Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовна заява мотивована тим, що вона з відповідачем є батьками неповнолітнього - [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо від неї та дитини, яка перебуває на її утриманні. 25 січня 2007 року Герцаївським районним судом Чернівецької області було ухвалено рішення за яким з відповідача стягнуто на її користь щомісячно аліменти на утримання сина в розмірі 200 грн. За рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 25 серпня 2010 року щомісячний розмір аліментів на утримання сина було збільшено до 400 грн., а за останнім рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 02 лютого 2018 року розмір аліментів було змінено, а саме збільшено розмір аліментів які стягується з відповідача на утримання сина до 930 грн. Оскільки син є студентом професійно-технічного училища № 8 що в м. Чернівці, добирається на навчання після вихідних, а у будні проживає у гуртожитку даного навчального закладу, через що несе грошові витрати, то відповідно син потребує більше коштів на його утримання. Також, дитина перенесла операцію на варікоцели, а відтак на його реабілітацію також необхідні додаткові грошові кошти. З посиланням на вищевказане, працездатний вік відповідача та можливістю у зв'язку із цим працевлаштуватися або отримання доходу з земельної ділянки яку він має у власність, з урахуванням змін які відбулися у сімейному законодавстві щодо збільшення законодавством прожиткового мінімуму на дитину, позивачка просила змінити розмір аліментів які сплачує відповідач на утримання сина збільшивши його до 3000 грн. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та у своєму поясненні послалася на обставини викладені у позовній заяві. Також суду пояснила, що відповідач з часу ухвалення останнього судового рішення, аліменти сплачував регулярно, проте за ним рахується заборгованість по аліментах за минулий період, які наразі ще не погашені. Так як вона не працевлаштована, а аліменти які сплачує відповідач не забезпечують достатнього розвитку дитини, та й сам відповідач у добровільному порядку відмовляється надати додаткові кошти, то слід збільшити розмір аліментів які сплачує відповідач на утримання сина в розмір зазначеному у позовній заві. Відповідач проти задоволення вимог позивачки заперечував посилаючись на те, що щомісячно сплачує аліменти на утримання сина у розмірі визначеному судовим рішенням. Окрім того по мірі можливості також надає додаткові кошти на утримання сина. Оскільки на його утриманні знаходяться ще двоє неповнолітніх дітей від другого шлюбу, сам він не працевлаштований та доглядає за пристарілою тіткою, то сплачувати аліменти в розмірі якому просить позивачка він не спроможний. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами або договором (ст. 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.08). Шлюб між сторонами розірвано та сторонами визнається, що неповнолітній [PERSON] проживає з позивачкою. Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 02 лютого 2018 року збільшено розмір аліментів, які стягуються з [PERSON], тобто відповідача на користь позивачки на утримання їх сина, [PERSON] до 930 грн. щомісячно, з дня набрання рішення законної сили по досягненню дитиною повноліття (а.с.16-18). Статтею 51 Конституції України гарантовано, а статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до чч.1, 2, ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.91, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 141 СК мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст.180 СК, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У ч.1 ст.192 СК встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст стст.181, 192 СК, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК). Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК, а й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 5.02.2014 №6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я. Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №037-VIII ч.2 ст.182 СК викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у ст.182 СК, яким визначався розмір - 30%). Таким чином, зміна закону, яким установлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст.192 СК. Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч.2 ст.182 СК. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 за №3 зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду з 930 грн. до 3000 грн. на дитину щомісячно, посилаючись на потреби у додаткових коштах на утримання сина через його те що він подорослішав та зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Герцаївський районний суд Чернівецької області ухвалюючи 02 лютого 2018 року рішення у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON], врахував матеріальний та сімейний стан сторін, зокрема непрацездатність відповідача, наявність на його утриманні двох дітей від другого шлюбу та догляд за пристарілою людиною. Урахувавши зазначені обставини, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з [PERSON], тобто відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина в розмірі по 930 грн. щомісячно. З досліджуваних судом доказів наданих сторонами щодо їх працевлаштованості, навчання сина на якого стягуються аліменти, наявність на утриманні відповідача двох неповнолітніх дітей, стан здоров'я одного з яких є незадовільний, догляд за пристарілою особою, є свідченням того, що з часу ухвалення попереднього рішення - 02 лютого 2018 року по час ухвалення теперішнього судового рішення жодні зміни про покращення матеріального становища відповідача, зміну сімейного стану чи погіршення матеріального стану позивачки, або про інші істотні обставини, що можуть вплинуть на зміну розміру аліментів не відбулися. За вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що позивачка не довела ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з позивача підлягають стягненню на користь держави судові витрати.

Outcome: approved