Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 17 серпня 2016 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння. Шлюбні відносини фактично припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Оскільки відповідач не бажає розірвати шлюб в органах РАЦСу позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 07 липня 2020 року постановлено про проведення заочного розгляду цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У судове засідання позивачка не з`явилася, але надала до суду заяву, в якій просила суд про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити без надання строку для примирення. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином. Так, судом надсилалися судові повістки про виклик до суду на 17 квітня 2020 року о 08 год. 00 хв., 04 червня 2020 року о 08 год. 00 хв., за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, судові повістки відповідачем отримані, про що свідчать поштові повідомлення, долучені до матеріалів справи. Крім того, судом, відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України, надсилалася судова повістка про виклик до суду на 07 липня 2020 року о 08 год. 30 хв. за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак відповідно до повернутого поштового повідомлення відповідач за зазначеною адресою відсутній, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки та, відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Відповідач до суду не з`явився, клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав, а також не подавав відзив на позовну заяву. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з припиненням шлюбу між подружжям, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що 17 серпня 2016 року Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб між [PERSON] (а.с. 5, 6) та [PERSON] , про що було зроблено відповідний актовий запис за № 1406 (а.с. 4). Сторони не мають неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних відносин чи їх збереження є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб носить формальний характер. Сторони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують. Суперечок матеріального характеру, майнових претензій один до одного в них немає, спірне майно відсутнє. За таких обставин суд вважає, що сім`я розпалася, подальше спільне проживання сторін і збереження їхньої родини неможливо, родина розпалася остаточно й шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно з ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу у зв`язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище « [PERSON] ». Позивачка виявила бажання після припинення шлюбу змінити своє наявне прізвище на дошлюбне, про що зазначила у позовній заяві та заяві, зверненій до суду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу між сторонами у справі змінити прізвище позивачки на дошлюбне, тобто « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved