Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування Подільської міської ради Одеської області звернувся 14 лютого 2019 року в суд з цим позовом до відповідача, та просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнути судовий збір. Підставою цьому зазначав те, що до служби у справах дітей Подільської міської ради 15 березня 2019 року звернувся громадянин, [PERSON] , [INFO] , який повідомив, що його діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з ним, а їх мати - [PERSON] , [INFO] , утриманням, здоров`ям, життям та вихованням дітей не займається з 2015 року. Згідно сповіщення Головного управління Національної поліції в Одеської області Подільського відділу поліції від 14 березня 2019 року №46/2931, гр. [PERSON] , [INFO] , по виконавчому листу виданого Котовським міськрайонним судом Одеської області зобов`язана до сплати аліментів. Розшукується за ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області, яка надійшла в Подільський ВП ГУНП в Одеській області та місце знаходження боржника не встановлено. Таким чином, малолітні діти фактично залишились без її піклування. В ході розгляду справи в суді представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала позов у повному обсязі та просила його задовольнити. [PERSON] у судові засідання не з`явилась. Судові повістки про виклик повернулись із зазначенням «Адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, виклик відповідача було здійснено на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада» на веб-сайті Котовського міськрайонного суду Одеської області, що є належним повідомленням про дату, час та місце проведення судового засідання. Третя особа- [PERSON] , у судове засідання не з`явився надав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність. Позов задовольнити. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-Х11 від 27.02.1991 року, «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини». Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 листопада 2017 року справа №505/2555/17, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно сповіщення Головного управління Національної поліції в Одеської області Подільського відділу поліції від 14 березня 2019 року №46/2931, гр. [PERSON] , [INFO] , по виконавчому листу виданого Котовським міськрайонним судом Одеської області зобов`язана до сплати аліментів. Розшукується за ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області, яка надійшла в Подільський ВП ГУНП в Одеській області та місце знаходження боржника не встановлено. 15 березня 2019 року до служби у справах дітей Подільської міської ради звернувся громадянин, [PERSON] , [INFO] , який повідомив, що його діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з ним, а їх мати - [PERSON] , [INFO] , утриманням, здоров`ям, життям та вихованням дітей не займається з 2015 року. Згідно висновку Органу опіки і піклування Подільської міської ради Одеської області №3232 від 17 грудня 2019 року, відповідача [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно її дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. З огляду на обставини справи, суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав відповідача правомірний, обґрунтований, відповідає нормам ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, заявлений в інтересах дитини і має бути задоволений. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст. 12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі - Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би свідчив про виконання нею батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх дітей. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займалась та не займається вихованням та утриманням дітей, не задумується про їх долю та майбутнє. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Роз`яснити відповідачам, що у відповідності до ст. 169 СК України, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення, якщо зміниться поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до ст.141 ЦПК України на відповідачів слід покласти судові витрати в справі у вигляді судового збору в розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved