Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до П»ятигорець [PERSON], [PERSON] про виділ частки будинку з спільної часткової власності мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником 6/20 частини житлового будинку з належною частиною житлових будівель, що розташований за адресою: м.Прилуки, вул.Партизанська, 20, на підставі рішення Прилуцького міського суду від 23 грудня 1974 року на 3/20 частки та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 травня 1987 року, посвідченого державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2246 на 3/20 частки. Іншими власниками вказаного будинку у рівних долях є: [PERSON], якому належить 7/20 частин домоволодіння за вказаною адресою, на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченого 12.06.2009 р. приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №3778, [PERSON], якій належить 7/20 частин домоволодіння за вказаною адресою, на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого 5.06.2009 р. приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №5871. Посилаючись на ті обставини, що позивачка вважає виділ належної їй 6/20 частки будинковолодіння можливим, оскільки усіма власниками влаштовані окремі входи до тих приміщень, якими вони користуються, дані приміщення ізольовані між собою і після реального поділу будуть використовуватись за призначенням. Один зі співвласників [PERSON] виділив свою частину земельної ділянки та оформив її у власність. З іншим співвласником у позивачки постійно виникають непорозуміння у питаннях користування земельною ділянкою та проходом до своєї частини будинку з вулиці Партизанської, а тому оскільки згоди на добровільний виділ її частки з іншими співвласниками [PERSON] та [PERSON] не досягнуто, тому позивачка просить виділити їй у власність 6/20 частки спільного майна житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташований м. Прилуки вул.. Партизанська 20 як окремий та цілий об»єкт нерухомого майна. У судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги позивачки підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі П»ятигорець С.М. та [PERSON] в судове засідання не зявилися з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені завчасно, а також не надали заперечень щодо суті позову і не повідомили про поважність причин неявки в судове засідання. Представник позивачки не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У звязку з цим, суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.05.1987 року спадкоємицею майна [PERSON], яка померла 23.04.1983 року є [PERSON], спадкове майно складається з 3/20 частин житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що розташований в м. Прилуки вул.. Партизанська 20 (а.с.5) Згідно копії рішення народного суду м. Прилуки від 23.12.1974 року [PERSON] належить на праві особистої власності 3/20 частин житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, який розташований в м. Прилуки по вул.. Партизанській 20 (а.с. 6-7) Згідно копії свідоцтва про одруження серія І-ЯР № 871809 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30 липня 1957 року, після реєстрації шлюбу чоловікові та дружині присвоєно прізвище відповідно «Ковальов» та «Ковальова» (а.с. 8) Згідно копії повідомлення КП «Прилуцьке МБТІ» від № 1251 від 05.06.2015 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року право власності на будинок з надвірними будівлями та спорудами в м. Прилуки вул.. Партизанська 20 зареєстровано: 7/20 частин за [PERSON]; 7/20 частин за П»ятигорець [PERSON]; 3/20 частин за [PERSON]; 3/20 частин за [PERSON]. Зміст права власності, яка полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 Цивільного кодексу України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно та у порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в прав власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Між іншим, що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст.ст.364, 367 ЦК України як засоби реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч.4 ст.358 ЦК України умова є не обовязковою. Так, відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу у відповідності до ст.367 ЦК України, спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. У відповідності до ч.2 ст.364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення, що відповідає ст.183 ч.2 ЦК України. Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною, згідно ст.183 ч.1 ЦК України. Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст.183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України суд дійшов висновку, що виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартирі, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. На підставі ст. ст.183,356,358, 364,379,380,382 ЦК України,

Outcome: approved