Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому 12.10.2003 року у них народилася донька [PERSON]. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі 2027 грн., що місячно, в тому числі за три роки, що передували зверненню з позовом. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, доповнивши, що вона працює офіціантом та отримує мінімальну заробітну плату, а також соціальну допомогу в сумі близько 1400 грн. на дитину інваліда. За станом здоров'я дитина потребує систематичного лікування кожні три місяці і її доходу не вистачає на всі ці витрати. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, не заперечував про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1100 грн.. Крім цього пояснив, що до 29.08.2014 року дитина жила з ним, він повністю її забезпечував. Потім, коли позивачка забрала жити доньку до себе, він допомагав їй, перераховуючи грошові кошти на картку. Коли дитина хворіла він також допомагав, неодноразово приїздив до лікарні, купляв ліки. В теперішній час він не працює, іноді має нерегулярний дохід за виконання роботи по найму, проживає однією сім'єю з жінкою без реєстрації шлюбу та її дитиною. Крім того має батьків пенсіонерів, яким також допомагає. Вислухавши доводи сторін, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 11.04.2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 13.06.2007 року, що вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.3). В шлюбі у них народилася дитина - донька [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, однак він проживає окремо і сторони не досягли між собою домовленості про порядок та спосіб надання належної матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з позивачкою, що підтверджується показами сторін, свідоцтвом про народження дитини (а.с.4). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями ст.181 цього ж Кодексу способи виконання обов'язку утримання дитини визначаються домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у часті від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В силу ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи наведені положення Закону, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] зобов'язаний надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання своєї малолітньої дитини в твердій грошовій сумі. При цьому, судом встановлено, що відповідач на протязі 2017-по грудень 2018 року перебував на обліку в центрі зайнятості, однак в теперішній час не працює, інших утриманців не має, що підтверджується довідкою №304. Аргументи останнього щодо надання допомоги батькам, які є пенсіонерами, а також перебування на його утриманні дитини, жінки з якою він проживає однією сім'єю без реєстрації шлюбу, не випливають на його обов'язок в утриманні доньки, батьком якої він є. Також, судом враховується і стан здоров'я та матеріальне становище позивачки, яка працює та неповнолітньої дитини сторін, яка має хронічні захворювання, у зв'язку з чим потребує систематичного лікування. В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» передбачено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, з 01.01.2019 року, - 2027 гривень. Надавши оцінку встановленим обставинам справи в їх сукупності та відповідності нормам матеріального права, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини в твердій грошовій формі у розмірі 1100 гривень, що не поставить його в скрутне матеріальне становище і такий розмір не буде меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд не погоджується з твердженнями позивачки щодо можливості сплати ним коштів на утримання дитини у більшому розмірі, оскільки ці доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і вона не довела цього належними та допустимими доказами згідно з вимогами процесуального закону. Не підтверджені у спосіб передбачений законом і доводи позивачки, щодо необхідності стягнення з відповідача аліментів за минулий час, тобто за три роки до її звернення до суду з цим позовом, оскільки вона не довела, що відповідач ухилявся від сплати аліментів і нею вживалися заходи на їх одержання. Як вбачається з показів відповідача, довідки депутата Буринської міської ради, довідки Буринської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів імені В.М. Кравченка, після розірвання шлюбу між сторонами дитина до 29.08.2014 року фактично проживала з відповідачем. Також, банківськими квитанціями наданими відповідачем підтверджено, що на протязі 2018-2019 р.р. останній добровільно виконував обов'язок по утриманню дитини у розмірах визначених ним особисто, перераховуючи грошові кошти на банківську картку. Ці обставини були визнані позивачкою в судовому засіданні. З врахуванням наведеного позов підлягає частковому задоволенню. Що стосується додаткових витрат на витрат на утримання дитини пов'язаних з її станом здоров'я, то позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду про їх стягнення відповідно до положень ст.185 СК України. Згідно ст.141 ЦПК України, з врахуванням часткового задоволення вимог позивачки та звільнення її відповідно до Закону від сплати судових витрат, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп..

Outcome: partial