо того, що позивач [PERSON] про порушення свого права дізналася після того, як відповідачем було подано 31.03.2015 позовну заяву до суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором та проведення судово-економічної експертизи, не заслуговують на увагу, є надуманими та спростовуються висновком експерта, на який посилається позивач. Так, у висновку єдиною обставиною, що вказана як порушення банком нормативних актів з надання кредитів, є порушення банком вимог ч. 2. ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача», а саме, в кредитному договорі не зазначено детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, (аркуші висновку 22, 24, 28). При цьому, відомості стосовно умов кредитування були повідомлені Банком споживачу (Позивачу) письмово, перед укладанням кредитного договору, для запобігання непорозуміння та належного укладання договору. Із анкети позичальника-фізичної особи на отримання кредиту, заяви на отримання кредиту, умов кредитування по програмі «Іпотечний кредит», розрахунку платежів на споживчі цілі під заставу нерухомості вбачається, що позивач у відповідності до інформації правового характеру, яка викладена в даних документах, ознайомилася з усіма умовами надання кредиту, та зробила свідомий вибір, про що свідчить підпис позивача на вказаних документах. Представником позивача скеровано до суду додаткові пояснення, з яких вбачається, що обгрунтовуючи свої позовні вимоги позивач інформує суд про те, що їй, як споживачу фінансових послуг, банком не було надано повної інформації про кредитні умови, а саме: повну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за кредитом і вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача та пов'язаних із одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; податковий режим сплати процентів та про державні субсидії або інформацію про те, від кого споживач же одержати такі відомості, не роз'яснено позивачу, що валютні ризики під час виконання взятих і себе кредитних зобов'язань за кредитним договором покладено на споживача й не надано формацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, відсотків і комісій, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час гашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, що передбачено правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Національного банку України від 10.05.2007р. № 168, «є відповідає вимогам ст.ст. 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів». Позивачу стало відомо про порушення її вищезазначених прав лише після звернення банку 31.03.2015 року до суду про дострокове стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, проведення розрахунків, звернення за допомогою до адвоката, проведення судово-економічної експертизи від 28 квітня 2016 року №57/280/16-23. А тому, врахувавши висновок судово-економічної експертизи про невідповідність ч.2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Позивач вважає, що відповідач, на час підписання кредитного договору скористався тим, що їй об'єктивно бракувало знань необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону І України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні і кредитного договору та не зазначив їх в його змісті, а тому позивач не пропустила термін для звернення до суду, початком його обчислення не можна рахувати дату укладання оспорюваного правочину. Більше того, саме Висновок судово-економічної експертизи підтверджує, що під час укладення кредитного договору Банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком, який не відповідає фактично отриманій сумі коштів, з урахуванням того, що згідно заяв на видачу частини кредитного ліміту загальна сума кредитних коштів складає 24 012, 00 доларів США, а тому позивач, до часу пред'явлення банком позову про дострокове повернення заборгованості по кредиту, фактично сплачуючи кошти в повернення кредиту була позбавлена можливості контролювати, яким чином банк розподіляє їх на тіло та відсотки, не знаючи, скільки ще коштів їй потрібно сплатити. Представник відповідача скерував письмові пояснення, в яких вказував, що твердження позивача на недотримання банком процедури укладення кредитного договору спростовується анкетою позичальника - фізичної особи на отримання кредиту, заявою на отримання кредиту, умовами кредитування по програмі «Іпотечний кредит», розрахунком платежів на споживчі цілі під заставу нерухомості. Вказані документи засвідчують, що банком було надано позичальнику інформацію правового характеру, яка викладена в даних документах, позивач ознайомився з усіма умовами надання кредиту, та зробив свідомий вибір умов кредитування, про що свідчить; підпис Позивача на вказаних документах. Крім того, позивач не відмовлялась від виконання умов кредитного договору, а банк, в свою чергу свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, відкривши позичковий рахунок та здійснивши видачу кредитних коштів шляхом перерахування їх на поточний рахунок позичальника. Невідповідність кредитного договору вимогам законодавства в зв'язку з наданням кредиту не у грошовій одиниці-гривні, а в доларах США. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак, в той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства. Спеціальне законодавство України у сфері банківської діяльності та діяльності небанківських фінансових установ не містить приписів, які б забороняли банкам або іншим фінансовим установам надавати кредити в іноземній валюті. З огляду на вищезазначене вбачається, що укладаючи кредитний договір в іноземній валюті банк діяв в межах закону, а відтак вбачається, що укладенням даного договору права позивача порушені не були. Правомірність надання кредиту в валюті підтверджується також чинною в АБ «УКРГАЗБАНК» на момент укладення оспорюваного договору ліцензією. Стосовно, порушення банком принципу справедливості в зв'язку зі зміною курсу валюти. Діючим законодавством не передбачений стабільний курс долара США до і національної валюти - гривні. Відповідно до ст.36 Закону України «Про Національний банк України», офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Нацбанком. Згідно з ч.І ст.8 І Декрету Кабінетів Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», валютні курси встановлюється Національним Банком України за погодженням з Кабінетом міністрів України. Таким чином, при укладенні кредитного договору в іноземній валюті ( доларах і США ) та беручи на себе певні обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, сторони за договором, повинні були усвідомлювати, що курс національної валюти України до долару США не є незмінним, та те, що зміна цього курсу можливо настане, при чому, як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення, а тому повинні були передбачити та врахувати цю обставину при укладенні Кредитного договору. Підписуючи кредитний договір позичальник погодився, що банком надано йому в письмовій формі та у повному обсязі інформацію щодо умов кредитування, в тому числі надав можливість вибору на власний розсуд валюти кредитування. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представника - [PERSON] заявлений позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Суду пояснили, що позивачка вважає, що кредитний договір укладений з відповідачем являється недійсним, оскільки при укладенні оспорюваного договору позивачці не розяснили істотних умов договору, не повідомили остаточної ціни договору. Крім того, позивачка вважає, що незаконним є те, що кредит був наданий в іноземній валюті, тому просить суд визнати договір недійним та застосувати наслідки недісності договору. Представника відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, суду пояснила, що підстави, на які посилається позивачка є надуманими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Позивач була належним чином ознайомлена з умовами кредитування та отримала кредит саме на таких умовах, які вважала прийнятними для себе, і займаючи на момент отримання кредиту посаду заступника начальника Головного управління економіки Черкаської облдержадміністрації, мала об'єктивну можливість здійснити оцінку запропонованих умов кредитування та здійснити свідомий вибір щодо добровільного укладення чи не укладення кредитного договору на запропонованих банком умовах. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов підтримав, просив суд задовольнити та визнати недійсним оспорюваний договір. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, причини нявки суду не відомі. Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Мисан А.О. в судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволенн з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.11.2006 між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», відповідно до статуту, та [PERSON] укладено кредитний договір № ФВ 02_06/00, згідно якого позичальник отримав кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 27000,00 дол. США зі сплатою 12,5 % річних, зі кінцевим терміном повернення - по 21.11.2018. До кредитного договору було укладено додаткову угоду № 1 від 16.02.2009, додаткову угоду № 2 від 07.04.2009 та додаткову угоду № 3 від 29.04.2010. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позичальником, банком та третіми особами [PERSON] та [PERSON], укладеного договір іпотеки № ФВД1_02-06/00, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Мисан А.І., 22.11.2006 за реєстр. №7821, відповідно до якого позичальник і майнові поручителі [PERSON], [PERSON] надали в іпотеку АБ «Укргазбанк» трикімнатну квартиру загальною площею 84,2 кв. м„ житловою - 54,3 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належить Іпотекодавцям на праві приватної власності. Крім того, 22.11.2006 ПАТ «Укргазбанк» та [PERSON] уклали договір поруки ФВДП_02-06/00 відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язався перед кредиторм відповідати за виконання позичальником [PERSON] зобов'язань по кредитному договору № ФВ 02_06/00, та нести солідарну відповідальність перед кредитором за невиконання зобов'язань по кредитному договору. Позивачка [PERSON] в період з 22.11.2006 по 28.09.2007 зверталась до директора ЧФ ВАТ АБ «Укргазбанк» з проханням надати частину кредитного ліміту з позичкового рахунку [NUMBER] на загальну суму 24012 тисяч доларів США. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. З виписки по поточному рахунку позичальника № [NUMBER], вбачається, що на нього за період з 22.11.2006 по 28.09.2007 (відповідно до 15 заяв позичальника) окремими 15 траншами з позичкового рахунку № [NUMBER] було перераховано кредитні кошти в сумі 24012,00 дол. США. За період з 22.11.2006 по 28.09.2007 позичальник звернувся до банку з заявами на видачу частини кредитних коштів на загальну суму 24012,00 дол. США. Випискою по позичковому рахунку позичальника № [NUMBER] за період з 22.11.2006 по 28.09.2007 підтверджується перерахування банком кредитних коштів в сумі 24012,00 дол. США з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника № [NUMBER]. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 N 168. Підписанням кредитного договору та договору поруки, фактом отримання і використання кредиту, підтверджено, що позивач та треті особи у повному обсязі ознайомлювались з умовами кредитування в банку та орієнтовною сукупною вартістю кредиту і позивачка прийняли на себе зобов'язання щодо їх виконання. Крім того, взаємні права обов'язки сторін детально визначені у підписаних сторонами кредитному договорі та договорі поруки. При укладенні цих правочинів не існувало ніяких умов, які б примусили позивача чи третіх осіб прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. Судом встановлено, що відповідач є банківською установою та у встановленому порядку отримав генеральну ліцензію НБУ на здійснення валютних операцій, тому мав достатні юридичні підстави та законне право для надання позивачці кредиту в іноземній валюті. Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках та у порядку, встановлених законом. При укладенні кредитного договору в іноземній валюті (доларах США) та беручи на себе обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, позивачка як позичальник могла передбачити та врахувати підвищення валютного ризику за кредитним договором. У позичальника існувала можливість отримати кредит в національній валюті. Умови кредитного договору та договору поруки погоджувались при укладенні даних правочинів і позичальник та поручителі проти них не заперечували. Отже, такі умови договорів є результатом домовленості сторін, що відповідає п. 3 ст. 3 ЦК України. Під час розгляду цивільної справи №712/3811/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до ухвали Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 січня 2016 року, була призначена судова економічна експертиза. Відповідно до висновку за результатами проведення судово-економічної експертизи № 57/280/16-23 від 28 квітня 2016 року - в ході дослідження підтверджено відповідність документального оформлення операцій банком з надання кредитів та з повноти нарахування та сплати відсотків за користування кредитом у відповідності до умов кредитного договору без грубих порушень нормативних актів, що регулюють порядок видачі, погашення кредитів, їх обліку та контролю за виключенням окремих положень, які всупереч вимог Закону № 1023, не були обумовлені в кредитному договорі. В ході дослідження документально підтверджено видачу [PERSON] грошових коштів в іноземній валюті шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника, як передбачено умовами кредитного договору № ФВ_02-06/00 від 22.11.2006 року. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13.04.2011, яким надані роз'яснення, обов'язкові для усіх судів України, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету N 15-93 від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»). Щодо вимог пп. «в» п. 4 ст. 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті (постанова від 21 березня 2001 року № 6-7цс11). АБ «УКРГАЗБАНК» має всі необхідні ліцензії, щоб здійснювати валютні операції відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» № 2121-ІІІ від 07.12.2000 року та Декрету КМУ «По систем валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, що передбачено ст.257 ЦК України. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи приписи частини другої статті 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. За приписами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. В розумінні частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається із заперечень відповідача, він просить застосувати позовну давність до даного позову. На думку суду, позивачем пропушено строк позовної давності, оскільки наведені позивачем підстави для визнання кредитного договору недійсним випливають безпосередньо з умов кредитного договору, які стали позивачеві відомі з моменту його підписання, тобто з 22.11.2006. Посилання позивача [PERSON] на той факт, що кредитний договір укладений внаслідок обману, суд оцінює критично, оскільки, виходячи зі змісту статті 230 ЦК України, умовою кваліфікації недійсності правочину укладеного під впливом обману є встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони договору, яка ввела в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення правочину. Наявність умислу, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Доказів на підтвердження того, що [PERSON] була введена в оману працівниками банку суду не надано, отже відсутні підстави вважати, що вказаний правочин був вчинений під впливом обману. Підписання позивачкою [PERSON] договору кредиту є свідченням її згоди на прийняття всіх умов договору, згідно з якими вона зобов'язалася перед кредитором за виконання нею свого обов'язку. З наведенного вижче вбачається, що між позивачкою та банком був укладеник кредитний договір, позивачка своїм підписом зсвідчила свою згоду на встановлення, зміну правових наслідків укладення такого договору та настання наслідків, які слідують після укладення такого правочину. Судом достеменно встановлено, що банк мав всі правові підстави для укладення кредитного договору тп надання кредиту в іноземні валюті. Позивач була належним чином ознайомлена з умовами кредитування та отримала кредит саме на таких умовах, які вважала прийнятними для себе, і займаючи на момент отримання кредиту посаду заступника начальника Головного управління економіки Черкаської облдержадміністрації, мала об'єктивну можливість здійснити оцінку запропонованих умов кредитування та здійснити свідомий вибір щодо добровільного укладення чи не укладення кредитного договору на запропонованих банком умовах. Згідно з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зважаючи на викладене, суд вважає, що відсутні підстави для визнання кредитного договору №ФВ_02-06/00, укладеного 22.11.2006 між [PERSON] та ПАТ АБ «Укргазбанк» недійсним, оскільки судом в ході розгляду справи не добуто і сторонами не надано належних та допустимих доказів, які б достеменно свідчили про недійсаність договору. На думку суду в задоволенні позову слід відмовити, оскільки він не знайшов свого об'єктивного підтвердження та не грунтунється на вимогах закону. Оскільки позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір сплачено не було, суд вважає за необхідне стягнути його з [PERSON] на користь держави в сумі 704,80 грн.

Outcome: dismissed