Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач у період з 01.10.2015 по 31.07.2019 надав відповідачу [PERSON] послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , який у свою чергу неналежним чином здійснював оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим, виникла заборгованість по наданим послугам на загальну суму 5914,34 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду від 01.10.2020 р. цивільну справу передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2020 року позовну заяву Концерну «МТМ» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачем подано відзив на позов, у якому відповідач заперечує проти позову, вважає позовні вимоги необґрунтованими, посилаючись на те, що позивач в обґрунтування позову посилається на вимоги Закону, які не регулюють дані правовідносини, а також не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості, яку просить стягнути з нього. За змістом відзиву відповідач зазначає, що з розрахунку суми позову вбачається, що, на думку Концерну, за нею рахується заборгованість в сумі 5914,34 грн. за період з 01.10.2015 по 31.07.2019 за МЗК (це місця загального користування). В той же час, позовна вимога про стягнення будь-яких коштів за МЗК не заявлялася. Просить у задоволенні позову відмовити. Інших заяв по суті справи не надходило. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 171377545 від 24.06.2019 [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). На ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем, за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки б/н та дати і розрахунку суми позову Концерну «Міські теплові мережі» за період з 01.10.2015 року по 31.07.2019року відповідач має заборгованість за надані послуги з центрального опалення та центрального постачання гарячої води в сумі 5914,34 грн. (а.с. 7-,10-12). Правовідносини між позивачем та відповідачем з приводу надання-отримання послуг з централізованого опалення регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005. Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 встановлюють, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення правовідносин № 1875-IV) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону № 1875-IV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. За матеріалами справи судом встановлено, що між сторонами укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву питної води, за умовами якого (п. 1 Договору) Виконавець зобов`язався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та підігріву води, а Споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором. У п. 4 Договору визначені характеристики засобів обліку гарячої води і теплової енергії: -вид засобу обліку води і теплової енергії: ГВП + опалення; -тип засобу обліку води і теплової енергії: Суперком-01-1; -заводський номер: 013003; -перше показання: 408,09 Гкал; -місце встановлення: підвал; -дата останньої держповірки приладу: 1 кв. 2013 р. У відповідності до п. 5 Договору, тарифи на послуги на момент укладення договору становлять: підігрів питної води та централізоване опалення. Пунктом 9 Договору встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі за послуги вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно п. 31 договору, цей договір укладено строком на 5 років, договір набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щодо року продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про необхідність перегляду. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем до стягнення заявлено суму в розмірі 5914,34 грн., яку визначено як заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.10.2015 року по 31.07.2019року. В той же час, з долученого до позову Розрахунку суми позову вбачається, що станом на 01.06.2019 заборгованості у [PERSON] за вказані послуги немає, наявна лише заборгованість за МЗК в розмірі 5 914,34 грн. У вказаному Розрахунку зазначено, що за послуги з опалення у відповідача заборгованість відсутня, а за послуги ГВП - мається переплата в сумі 4,12 грн. Згідно з п. 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630): централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання; централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема, з Договору, як це мало місце в даному випадку. Відповідно до ст.ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови контракту (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. За вимогами ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі продажу, який є єдиним джерелом його зобов`язання на користь позивача. Як встановлено ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Даний договір, включаючи таку істотну умову, як ціна, що встановлена його пунктом 1, не змінювалася сторонами з дати його підписання та до теперішнього часу, є дійсною та такою, що повинна застосовуватися у розрахунках між ними. Інших цінових показників для здійснення розрахунків між учасниками договору, ніж ці, що були встановлені зазначеною угодою, не існує. Як встановлено статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Проте, позивач, всупереч вимогам договору нарахував відповідачу за МЗК грошові кошти у розмірі не передбаченому укладеним договором. Між тим, згідно з висновком Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі ВССУ), викладеним в ухвалі від 17.04.2013 у справі № 6-458св13, договір про постачання та використання теплової енергії від 30.09.2004 № 2606, укладений між особою та концерном «МТМ», не є таким, що передбачає надання комунальних послуг з теплопостачання, а є угодою з реалізації товарної продукції. Зокрема, в ухвалі суду зазначено, що на правовідносини, що виникли між особою та концерном «Міські теплові мережі» з приводу постачання відповідачу теплової енергії поширюється дія Закону України «Про теплопостачання» № 2633-IV (далі Закон № 2633-IV) від 02.06.2005 та Правила користування тепловою енергією, затверджені постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007. З вищенаведеного можна дійти висновку, що в даній справі спірні відносини за договором про постачання та використання теплової енергії від 30.09.2004 № 2606, укладеним між концерном «МТМ» та (фізичною особою), є угодою з купівлі-продажу останнім товарної продукції у вигляді теплової енергії. Таким чином, позивач, нараховуючи [PERSON] зобов`язання за договором, використав тарифи за МЗК, не маючи для цього правових підстав. При цьому, позивачем не було враховані наведені вище висновки ВССУ. Отже, нарахування зобов`язань за здійсненим розрахунком повинно було відбуватися відповідно до умов договору Згідно з розрахунком позивача, станом на 31.07.2019 у відповідача наявна заборгованість опалення - відсутня заборгованість, ГВС - переплата у розмірі 4,12 грн., МЗК 5 918,46 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимогст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підтвердження факту надання послуг та розміру заборгованості позивачем до позову додано довідку Філії Концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського району та розрахунок суми позову. В той же час, вказана Довідка Філії Концерну «Міські теплові мережі» Вознесенівського району щодо заборгованості за надані послуги з централізованого опалення не є належним та допустимим доказом, оскільки довідка: - не містить обов`язкових реквізитів офіційного документу, як то дати складання, вихідного номера реєстрації документу, підпису керівника або уповноваженої особи, печатки організації, що видала довідку; - вказана довідка не містить детального розрахунку заборгованості (відсутня інформація щодо заборгованості по періодам її нарахування, розрахунок заборгованості, інформація щодо тарифу, який застосовувався при нарахування вартості послуг). З довідки вбачається, що сума в розмірі 5918,46 грн. - це сума заборгованості за послуги з централізованого опалення, тоді як в розрахунку суми позову вказано, що за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у відповідача заборгованості немає, а, навпаки, наявна переплата. Інших доказів наявності заборгованості відповідача та її розміру позивачем до матеріалів справи не надано. Суд констатує, що позов не містить позовних вимог щодо стягнення нарахувань по МЗК (не зазначено ані підстав, ані виду нарахування, ані нормативного чи іншого акту, яким встановлено за затверджено тарифи, за якими позивач здійснив розрахунки по МЗК). Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог, з огляду на що у задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 142 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed