Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: с. Коломийці, вул. Набережна (Леніна), 18, Покровський район, Дніпропетровська область. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона є власником житлового будинку, що розташований за адресою: с. Коломийці, вул. Набережна (Леніна), 18, Покровський район, Дніпропетровська область. Право власності на вказаний житловий будинок підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.11.2014 року, реєстровий №2254. За вказаною вище адресою зареєстрований її колишній чоловік [PERSON]. Згідно рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19.02.2013 року шлюб між сторонами розірвано.Оскільки відповідач членом моєї сімї не являється, він не має права на проживання та користування житловим будинком. У звязку з чим, позивачка просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: с. Коломийці, вул. Набережна (Леніна), 18, Покровський район, Дніпропетровська область. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивачки та представника третьої особи, які надіслали до суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Представник позивачки позов підтримує та просить його задовольнити. Представник третьої особи рішення просить винести на розсуд суду. Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 280 ЦПК України у відсутності відповідача, який не зявився в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді був повідомлений належним чином. Представник позивачки не заперечує проти винесення заочного рішення. Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права №30011727 від 25.11.2014 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований в с. Коломійці вул. Леніна, 18 Покровський район, Дніпропетровська область (а.с.5). Як вбачається з копії Домової книги, у житловому будинку за адресою: с. Коломійці вул. Леніна, 18 Покровський район, Дніпропетровська область зареєстрований [PERSON] (а.с.6-7). З копії акту обстеження матеріально побутових умов сім'ї [PERSON] вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] однак, з квітня 2017 року за даною адресою не проживає (а.с.9). Відповідно до копії рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 19.02.2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 02.06.1990 року Олександрівською сільською радою Покровського району, актовий запис № 12 розірвано (а.с.8). За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України, жиле приміщення зберігається за відсутньою особою протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Члени сімї власника житлового приміщення мають право на проживання з власником та користування житловим приміщенням на підставі сервітуту. Сервітут це договір на обмежене користування, а обмеження щодо користування житлом встановлюються законом. Законодавство повязує такий сервітут з спільним веденням господарства членами однієї сімї при умові, що його ведення не можливе без спільного проживання членів сімї. Згідно ст. 64, 156 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки; членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо дані особи постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, підставами виникнення у члена сімї власника права на прописку та проживання в житловому приміщенні являється наявність сімейних відносин, ведення спільно господарства, яке не можливе без спільного проживання з власником, а також взаємні сімейні права та обовязки з власником. У разі якщо член сімї власника з правомірних підстав не проживає спільно з власником, він не набуває права користуватися житловим приміщенням власника (сервітуту). На підставі з п.4 ч.1 ст.406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставин, які були підставою для встановлення сервітуту. Отже при припиненні сімейних відносин та ведення господарства спільно припиняється дія сервітуту. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач членом сімї позивачки не являється, та з квітня місяця 2017 року у житловому будинку, що розташований у с. Коломійці вул. Леніна, 18 Покровський район, Дніпропетровська область однак не проживає, а тому він не має права на проживання та користування вказаним вище житловим будинком. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved