Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач КС «Співдружність» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03 березня 2011 року між КС «Співдружність» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №110303/с, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 12 000,00 грн. з розрахунку нарахування 0,194 % за кожний календарний день користування кредитом на строк 24 місяці. В забезпечення виконання кредитного договору №110303/с від 03.03.2011 було укладено договір поруки №110303/с від 03.03.2011, згідно якого відповідач [PERSON] виступив поручителем та зобовязався відповідати по зобов'язаннях [PERSON], що витікають з кредитного договору № 110303/с. Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, 6 листопада 2012 року Деснянським районним судом міста Києва було винесено рішення про солідарне стягнення з відповідачів боргу у сумі 39677,93 грн. та судові витрати по справі. Крім того, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01.04.2014 року було частково задоволено позовні вимоги КС «Співдружність» до відповідачів та стягнуто них в солідарному порядку 20 461,81 грн. нарахованих відсотків за кредитним договором, а також судові витрати. Проте, відповідачі до цього часу не виконали в повному обсязі вимоги договору та рішення суду. З моменту набрання рішенням суду законної сили відповідачами було здійснено сплату в рахунок погашення боргу на загальну суму 5 745,39 грн. Відсотки за користування кредитом, встановлені у рішеннях суду не погашені, а відтак, тіло кредиту не змінилось та становить 10 598,50 грн. Отже станом на 01.06.2015 року заборгованість відповідачів по відсоткам за користування кредитом становить 87 967,58 грн., розмір інфляційних нарахувань та 3% річних на заборгованість на суму 39 6977,93 грн. встановлених у рішенні суду від 06.11.2012 року становить 23 104,76 грн., розмір інфляційних нарахувань та 3% річних на заборгованість на суму 20 461,81 грн. встановлених у рішенні суду від 01.04.2014 року становить 12 623,76 грн. В подальшому позивачем уточнювались позовні вимоги. В остаточній редакції позовних вимог позивач просить стягнути солідарно з відповідачів борг по відсоткам за користування кредитом в розмірі 87 967 грн. 55 коп.; інфляційні витрати у розмірі 17 797 грн. 32 коп.; 3% річних у розмірі 3 078 грн. 36 коп., а всього 108 843 грн. 23 коп., а також судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно борг перед кредитною спілкою у неї є, однак вона не погоджується із сумою нарахувань, так як фізично не зможе погасити такі суми боргу, отримує не велику заробітну плату та погашає борг по мірі можливості. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 березня 2011 року між КС «Співдружність» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №110303/с, згідно якого кредитна спілка надала їй кредит у розмірі 12000,00 грн. з розрахунку нарахування 0,194 % за кожний календарний день користування кредитом на строк 24 місяці тобто до 20.02.2013 року. За умовами п. 3.1. цього договору, позичальник зобов'язався сплачувати відсотки за користування кредитом у визначені договором строки з розрахунку 0,194 за кожний календарний день користування кредитом. У разі відкликання згоди на укладання договору про надання кредиту одночасно повернути кошти, одержані згідно з договором (а.с. 10-12). Згідно п. 3.8. договору в редакції, викладеній у Додатковій угоді від 03.03.2011 року, при порушенні строку сплати позички, позичальник зобов'язувався сплатити відсотки, сума яких складає 1% за кожен день строкової заборгованості на суму залишку кредиту. В забезпечення кредитного договору №110303/с від 03.03.2011 було укладено договір поруки №110303/с від 03.03.2011, згідно якого [PERSON] виступив поручителем та зобовязався відповідати по зобов'язаннях [PERSON], що витікають з кредитного договору № 110303/с. Відповідно п.2.2 цього договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає по зобов'язаннях боржника в повному обсязі, тобто за повернення позички, виплату відсотків за її користування, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору (а.с. 13). Позивач виконав умови кредитного договору, а відповідачі не виконують зобов'язання за договором, що підтверджується рішеннями Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2012 року та 01.04.2014 року, які не виконані на час розгляду справи (а.с. 14-17). В матеріалах справи наявні копії квитанцій про здійснення періодичних сплат по кредиту відповідачем [PERSON] (а.с.37-40). Станом на 01.06.2015 року заборгованість відповідачів по відсоткам за користування кредитом складає 87 967 грн. 55 коп.; інфляційні витрати складають 17 797 грн. 32 коп.; 3% річних складають 3 078 грн. 36 коп., а всього заборгованість становить 108 843 грн. 23 коп. Слід зазначити, що Кредитна спілка «Співдружність» є неприбутковою організацією, яка надає членам кредитної спілки кредити та залучає вклади членів кредитної спілки на депозитні рахунки. Згідно з п.1.5 ст.1 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансові послуги, які надає кредитна спілка, - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи рахунок цих осіб з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Для збереження реальної вартості фінансових активів Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг видалаРозпорядження №7 від 16.01.2004 «Про затвердження Положення про фінансові нормативи діяльності та критерії якості системи управління кредитних спілок та об'єднаних кредитних спілок», яке розроблено згідно з п.4 ч.1 ст.28 та ст.29 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст.20, 21 ЗУ «Про кредитні спілки», пп.11,12, 36 п.4 Положення про Державну комісію з регулювання ринків фінансових послуг України та призначене для забезпечення стабільної діяльності Кредитних спілок, своєчасного виконання ними зобов'язань перед своїми членами, а також запобігання можливим втратам капіталу через ризики. Згідно з вищезазначеним положенням кредитна спілка повинна в обов'язковому порядку, з метою покриття передбачених збитків від неповернених кредитів за рахунок частини доходів кредитів спілки формувати резерв забезпечення покриття витрат від неповернених позичок. Нормативи достатності капіталу та платоспроможності знайшли своє відображення в пп.2.2.2 розділу 2 положення, де зазначається п'ять ступень ризику. За таких обставин та у відповідності пп.2. п.2 ст.21 ЗУ «Про кредитні спілки» та Статуту кредитної спілки, позивач має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за користування кредитом, наданими кредитною спілкою, що і передбачене Кредитним договором. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, а відповідач [PERSON] всупереч умовам Кредитного договору, не здійснює в повному обсязі платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання. Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу. Згідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту, також сторони визначили строк дії договору протягом 24 місяців тобто до 20.02.2013 року. Відповідач [PERSON] не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги ст.530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У відповідності до положень ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Суд вважає, що порука не припинена, оскільки згідно кредитного договору, останній припиняє свою дію після виконання сторонами своїх зобов'язань. З огляду на вимоги закону, відповідачі повинні нести солідарну відповідальність за невиконання зобов'язання. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем доведено обставин, на яких ґрунтуються його заперечення з приводу вказаних правовідносин. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільного-процесуального кодексу України. Виходячи з тих обставин, що умовами договору визначено строк договору, тобто час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору - умови договору в частині нарахування відсотків в розмірі 1% в день - розповсюджуються на строк до 20.02.2013 року, оскільки інший строк сторонами у договорі не встановлювався, однак закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, отже суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність законних підстав для їх задоволення. Щодо вимог позову про повернення судових витрат в розмірі 149,23 грн., то суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні на підставі Закону України «Про судовий збір». Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідачів підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial