Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки - [PERSON], [INFO], та стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частин з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на наступне. Відповідачка по справі - [PERSON] є її дочкою та матір'ю її малолітньої онуки [PERSON], [INFO]. [INFO] позивачка народила доньку [PERSON]. В 10 місяців у неї були судоми, після чого був поставлений діагноз: Епісиндром. Спостерігалися й отримували лікування вони у обласного невролога м. Бєлгорода. Перед школою, проживаючи вже в смт.Мангуш, вони проходили медкомісію, після чого за рішенням ЛКК Першотравневої районної лікарні, [PERSON] було призначено допомогу по інвалідності з діагнозом - F70 (розумова відсталість). У школі, за рішенням ПМПК м. Маріуполь, вона навчалася за індивідуальною програмою. Після школи вона почала працювати прибиральницею у Першотравневому центрі зайнятості населення, але через місяць її звільнили за не виконання своїх професійних обов'язків. Після цього вона неодноразово уходила з дому і вони розшукували її коли самі, а інколи за допомогою поліції. У 2006 році Оля вийшла заміж і згодом [INFO] народила дочку [PERSON]. В період вагітності у неї було виявлено ще одне захворювання - R75 (Лабораторне виявлення вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ). Дитина народилася раніше, з діагнозом «Мікроцефалія головного мозку». В 1,5 року після багатьох обслідувань в м. Донецьку, [PERSON] був поставлений діагноз «Вроджена аномалія лівої та правої лобової і скроневої часток головного мозку». Дитина набула статус інвалід дитинства. Після цього [PERSON] було призначене лікування та постійний нагляд у обласного невролога та психіатра кожні три місяці. Але батьки ухилялися від лікування дитини. Вони вважали, що це брехня, а дитина здорова. Усі обстеження позивачка робила сама, але на прийомі у психіатра необхідна присутність батьків. Це викликало великі труднощі. Під час лікування призначалися ліки, але батьки їх не купували, посилаючись на брак коштів. Кошти, які вони отримували як на дитину-інваліда, витрачали на себе. В цей час вони мешкали разом із позивачкою, тому у них часто виникали скандали. Вона неодноразово викликала спеціалістів з районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, які роз'яснювали їм їх обов'язки. У 2,5 роки дівчинка почала відвідувати дитячий садок «Оленка», згодом стало зрозуміло, що їй потрібна допомога дефектолога - логопеда, так як вона вимовляла лише 10 слів. Тому, рішенням ПМПК м. Маріуполь у 2014 році вона почала відвідувати корекційну групу дитсадка №157 м. Маріуполь. У 2013 році батьки [PERSON] розлучилися. Мати переїхала до м.Маріуполь, а [PERSON] залишила мешкати із позивачкою. В цей час її донька [PERSON] захворіла. Впродовж 6 місяців вона була прикута до ліжка і не могла взагалі ворухнутися. Їй було поставлено діагноз «Розсіяна енцефалопатія (ВІЛ - асоційована) з тетрапарезем, вираженим в ногах (міопатичний синдром), порушення функції ходи та caмообслуговування». Згодом вона вилікувалася, але невролог обласного центру СНІДУ встановила діагноз: «В22.0 Енцефалополіневропатія з мієлопотичним синдромом, с тетропарезом нез'ясованої етіології, глибоким імуносупресія СД 172кл». Після цього допомоги потребувала онучка [PERSON], їй негайно потрібна була операція аденотонзілотомия, яку треба була робити у м. Донецьку, тому що дитина почала задихатися. На операції потрібна була присутність матері, але вона не виходила на зв'язок, тому їй самій довелося їхати з дитиною. Впродовж трьох років Оля періодично згадувала про дитину, брала її до себе, але невчасно приводила до дитсадка чи забирала її звідти, не привозила до школи. Про лікування й мови не йде, вона не запам'ятовувала і не розуміла приймати ті чи інші ліки. У 2016 році [PERSON] пішла до першого класу Мангуської ЗОШ №1 по індивідуальній програмі (за рішенням ПМПК). Весь цей час вона мешкала із позивачкою. Батько жодного разу не з'являвся, мати приїздила до них, але вона не в змозі була допомогти дитині з навчанням. 03 жовтня 2016 року Жовтневий районний суд м. Маріуполя позбавив батька батьківських прав (за його добровільною згодою), а 23.11.2016 року рішенням голови Мангушської районної адміністрації № 351 [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки було встановлено, що мати, [PERSON], згідно висновку лікарсько-консультативної комісії Першотравневої центральної лікарні про наявність у батька чи матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов'язків № 6942 від 07.11.201б року, має високий ступень втрати здоров'я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов'язків. У зв'язку із цим, 15 грудня 2016 року [PERSON] було призначено опікуном над малолітньою онукою [PERSON] . На даний час її дочка, розуміючи, що вона не може виконувати свої батьківські обов'язки внаслідок поганого здоров'я, добровільно надала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], з приводу чого склала нотаріально завірену заяву. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надавши до суду нотаріально завірену заяву про можливість позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Представник служби у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації Донецької області в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника, заперечень не має. За наведених обставин, суд, зважаючи на наявність заяви відповідача про визнання позову, дійшов до наступних висновків. Батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 15.04.2015 року(а.с.4). Мати дитини змінила прізвище на «Кременєва» після укладення шлюбу, що встановлено із копії її паспорту у відомостях про сімейний стан (а.с.4,6). Як вбачається із адресної картки у будинку позивачки зареєстрованими значаться [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Однак, з відповіді відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 03.03.2018 року , встановлено що відповідачка зареєстрована у м. Маріуполь Донецької області (а.с.10,31). Дитина навчається у третьому класі Мангуської загальноосвітньої школи №1 по індивідуальній програмі, дитина інвалід з дитинства з 1,5 років. Дівчинку виховує рідна бабуся [PERSON], яка є її опікуном з 2016 року. Батько дитини позбавлений відносно неї батьківських прав, а мати є інвалідом ІІ групи з дитинства та впродовж навчання дуже рідко з'являлася у школі, що вбачається з довідки та психолого-педагогічної характеристики, виданих Мангуською загальноосвітньою школою №1 (а.с.11,14). Рішенням ВКК №1087/13 підтверджено, що [PERSON], [INFO], є інвалідом дитинства та потребує довгострокового постійного лікування, оздоровлення та реабілітації, яку здійснює бабуся за рекомендацією лікаря (а.с.15). Відповідачка [PERSON] є інвалідом з дитинства та потребує нагляду та лікування у психіатра, що встановлено з виписки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0608719(а.с.16). Отже, судом було з'ясовано, що [PERSON] вихованням дочки не займається, не цікавиться її життям та здоров'ям, матеріально не підтримує. Таким чином самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідачка надала до суду нотаріально завірену заяву від 19.12.2017 року щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Згідно ч.ч. 2, 5 ст. 150, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляду справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, зважаючи на обставини, викладені позивачем, враховуючи нотаріально посвідчену заяву [PERSON] про те, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно дочки, суд вважає за необхідне позбавити відповідачку батьківських прав відносно [PERSON] Відповідно до ч. 2 статті 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.ст.180,181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи майновий стан відповідача та необхідність стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму обґрунтованими. Оцінюючи викладені обставини, приймаючи до уваги ухилення відповідачки від утримання дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved