Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, вказавши, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.1984 року належить 13/50 частини будинку [ADDRESS]. У належній їй частині домоволодіння зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] є донькою позивачки, але з 2007 року вона за місцем реєстрації не мешкає без поважних причин. У 2014 році [PERSON] народила дитину - [PERSON] та без відома позивачки зареєструвала його в належній їй частині будівлі, але з дитиною до будинку не вселялася. Позивачка з донькою не спілкуються, родинних зв'язків не підтримують, де проживає її донька з дитиною вона не знає. [PERSON] у родинних відносинах з позивачкою не перебувають, за вказаною адресою зареєструвалися з метою тимчасового проживання, але в будинок не вселялися. З 2014 року відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] переїхали до Російської Федерації. Відповідач [PERSON] є внуком позивачки. До червня 2014 року він тимчасово проживав за місцем реєстрації, але потім виїхав в невідомому напрямку, імовірно до Російської Федерації на постійне проживання. Позивачка теж переїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, тому планує продати належну їй частину будинку, але реєстрація відповідачів не дає їй можливості реалізувати право на розпорядження своєю власністю, тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14.08.2017 року, за заявою представника позивачки, позовні вимоги в частині визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відносно [PERSON] та [PERSON], залишені без розгляду. Позивачка та її представник до судового засідання не з'явилися. Представник позивачки надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги визнали та також направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася про день слухання справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Просив розглянути справу з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. У спірному приміщені, власником якого є [PERSON], не проживають з 2014 року, оскільки виїхали до Російської Федерації. Заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 08.10.1984 року (а.с.7), позивачка [PERSON] є власником 13/50 частин жилого будинку, що знаходиться у [ADDRESS]. Згідно довідки Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської Ради від 20.10.2016 року (а.с. 14), позивачка та відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до акту комітету самоорганізації «Морський» від 09.11.2016 року (а.с.15), зі слів сусідів відповідачі за вказаною адресою не проживають. Як зазначено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачами не суперечить закону та вважає необхідним задовольнити позов.

Outcome: approved