Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

Позивач, Кредитна спілка «Аккорд», звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 221205/1/д від 22 грудня 2005 року, в сумі 2 923,89 гривень, витрати по сплаті держмита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 грудня 2005 року на підставі заяви [PERSON] про прийняття в члени Кредитної спілки «Аккорд», членський №1277, між позивачем КС «Аккорд», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №221205/1/д, відповідно до якого, позивач надав відповідачу грошові кошти на побутові потреби в розмірі 1793 гривень 00 копійок з терміном погашення кредитних ресурсів до 22 грудня 2006 року та сплатою процентів у розмірі 0,148% за кожен день користування кредитом. Однак, відповідач [PERSON] скориставшись кредитними ресурсами, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, систематично порушує виконання умов кредитного договору. Таким чином, станом на 20 квітня 2011 року заборгованість відповідача становить 2923 гривні 89 копійок, яка включає в себе: 739 гривні 96 копійок - основної суми боргу; 1813 гривні 95 копійки - заборгованість по нарахованих процентах за користування кредитними коштами; 369 гривні 98 копійок - нараховані штрафні санкції за несвоєчасну сплату щомісячного платежу. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просив розгляд справи провести за відсутності представника позивача, позов задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечують. Відповідач в судове засідання не з′явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити у задоволенні позовної заяви у зв'язку зі спливом строків позовної давності. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 22 грудня 2005 року на підставі заяви [PERSON] про прийняття в члени Кредитної спілки «Аккорд», членський №1277, між позивачем КС «Аккорд», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №221205/1/д (а.с.5). [PERSON] у зв'язку з укладенням 28 квітня 2007 року змінила прізвище на Ільницька. Як вбачається з п.п. 2.1. - 2.3. кредитного договору спілка зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти у тимчасове платне користування на умовах цільового використання, повернення, строковості та забезпеченості за користування у сумі 1793 гривень 00 копійок, строком до 22 грудня 2006 року, зі сплатою процентів у розмірі 0,148% за кожен день користування кредитом, а позичальник зобов'язується щомісячно сплачувати спілці нараховані проценти та частину кредиту в терміни та розмірах на умовах та в порядку, визначених договором Додатком №1 Рекомендований графік платежів. Так, позивач виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу грошові кошти в сумі 1793 гривень 00 копійок, що підтверджується заявою члена КС «Аккорд» [PERSON] (а.с.6). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилом статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності з положенням частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1.припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2.зміна умов зобов'язання; 3.сплата неустойки; 4.відшкодування збитків та моральної шкоди. Пункт 4.1. передбачає право спілки, у разі порушенні строків сплати кредиту, нарахувати пеню в розмірі 0,5% від суми остаточної заборгованості за кожний день прострочення. Відповідно до наданого розрахунку суми заборгованості за кредитним договором заборгованість відповідача становить 739 гривні 96 копійок - основної суми боргу; 1813 гривні 95 копійки - заборгованість по нарахованих процентах за користування кредитними коштами; 8191 гривень 63 копійки - нараховані штрафні санкції за несвоєчасну сплату щомісячного платежу (а.с.5). Згідно витягу з рішення Кредитного комітету про зменшення пені від 20 квітня 2011 року (протокол № 000006787) було зменшено суму нарахованої пені за кредитним договором №221205/1/д від 22 грудня 2005 року та встановлено пеню по кредитному договору в сумі яка складає 369 гривні 98 копійок і припинено її нарахування. Таким чином, борг станом на 20 квітня 2011 року заборгованість відповідача становить 2923 гривні 89 копійок, яка включає в себе: 739 гривні 96 копійок - основної суми боргу; 1813 гривні 95 копійки - заборгованість по нарахованих процентах за користування кредитними коштами; 369 гривні 98 копійок - нараховані штрафні санкції за несвоєчасну сплату щомісячного платежу (а.с.6). Згідно п.2.7. Розділу 2 договору № 221205/1/д від 22 грудня 2005 року, спілка має право достроково розірвати договір і повернути наданий кредит та нараховані проценти (в тому числі шляхом звернення на майно позичальника), звернувшись з позовом до суду, якщо позичальник протягом двох місяців не сплатив взагалі або сплатив не у повному обсязі платежі, узгоджені сторонами у рекомендованому графіку платежів (додаток №1). Відповідно до п. 5.1. Розділу 5 договору, цей договір діє з моменту підписання та до повного його виконання сторонами. Як вбачається з розрахунку суми заборгованості, наданого позивачем, відповідачем 28 січня 2006 року не було здійснено чергового платежу за договором, відповідно до встановленого графіку платежів. В подальшому, відповідачем періодично з 27 лютого 2006 року по 06 жовтня 2006 року вносилися кошти в рахунок сплати суми основного боргу. З 28 жовтня 2006 року по 03 серпня 2011 року відповідачем не було здійснено будь-яких оплат за договором, що свідчить про те, що з 29 жовтня 2006 року позивачу було достеменно відомо про порушення відповідачем умов договору. Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся до суду із позовом 05 серпня 2011 року, останнім було пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом. Посилання ж сторони позивача на те, що згідно з умовами кредитного договору його складовою є Положення про кредитування членів КС «Аккорд», пунктом е) розділу 3 якого визначено, що позовну давність за вимогами про стягнення заборгованості за споживчими кредитами, процентами за користування ним, пені встановлено тривалістю 10 (десять) років, що відповідає ч. 1 ст. 259 ЦК України, не може бути прийнято судом, з огляду на наступне. Верховний Суд України при розгляді справи № 6-240цс14 у своїй Постанові від 11.02.2015р. висловив правову позицію відповідно до якої загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Окрім цього частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вказаним правовим висновком Верховний Суд України встановив, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, в той час як ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, та відповідачем вони не підписувались. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.п. 4.1. п. 4 договору № 221205/1/д від 22 грудня 2005 року, позичальник підтвердила, що ознайомлена з «Положенням про кредитування членів КС «Аккорд» і зобов'язується його виконувати. В той же час, позивачем будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про ознайомлення та підписання вказаного Положення відповідачем, суду надано не було. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що в межах розгляду даної справи позивачем не було доведено перед судом наявності письмового договору про збільшення позовної давності, як це передбачено ст. 259 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим, посилання позивача на пункт е) розділу 3 Положення про кредитування членів КС «Аккорд», яким встановлена збільшена позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості за споживчими кредитами, процентами за користування ним, пені - 10 (десять) років, не може бути прийнята судом, оскільки останні не підписані позичальником, а зі змісту кредитного договору не вбачається, що саме з таким Положення про кредитування членів КС «Аккорд», яке долучено позивачем до матеріалів позовної заяви, була ознайомлена відповідач. Відповідно до вимог ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову Кредитної спілки «Аккорд» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків щодо відмови у задоволенні заяви, відшкодування судового збору, в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, не представляється за можливе. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed