Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, в якій вказала про те, що вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11.08.2012 року. Шлюб зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області за актовим записом № 874. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Протягом останніх років сімейне життя погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Разом не проживають протягом півроку. Між сторонами відсутнє взаєморозуміння, почуття любові та повага. Крім того, вказала про те, що відповідач безвідповідально ставиться до матеріального забезпечення сімї, хоча працює офіційно і стабільно отримує заробітну плату. Тому позивачка змушена звернутися до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до повноліття дитини. До початку судового засідання від позивачки надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. До початку судового засідання від відповідача надійшла заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Сторони зареєстрували шлюб 11.08.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БП № 073741, виданим 11.08.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області за актовим записом № 874. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO],, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-БП № 151347, виданим 24.07.2013 року Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції за актовим записом № 818. Сторони проживають окремо один від одного протягом півроку, не ведуть спільного господарства. Між ними відсутнє взаєморозуміння, почуття любові та повага. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. З урахуванням всіх обставин справи, що мають істотне значення, а також враховуючи категоричне небажання сторін на збереження шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, а тому подальше збереження сімї неможливе, а шлюб підлягає розірванню відповідно до ст. 112 СК України. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати такі обставини, як стан здоровя і матеріальний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина, а також інші обставини, які мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що відповідач інших дітей не має, є працездатною особою, працює і отримує щомісячно заробітну плату, суд дійшов висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved