Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивачка по справі [PERSON] від цивільного шлюбу з відповідачем [PERSON] має неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. З серпня 2008р. сторони припинили фактичні шлюбні відносини та разом не проживають, дитина проживає разом із матір'ю, позивачкою по справі. Позивачка бачила відповідача останній раз в 2008р., по теперішній час він дитиною не піклується, матеріально не допомагає, має заборгованість по аліментам та ухвалою Ленінського райсуду м.Запоріжжя від 06.03.2015р. оголошений у розшук, т.я. за останнім відомим місцем проживання, він відсутній, його фактичне місце перебування не відоме. Оскільки дитина потребує оздоровлення та спілкування із родичами, позивачка має можливість оздоровити дитину за кордоном та відвідати там родичів, однак, вона позбавлена права на оформлення та виготовлення проїзних документів на право виїзду дитини за межі України без дозволу батька, який знаходиться у розшуку. Тому, позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон її неповнолітньої дитини. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений вчасно за останньою відомою адресою перебування. 3-я особа по справі - Служба у справах дітей відділу по Ленінському району Запорізької міськради просить суд розглянути справу на розсуд суду за відсутність їх представника. Заслухавши позивачку та оглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав: з матеріалів справи вбачається, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини /а.с.4/. Після розірвання шлюбних відносин з відповідачем, а саме, із серпня 2008р., дитина проживає разом із матір'ю, позивачкою по справі /а.с.14/. Відповідач дитиною не піклується, матеріально не допомагає, тому, рішенням Ленінського райсуду м.Запоріжжя від 27.06.2014р. з нього стягнуті аліменти на користь позивачки на утримання доньки в розмірі 1000гр. щомісячно /а.с.8/. Оскільки відповідач має заборгованість по аліментам, та за останнім відомим місцем проживання він відсутній, його фактичне місце перебування не відоме, ухвалою Ленінського райсуду м.Запоріжжя від 06.03.2015р. він був оголошений у розшук /а.с.10/, і до теперішнього часу його фактичне місце перебування не встановлене. Позивачка пояснила у судовому засіданні, що її дочка потребує оздоровлення та спілкування із родичами, які проживають за кордоном, крім того, поїздки за кордон розширять кругозір дитини, буде стимулювати її до вивчення іноземних мов. Однак, вона не має можливості вивезти дитину за кордон, т.я. позбавлена права на оформлення та виготовлення проїзних документів на право виїзду дитини за кордон, бо відповідач знаходиться у розшуку. У відповідності до ст.2,3 протоколу № 4 Міжнародної Конвенції про захист права і основних свобод людини /1950р./, ратифікованої Законом України № 475-97-ВР від 17.07.1997р., кожна людина має право залишати будь-яку країну включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі, чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Будь-які вказані обмеження для реалізації права на виїзд за межі України неповнолітньої дитини - дочки позивачки, відсутні. Ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1989р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст.10 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991р.: держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, в тому числі і власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб, і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Ст.33 Конституції України встановлює, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ч. 7 ст.7, ч. 2 ст.155 СК України: дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду, та відповідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року - за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Як встановлено у судовому засіданні, позивачка має можливість оздоровити дитину за кордоном, зустрітися із родичами, однак, відповідач знаходиться у розшуку за ухвалою суду і до теперішнього часу його фактичне місце перебування не встановлене. Крім того, він довгий час не спілкується з дитиною, аліменти не сплачує. Тобто, він своєю поведінкою перешкоджає позивачці отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон, без чого, вона позбавлена права на оформлення та виготовлення проїзних документів на право виїзду дитини за межі України. Суд вважає, що виїзд неповнолітньої дитини позивачки за кордон є доцільним, відповідає інтересам і бажанням дитини, та буде сприяти гармонійному та всебічному розвитку дитини. В поза судовому порядку позивачка не може отримати від відповідача згоду на виїзд дитини за кордон, тому вона і звернулася до суду. Суд вважає необхідним усунути перешкоди у здійсненні вказаного права позивачки та її дитини, шляхом надання дозволу на виїзд неповнолітньої дочки позивачки за межі України в судовому порядку. На підставі викладеного та

Outcome: approved