Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернівці звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 01 липня 2015 року між ними та відповідачем було укладено попередній договір оренди №251/2015-п нерухомого військового майна, розташованого в [ADDRESS] , військове містечко № [NUMBER] , будинок №4 (літ.А), строком на 12 місяців по 30 червня 2016 року включно, із оплатою в розмірі 330,17 грн. в місяць, в тому числі ПДВ 55,03 грн. Відповідно до п. 1.1 даного договору позивач зобов`язується протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору провести процедуру укладення в майбутньому Основного договору оренди нерухомого військового майна військового містечка № [NUMBER] . Відповідно до п.9.2 цей договір припиняє свою дію: за взаємною згодою сторін, що підтверджується ними письмово; після повного виконання сторонами своїх зобов`язань, передбачених цим договором; в інших випадках передбачених цим договором та/або законодавством України. Позивачем листами від 06 червня 2016 року №1428 та від 02 липня 2016 року №1668 попереджено відповідача про необхідність звільнення приміщення та в разі невиконання обов`язку щодо вивільнення приміщень та повернення орендованого майна, буде нараховуватись неустойка в розмірі подвійної плати за час прострочення користування приміщенням. Вказують, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 жовтня 2017 року по справі №727/2616/17 було задоволено їх позов до [PERSON] про зобов`язання звільнити орендне приміщення. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 23.02.2018 року у відкритті апеляційного провадження по даній справі було відмовлено. При цьому, лише 01 лютого 2019 року відповідач звільнив приміщення площею 68,20 кв.м. та передав його згідно акту приймання-передачі КЕВ м.Чернівці. Отже, вважають, що за використання вказаних приміщень за період з червня 2016 року по момент повернення орендованого майна у лютому 2019 року у відповідача перед КЕВ м.Чернівці існує заборгованість по нарахованій неустойці, у розмірі подвійної орендної плати в сумі 7248,97 грн. та компенсація земельного податку в сумі 138,30 грн. Також звертають увагу суду на те, що відповідачу направлялись претензії про існування заборгованості перед позивачем, однак останній їх так і не погасив. На основі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь КЕВ м.Чернівці заборгованість за не звільнення нежитлового приміщення в будівлі №4 військового містечка № [NUMBER] , що розташоване за адресою: [ADDRESS] , в сумі 7387,27 грн. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, від неї до суду поступила заява, в якій просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду даної справи в суді, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та до задоволення не підлягають, з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників\~\~справи\~\~чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі\~ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Судом встановлено, що 01 липня 2015 року між КЕВ м. Чернівці та відповідачем [PERSON] було укладено попередній договір оренди №251/2015-п нерухомого військового майна (а.с.15-19), розташованого в Чернівецькому гарнізоні за адресою: [ADDRESS] , військове містечко № [NUMBER] , будинок №4 (літ.А), строком на 12 місяців по 30 червня 2016 року із оплатою в розмірі 330,17 грн. в місяць, в тому числі ПДВ 55,03 грн. Зазначене майно було передано відповідачу згідно акту приймання-передачі від 01 липня 2015 року (а.с.19 зворот). Відповідно до п. 9.1 вказаний договір діє з 01.07.2015 року по 30.06.2016 року включно. Згідно з п.1.1 позивач зобов`язується протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору укласти в майбутньому основний договір оренди. Відповідно до умов договору [PERSON] до моменту підписання основного договору мав право використовувати майно за цільовим призначенням, визначеним п.2.1.3 договору. Статтею 626 ЦК України\~передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 635 ЦК України\~попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Виходячи з наведених норм, попередній договір не може бути підставою виникнення зобов`язань за основним договором, оскільки встановлює зобов`язання укласти основний договір на певних умовах в майбутньому. Зважаючи на це, у відповідача не виникло зобов`язань зі сплати орендної плати на підставі попереднього договору оренди військового майна від 01 липня 2015 року №251/2015-п. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Частиною 2 ст.3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» передбачено, що з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Згідно зі ст.ст.2, 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»\~орендою є засноване на договорі строкове, платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності, виключно на конкурсних засадах. Статтею 7 Закону України Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України» передбачено, що передача військового майна в оренду юридичним і фізичним особам здійснюється виключно на конкурсній основі з урахуванням необхідності підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності. Умови та порядок проведення конкурсів визначаються Фондом державного майна України за погодженням з Міністерством оборони України. Оцінка вартості\~майна,\~що підлягає передачі в оренду, проводиться комісіями,\~до\~складу\~яких\~входять\~фахівці (уповноважені особи) Міністерства оборони України або іншого органу військового управління та Фонду державного майна України чи його регіонального відділення (представництва) за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Акт оцінки майна, яке передається в оренду, погоджується з Фондом державного майна України чи його регіональним відділенням (представництвом) і затверджується Міністерством оборони України. Порядком надання дозволу військовим частинам Збройних Сил України на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду №778 від 11.05.2000 року передбачено обов`язкове проведення експертної оцінки майна, яке передається в оренду. Нормами Закону України\~«Про оренду\~державного та\~комунального майна» встановлено, що етапами укладення договору оренди державного майна є: одержання дозволу Фонду державного майна чи його регіональних відділень на право оренди, проведення конкурсу, здійснення експертної оцінки майна, що орендується та проведення відповідних розрахунків орендної плати. Відповідно до п.10 ч.1 ст.10 Закону України «Про оренду\~державного та\~комунального майна» \~\~істотними умовами договору оренди є, зокрема, страхування орендарем взятого ним в оренду майна. Відповідно до ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ст.762 ЦК України). Частиною 1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ч.3 ст.635 ЦК України\~зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України\~виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Таким чином, стягнення неустойки як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору найму. Основна правова мета попереднього договору полягає у виконанні ним двох функцій: 1) спонукання до укладення основного договору, 2) фіксації умов основного договору. В силу попереднього договору сторони не мають права вимагати реального виконання зобов`язання, встановленого основним договором (передати майно, виконати роботу). Будь-які інші зобов`язання сторін попереднім договором встановлюватися не можуть. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Аналізуючи вищевказані норми, беручи до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір №251/2015-п. за своєю правовою природою не є договором оренди, попередній договір не створює для інших обов`язків, крім того, що укласти в майбутньому основний договір на визначених в попередніх умовах, позивачем не доведено факту домовленості між сторонами про сплату орендної плати, яка б визначалась відповідно до вищевказаних норм, а встановлено лише плату за користування майном, відповідно розрахунок неустойки зроблений позивачем необґрунтовано. Окрім вищевикладеного, слід зазначити, що попередній договір, на який позивач необґрунтовано посилається як на підставу виникнення у відповідача заборгованості зі сплати неустойки, припинив свою дію, 30.06.2016 року, тоді як неустойку позивачем нараховано до стягнення за період з червня 2016 року по лютий 2019 року, тобто за час відсутності договірних зобов`язань. При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем по справі, саме позивачем не виконано умови попереднього договору оренди щодо укладення основного договору оренди, хоча відповідачем сумлінно сплачувались кошти за користування майном і після закінчення попереднього договору оренди. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed