Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

Позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №500/11/2013/0053 від 27.11.2013 в розмірі 211227,82грн,з яких: 172021,08грн - заборгованість по кредиту строкова; 35044,08грн - заборгованість по кредиту прострочена; 584,92грн - заборгованість по процентах поточна; 3577,74грн - заборгованість по процентах прострочена. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді [PERSON]. від 09.01.2015 відкрито провадження у цивільній справі за позивною заявою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , 3-тя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості. 29.05.2015 за клопотанням відповідача [PERSON] залучено в якості третьої особи [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді [PERSON]. від 09.07.2015 провадження в цивільній справі № 754/20509/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , 3-тя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинено до набрання законної сили рішенням Солом`янського районного суду м. Києва в цивільній справі № 760/8940/15- ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», [PERSON] про визнання кредитного договору недійним. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді [PERSON]. від 05.04.2016 відновлено провадження в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , 3-тя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва під головуванням судді [PERSON]. від 12.05.2016 провадження в цивільній справі № 754/20509/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , 3-тя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором зупинено до набрання законної сили рішенням Солом`янського районного суду м. Києва в цивільній справі № 760/3448/16-ц за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання кредитного договору недійним. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 січня 2018 року, вищезазначена справа за єдиним унікальним номером 754/20509/14-ц, номер провадження 2/754/176/18, передана судді Бабко В.В. у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20.04.2018 поновлено провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представники позивача Мартинюк Є.В. та Мала В.В. в судових засідання підтримали позовні вимоги. 23.08.2019 до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, відповідачем не подано відзиву на позовну заяву. Однак, на кожне судове засідання яке було призначено на 07.09.2018, 31.10.2018, 11.12.2018, 01.02.2019, 14.03.2019, 25.04.2019, 12.07.2019, 23.08.2019 надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. Отже, беручі до уваги, що цивільна справа перебуває в проваджені Деснянського районного суду з грудня 2014 року, суд приходить до висновку, що відповідач, у порушення вимог ст. 44 ЦПК України, зловживає наданими процесуальними правами, та вчиняє дії, направлені на затягування судового розгляду у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суб`єктивні процесуальні права мають здійснюватися в найбільш економічний спосіб. Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню правильного рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій. Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу. За таких підстав суд вважає за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Третя особа - [PERSON] в судові засідання не з`явилась, хоча відповідно до ст.128 ЦПК України повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи, однак судова повістка від третьої особи повернулася до суду з відміткою - «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 27.11.2013 між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 500/11/2013/0053, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати відповідачеві [PERSON] грошові кошти у розмірі 210 642,08грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит з кінцевим терміном повернення 26.11.2018, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, передбачені кредитним договором. Відповідно до пункту 1.1. Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит, у сумі 210642,08грн, на строк з 27.11.2013 по 26.11.2018 (п.п. 1.3.1. Кредитного договору). Відповідно до пункту 1.2. Кредитного договору передбачено, що кредит надається на погашення кредитної заборгованості по кредитному договору від 29.05.2007 року №99-Ф/07, укладеного між Банком та Позичальником. Відповідно до п.п. 1.4.1. Кредитного договору за користування кредитними коштами у межах строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 1,0% річних, та за користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені цим договором прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється у розмірі 16,0% річних (п.п.4.2. Кредитного договору). Отже, як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, відповідач [PERSON] надав свою згоду на укладення кредитного договору шляхом власноручного підписання кредитного договору № 500/11/2013/0053 від 27.11.2013 відповідно до наведених у ньому умов. Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з приписами ч. 1 статті 626 ЦК України шляхом підписання договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У зв`язку з укладенням сторонами договору, вони набувають взаємних прав та обов`язків. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець відповідно до положень статті 1048 ЦК України має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до положень ч. 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом було встановлено, що позивач виконав свої договірні зобов`язання за кредитним договором 500/11/2013/0053 від 27.11.2013, шляхом надання відповідачу [PERSON] кредитних коштів у розмірі 210642,08грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою/особового рахунку відповідача. Відповідач [PERSON] у свою чергу порушив умови кредитного договору, а саме не виконав належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором та не повернув позивачу кредитні кошти у визначений кредитним договором строк. Згідно з кредитним договором 500/11/2013/0053 від 27.11.2013 у випадку порушення Позичальником зобов`язань, Банк має право відмовитися від виконання своїх зобов`язань та/або розірвали договір, при цьому Позичальник зобов`язаний відшкодувати Банку збитки в розмірі неповерненок суми кредиту, проценти користування кредитом та витрат, понесених Банком за цим договором, а також повернути Банку заборгованість по кредиту, сплат проценти за користування кредитом, неустойку та інші видатки, понесені Банком за цим договором. Банком, листом від 10.11.2014 року за №501013/2889 направлена претензія про повернення заборгованості по кредитному договору, однак вимоги надісланої претензії [PERSON] виконані не були. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання». Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). За змістом ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання зміни строку виконання основного зобов`язання та визначили умови такої зміни, згідно п. 4.2.4. кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань по цьому договору, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, та штрафних санкцій у випадках, зокрема: невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань по цьому договору, у тому числі, несвоєчасного виконання грошових зобов`язань (з простроченням їх виконання більше, ніж на один банківський день), що випливають з цього договору. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Отже, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 211227,82грн, з яких: 172021,08грн - заборгованість по кредиту строкова; 35044,08грн - заборгованість по кредиту прострочена; 584,92грн - заборгованість по процентах поточна; 3577,74грн - заборгованість по процентах прострочена засновані на законі та підлягають задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України, оскільки суд задовольнив позовні вимоги, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2112,28грн.

Outcome: approved