Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача та просить виселити [PERSON] із самовільно зайнятого жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення. Обґрунтовуючи позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» посилається на наступне. Так, житловий будинок [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» є балансоутримувачем та управителем будинку [ADDRESS] . Відповідно до ордену № 226185 від 30.01.1974 та розпорядження Солом`янської районної в м.Києві державної адміністрації від 20.01.2016 року №29 єдиним наймачем квартири [ADDRESS] , був [PERSON] . 03.11.2016 [PERSON] , знятий з реєстрації за вищезазначеною адресою у зв`язку зі смертю. Після смерті [PERSON] у квартиру [ADDRESS] самовільно вселився відповідач [PERSON] , не маючи на це законних підстав. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що [PERSON] підлягає виселенню із самовільно зайнятої жилої площі, а саме з квартири [ADDRESS] , без надання йому іншого житлового приміщення. Обгрунтовуючи незаконність вселення відповідача у спірну квартиру, позивач вказує, що відповідно до ст. 58 ЖК України, ордер є єдиною підставою для зайняття жилого приміщення. При цьому, неодноразово відповідачу було вручено приписи про надання документів щодо правових підстав проживання, а у разі їх відсутності добровільно звільнити незаконно займане житлове приміщення. Вимоги припису відповідачем не виконані. Відповідач і дотепер добровільно виселитися відмовляється і незаконно мешкає за вказаною адресою, що стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 29.12.2016 зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. Ухвалою суду від 06.01.2017 відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. 13.11.2017 від позивача надійшло клопотання до суду про залучення третіх осіб: Київську міську раду, Солом`янську районну в м.Києві державну адміністрацію. 29.05.2018 від представника відповідача надійшла заява в якій останній заперечує участь представника позивача у даній справі. 08.08.2018 до суду від Київської міської ради надійшли пояснення щодо позову, в яких останній позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд слухати справу у відсутності представника Київської міської ради. Від відповідача будь-яких відзивів та заперечень, щодо до позовної заяви у встановлений законом строк не надійшли. 04.02.19 Розпорядженням Солом`янського районного суду м.Києва №102, щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, вищезазначену справу було передано головуючому судді Букіній О.М. у зв`язку з тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя. 24.12.2019 ухвалою суду, усну заяву представника відповідача про відвід головуючого-судді Букіної О.М., визнано необгрунтованим. 27.12.2019 ухвалою суду в задоволені заяви представника відповідача [PERSON] про відвід головуючому в справі - судді Букіній О.М. відмовлено. 09.04.2020 року до суду надійшло клопотання від представника позивача про відкладення розгляду справи. 13.04.2020 року до суду надійшло клопотання від представника позивача про перенесення розгляду справи. Представники позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» у подальшому судове засідання не з`явився, проте подав заяву про слухання справи у його відсутності та позов просить задовольнити. Проти розгляду справи в порядку заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, відзиву на позов не надано. Про причину неявки суд до відома не поставив. Відповідно до ч.10 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи згоду позивача , суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що на підставі розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.05.2015 року №279 «Про передачу та закріплення майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва, яке передано до сфери управління Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва», відповідно до Закону України «Про місцеві державні адміністрації», рішення Київської міської ради від 09 жовтня 2014 року №270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва», розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 р. №121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень (зі змінами), житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] був переданий на праві господарського відання та знаходиться на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва». Таким чином, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» є балансоутримувачем та управителем будинку [ADDRESS] . Встановлено, що на підставі ордеру №Г226185 від 30.01.1974 на зайняття житлового приміщення квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] . Вказана квартира на час розгляду справи в суді неприватизована. Як вбачається з наявних у справі матеріалів, в подальшу у спірній квартирі як член сім`ї наймача був зареєстрований [PERSON] , [INFO] та знята з реєстрації 03.11.2016 р. у зв`язку зі смертю, що підтверджується даними довідки форми №3, виданої ЖЕД №905 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» 28.12.2016 р. за №12967. Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] , позивач обґрунтовуючи свої вимоги просить виселити [PERSON] із самовільно зайнятого жилого приміщення за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення, посилаючись на те, що останній після смерті [PERSON] самовільно вселився в квартиру [ADDRESS] , не маючи на це законних підстав. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що [PERSON] підлягає виселенню із самовільно зайнятої жилої площі, а саме з квартири [ADDRESS] , без надання йому іншого житлового приміщення, оскільки заселення відповідача відбулось з порушенням чинного законодавства, а саме ст. 58 ЖК України, так як ордер є єдиною підставою для зайняття жилого приміщення. За приписами частини першої статті 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно до статті 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється за договором найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з частиною четвертою статті 9 та статтею 109 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. За змістом частини третьої статті 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем не надано доказів в підтвердження наявності законних підстав для вселення та проживання у спірній квартирі у силу закону чи договору. Оцінюючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що вселення відповідача у квартиру [ADDRESS] відбулося з порушенням вимог чинного законодавства. З огляду на те, що відповідач самовільно вселився та проживає у спірній квартирі без законних на те підстав, останній підлягає виселенню без надання іншого житлового приміщення. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненю судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: approved