Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, та просила встановити факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON], померлим [INFO] року в м. Харкові, однією сім'єю з лютого 2010 року по день його смерті [INFO] року, визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON]. В обґрунтування позову посилалася на те, що є рідною племінницею [PERSON], донькою його рідної сестри [PERSON] ( в дівочості [PERSON]) [PERSON]. 27.01.1997 року центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради видано свідоцтво про право спільної (сумісної) власності на квартиру [ADDRESS] (на цей час - [ADDRESS] на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON], реєстраційний номер [NUMBER]. [INFO] року померла дружина [PERSON] та рідна баба [PERSON]-[PERSON]. 06 вересня 2005 року [PERSON] на випадок своєї смерті склав заповіт на ім'я свого не рідного онука ( рідного онука померлої дружини [PERSON].)- [PERSON], яким зробив розпорядження щодо належного йому майна, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.12.2006 року державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори за реєстром № 2-5457, [PERSON] отримав у спадщину після смерті дружини [PERSON] 1/6 частину квартири [ADDRESS] у к Харкові. В 2009 році на тяжку хворобу нирок захворіла прийомна дочка [PERSON] та мати [PERSON] - [PERSON], від якої померла в 2012 році, у зв'язку з чим з 2009 здійснювати догляд за іншими особами - вітчимом [PERSON] та сином [PERSON] була не в змозі, оскільки сама внаслідок хвороби потребувала допомоги. [INFO] року помер [PERSON], на час смерті [PERSON] на праві власності належала ? частина квартири [ADDRESS]. [INFO] року помер [PERSON] Місцем постійного проживання та реєстрації померлого [PERSON] до моменту смерті [INFO] року була квартира [ADDRESS]. [PERSON] протягом останніх 10 років життя потребував постійного догляду та сторонньої допомоги за причини похилого віку, а згодом у зв'язку з онкологічною хворобою підшлункової залози. [PERSON] за життя страждав на алкоголізм, вів асоціальний спосіб життя, не працював, внаслідок чого він не здійснював догляд а ні за собою, а ні за дідом [PERSON] У зв'язку з тим, що як [PERSON], так і [PERSON] постійно потребували сторонньої допомоги внаслідок віку і хвороби, та оскільки вона є єдиною живою родичкою та близькою людиною, остання була змушена кожного дня приходити до [PERSON] та [PERSON], а згодом і переїхала до них з метою здійснення догляду за обома. З початку лютого 2010 року вона постійно виконувала всі обов'язки члена родини, що здійснює догляд: купляла та готувала їжу, вбирала квартиру, прасувала, сплачувала комунальні послуги, купляла ліки, надавала медичну допомогу, викликала швидку, неодноразово направляла на медичне лікування [PERSON], останній раз в період загострення хвороби (алкоголізм) у березні 2016 року, де він і помер від цирозу печінки в віці 41 рік ( лікарське свідоцтво про смерть від 21.03.2016 року). Після смерті [PERSON] [PERSON] фактично прийняв спадщину за заповітом, оскільки постійно проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем, в той час як вона на момент смерті [PERSON] проживала з ним однією сім'єю, однак була зареєстрована в іншому місті. Після смерті як [PERSON], так і [PERSON] здійснювала поховання та усі необхідні ритуальні послуги за власний рахунок. 11.04.2016 року четвертою Харківською державною нотаріальною конторою їй було відмовлено в оформленні спадкових прав після смерті [PERSON], як рідній племінниці за законом, оскільки останнім за життя було складено заповіт на користь [PERSON], який проживав та був зареєстрований на момент смерті спадкодавця разом з ним, а тому, не зважаючи на те, що [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори з заявою, він фактично прийняв спадщину. Зазначає, що фактично прийняла спадщину, адже на момент смерті [PERSON] фактично проживала разом з ним однією сім'єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини. У судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені вище, просивши про задоволення позовних вимог. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем [PERSON], не надано доказів того, що вони були пов'язані спільним побутом, мали будь-які взаємні права та обов'язки. Надані позивачкою квитанції про сплату за комунальні послуги не можуть бути належними доказами, оскільки рахунки проводились позивачкою вже після смерті спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] року, а період сплати в зазначених квитанціях з квітня 2016 року по квітень 2018 року. Зазначила, що доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. На підставі викладеного просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 30.05.2018 року провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.06.2018 року підготовче провадження по справі закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та докази на їх підтвердження; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 40). [INFO] року народилася [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 46). Отже, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є рідними братом та сестрою. 2 листопада 1946 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] в зв'язку з чим змінено прізвище [PERSON] на [PERSON]. (а.с. 15) [INFO] року народилася [PERSON], батьками якої записані [PERSON] та [PERSON], (а.с. 44) 7 жовтня 1968 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] в зв'язку з чим змінено прізвище [PERSON] на [PERSON]. (а.с. 45) 17 грудня 1977 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] в зв'язку з чим змінено прізвище [PERSON] на [PERSON], (а.с. 43) Отже, позивачка є племінницею [PERSON] , а саме дочкою його рідної сестри. Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] 27 січня 1997 року центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради видано свідоцтво про право спільної (сумісної) власності на квартиру [ADDRESS] (на цей час [ADDRESS] на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON], реєстраційний № 1-91-19Х11 Право власності на спірну квартиру набуто сторонами на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» і, таким чином, кожному на підставі ч. 2 ст. 8 зазначеного Закону належать рівні частки від приватизованої квартири. Таким чином частка кожного з учасників спільної сумісної власності на квартиру складає по 1/3 частині квартири. 20.11.2015 року згідно рішення № 12/151 сесії Харківської міської ради 7 скликання назву [ADDRESS] змінено на проспект Олександрівський. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.12.2006 року державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори за реєстром № 2-5457, [PERSON] отримав у спадщину після смерті [PERSON] 1/6 частину квартири [ADDRESS].(а.с. 35) Отже на час смерті [PERSON] на праві власності належала 1/2 частина квартири [ADDRESS]. 6 вересня 2005 року [PERSON], на випадок своєї смерті, склав заповіт на ім'я [PERSON] щодо належного йому майна. ( а.с. 33) [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 11) Місцем постійного проживання померлого [PERSON], є квартира [ADDRESS], що є місцем відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] (раніше [ADDRESS] В судовому засіданні досліджувалось рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.04.2018 року, ухвала від 14.04.2017 року, якими позовні вимоги [PERSON] до Харківської територіальної громади в особі Харківської міської ради, третя особа Четверта Харківська нотаріальна контора задоволені частково, визнано за [PERSON] право власності на ? частини квартири [ADDRESS] ( колишній [ADDRESS]) в порядку спадкування за законом. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03.07.2017 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11.04.2017 року та ухвала від 14.04.2017 року скасовані, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом було відмовлено. ( а.с. 114-116, 117, 118-121) Як пояснила в судовому засіданні позивачка, з початку лютого 2010 року вона постійно виконувала всі обов'язки члена родини, що здійснювала догляд: купляла та готувала їжу, вбирала квартиру, прасувала, сплачувала комунальні послуги, купляла ліки, надавала медичну допомогу, викликала швидку, неодноразово направляла на медичне лікування [PERSON], після смерті як [PERSON] так і [PERSON] вона здійснювала поховання та усі необхідні ритуальні послуги за власний рахунок. У встановлений законом строк вона звернулася до четвертої Харківської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після смерті свого рідного дядьки [PERSON] та [PERSON] 11.08.2016 року їй було відмовлено в оформленні спадкових прав після смерті [PERSON], як рідній племінниці за законом, оскільки останнім за життя було складено заповіт на користь [PERSON], який проживав та був зареєстрований на момент смерті спадкодавця разом з ним, а тому не зважаючи на те, що [PERSON] не звернувся до нотаріальної контори з заявою, фактично прийняв спадщину. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку про те, що для встановлення факту проживання однією сім'єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов'язків. Як вбачається з копії паспорту та не спростовується позивачкою з 22.08.1979 року вона постійно зареєстрована за адресою: [ADDRESS], знаходиться в зареєстрованому шлюбі з чоловіком [PERSON], який є особою з інвалідністю по зору та який потребує стороннього догляду. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначала, що надавала медичну допомогу [PERSON], неодноразово направляла на медичне лікування, купляла ліки, однак доказів цього під час судового розгляду не надала, крім того, зазначала, що виконувала всі обов'язки члена родини, купляла та готувала їжу, вбирала квартиру, провідувала його в лікарні, оскільки родичів в нього не було, тобто таким чином здійснювала періодичну допомогу по господарству [PERSON] Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які прожили зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Виходячи з аналізу зазначеної норми права, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1)проживання однією сім'єю; 2)на час відкриття спадщини має пройти принаймні п'ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім'єю. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Тобто підставами для задоволення позову є сукупність юридичних фактів, які необхідно встановити у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг ( спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами; 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження-прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження позовних вимог позивачка надала квитанції про сплату за комунальні послуги, згідно яких видно, що розрахунки проводилися вже після смерті спадкодавця [PERSON], договір-замовлення на ритуальні послуги, рахунок-замовлення на предмети похоронного призначення та договір -замовлення на організацію та проведення поховання. Будь-яких доказів на підтвердження проживання однією сім'єю із спадкодавцем не менше п'яти років, що є визначальним у вирішення питання про спадкування на підставі ст. 1264 ЦК України, позивачка не надала. В судовому засіданні з боку позивача були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], з пояснень свідка [PERSON] встановлено, що позивачка її приятелька, вона знайомі давно. Померлий [PERSON] це дядько позивачки, взаємовідносини в них були добрі. В 2010 році захворів [PERSON] і позивачка переїхала до нього щоб здійснювати догляд, готувати, вбирати квартиру, надавати медичну допомогу. Разом з [PERSON] мешкав його нерідний онук [PERSON] , якому було приблизно 40 років, він був працездатним, але ніде не працював, зловживав спиртними напоями. Періодично [PERSON] проходив лікування в наркологічному центрі, після лікування жив нормальним життям, спілкувався з друзями, читав книги, навіть хотів зайнятися бізнесом. В січні 2016 року помер [PERSON], а через пів року в лікарні помер [PERSON] від цирозу печінки, [PERSON] здійснила їх поховання за власний рахунок, так як родичів у них не було. З пояснень свідка [PERSON] встановлено, що позивачку [PERSON] він знає, так як в квартирі [ADDRESS] проживав [PERSON], а остання здійснювала догляд за своїм дядею [PERSON], який був онкохворим. Він бачив, як [PERSON] ходила за покупками, готувала їжу, мила підлогу, відправляла [PERSON] до лікарні. Разом з [PERSON] в квартирі проживав його нерідний онук [PERSON], який зловживав спиртними напоями, ніде не працював, коли припиняв пити, знаходив роботу, однак це було ненадовго. Коли помер [PERSON] позивачка та [PERSON] займалися його похованням, а [PERSON] хоронила [PERSON], так як у нього родичів не було. Чи ночувала в квартирі [PERSON] [PERSON] він не бачив, а те, що допомагала їм, вивішувала білизну, гуляла на вулиці - бачив. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивачкою та її представником не надані докази того, що [PERSON], який помер [INFO] року і [PERSON], починаючи з лютого 2010 року, спільно проживали, були пов'язанні спільним побутом, брали участь у витратах на утримання житла, його ремонт, інших обставин, які засвідчували б реальність постійного проживання однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. З пояснень позивачки та свідків встановлено, що [PERSON] надавала медичну допомогу та допомогу по господарству, спочатку померлому [PERSON], а потім ї [PERSON], який не мав близьких родичів, не був інвалідом, був працездатним, але не працював, бо зловживав спиртними напоями. Крім того, позивачка стверджувала, що [PERSON] зловживав спиртними напоями, в зв'язку з чим потребував сторонньої допомоги. При цьому остання не надала суду жодної довідки із наркодиспансера, чи виписки із історії хвороби, які б підтверджували перебування [PERSON] на обліку чи диспансерному обліку. Так само, як і не надала жодного підтвердження тим обставинам, що вона лікувала [PERSON] Більш того, допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що [PERSON], дійсно випивав, але коли не пив, то працював, читав книги, навіть бажав зайнятися бізнесом, що також спростовує посилання на те, що останній потребував сторонньої допомоги. Проте надані докази не свідчать про те, що позивачка та [PERSON] постійно проживали не менше п'яти років. Більш того, суд не може залишити поза увагою наявність у позивачки чоловіка інваліда по зору, який потребує догляду та до якого зі слів позивачки, остання ходила, щоб приготувати їжу, та при цьому постійно проживала із [PERSON], який нібито потребував догляду. Також не надані докази того, що спадкодавець за життя протягом тривалого часу перебував у безпорадному стані ( тяжку хворобу або каліцтво). За таких обставин, враховуючи подані сторонами докази у їх сукупності, надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю з лютого 2010 року по день його смерті [INFO] року необхідно відмовити. Із вище вказаних підстав також суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги позивачки про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed