Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Прилуцького міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), в якому просила скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 10.03.2009 року, винесену відділом ДВС Прилуцького міськрайонного управління юстиції у відношенні [PERSON] , та зняти арешт і заборону відчуження з усього нерухомого майна, належного їй, в тому числі із земельної ділянки площею 0,12 га, кадастровий номер 3221055900:03:002:0375, цільове призначення - для колективного садівництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1610358732210, та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Свої позовні вимоги мотивує тим, що на виконанні у ВДВС Прилуцького МУЮ в Чернігівській області знаходилося виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» боргу на загальну суму 51035,00 грн. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.12.2009 року у справі №6-111/2009 року, позивачку було обмежено у праві виїзду за кордон до виконання своїх боргових зобов`язань. 02.11.2020 року представником позивачки - адвокатом Сагаль С.В. на адресу відповідача був направлений запит щодо надання інформації відносно того, на якій стадії знаходиться зазначене вище виконавче провадження, в результаті чого Прилуцький відділ ДВС надав відповідь, що згідно даних АСВП у них на виконанні перебував виконавчий лист №2-1797 від 14.11.2008 року Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» боргу розміром 51035,00 грн (АСВП №11472542), 13.02.2009 року заступником начальника відділу була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, а 10.12.2010 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження згідно з п.10 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження». Повторно на виконання виконавчий лист не надходив. Після отримання даної відповіді позивачкою було ініційовано питання щодо скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України та ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.12.2020 року, справа №742/3460/20, заяву [PERSON] було задоволено та скасовано тимчасове обмеження у її праві виїзду за межі України. Однак після звернення до нотаріальної контори у листопаді 2020 року для оформлення договору дарування відповідної частки житлової площі [PERSON] зіткнулася з неможливістю оформлення нерухомого майна у зв`язку з існуючим арештом та забороною відчуження на усе її майно, що підтверджується інформаційною довідкою №232809396 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, в якій вказано, що 10.03.2009 року за №8528601 реєстратором: Чернігівська філія державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ було накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер 3221055900:03:002:0375, площа 0,12 га, цільове призначення для колективного садівництва, на підставі постанови начальника ВДВС Прилуцького МУЮ Сич О.А. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 10.03.2009 року, власник - [PERSON] , проте вказану постанову про арешт майна позивачка не отримувалася взагалі та не знала про існування даного обтяження. Однак, у цьому конкретному випадку, так сталось що державним виконавцем не було виконано норми вказаної вище статті, що позбавило позивача скористатися своїми правами, які визначені у п.3 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: за заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. На сьогоднішній день позивачка не є боржником, а накладений арешт обмежує її право розпоряджатися своєю власністю, тому вона і змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, проте останній подав письмову заяву до суду, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив розглянути справу у відсутності сторони позивача (а.п.43) Представник відповідача до суду також не з`явився, проте завчасно подав заяву, в якій просив розглянути дану справу без її участі, а при винесенні рішення поклався на розсуд суду (а.п.44). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 07.12.2009 року у справі №6-111/2009 року [PERSON] , [INFO] , було тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон до виконання своїх боргових зобов`язань (а.п.10). Як вбачається з копії адвокатського запиту до Прилуцького МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) представник [PERSON] адвокат Сагаль С.В. дійсно звертався до відділу з запитом про те, чи закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа, за яким з позивачки на користь ВАТ КБ «Надра» було стягнуто борг у розмірі 51035,00 грн, чи існує таке на даний час у відділі та чи проводяться по нього заходи примусового стягнення (а.п.11). Згідно з копією інформації, наданої Прилуцьким МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) №19.14-32/41278 від 06.11.2020 року було надано відповідь, що згідно даних АСВП на виконанні у відділі перебував виконавчий лист №2-1797 від 14.11.2008 року Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 51035,00 грн (АСВП №11472542). 13.02.2009 року заступником начальника відділу була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, а 10.12.2010 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження згідно з п.10 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» та направлено до Ічнянського районного ВДВС ГТУЮ у Чернігівській області. Повторно на виконання виконавчий лист не надходив (а.п.12). Як вбачається з копії ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22.12.2020 року, провадження №6/742/139/20 (єдиний унікальний №742/3460/20), заяву [PERSON] про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України було задоволено та скасовано тимчасове обмеження у її праві виїзду за межі України (а.п.13). Відповідно до копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №232809396 від 17.11.2020 року за №8528601 реєстратором: Чернігівська філія державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ було накладено обтяження арешт на земельну ділянку, кадастровий номер 3221055900:03:002:0375, площа 0,12 га, цільове призначення для колективного садівництва, на підставі постанови начальника ВДВС Прилуцького МУЮ Сич О.А. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 10.03.2009 року, власник - [PERSON] , об`єкт обтяження - все нерухоме майно (а.п.14-15). Як вбачається з відомостей з АСВП від 20.04.2021 року (а.п.34-35) на сьогоднішній день виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1797/08 від 14.11.2008 року Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області завершено 14.06.2016 року на підставі п.2 ч.1 ст.47 (відсутність у боржника майна) та виконавчий документ був повернутий стягувачеві, строк повторного пред`явлення зазначений до 14.06.2017 року. Відповідно до копії заяви про надання інформації від 18.02.2021 року, представник позивачки звертався до Прилуцького МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) з запитом про можливість чи неможливість зняття арешту по виконавчому провадженню №11472542 з виконання виконавчого листа, за яким з [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» було стягнуто борг у розмірі 51035,00 грн (а.п.37). Як вбачається з копії інформації №19.14-32 від 19.02.2021 року, наданої Прилуцьким МРВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки, у зв`язку з чим неможливо надати постанову про арешт майна боржника від 10.03.2009 року. Згідно з положеннями ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено вичерпний перелік підстав для зняття арешту з майна боржника, тому підстави для зняття арешту відсутні (а.п.38). Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ч. 1 статті 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стаття 15 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює, що боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. Арешт майна (коштів) божника є забезпечувальним заходом, який застосовується для реального виконання рішення (ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Майно, яке підлягає арешту без проведення його опису, зазначено у ч.7 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», ним є кошти боржника, що знаходяться на рахунках боржника у банках, інших фінансових установах, а також конкретне майно боржника, зазначене в заяві стягувача, право власності або інші майнові права боржника, дані на яке наявні в електронних державних базах даних та реєстрах. На рухоме майно, яке не підлягає державній реєстрації, арешт накладається виконавцем лише після проведення його опису (абз.2 ч.2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження»). Тобто, як при накладенні арешту без проведення його опису, так і при накладенні арешту із застосуванням попередньої процедури опису майна, предметом арешту може бути тільки індивідуально визначене майно. Чинне виконавче законодавство не надає право виконавцю арештовувати майно без зазначення його індивідуальних і ідентифікуючих характеристик. Згідно з п.1 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Крім цього п.2. ст.50 того ж закону закріплено, що у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Однак у даному конкретному випадку державним виконавцем не були виконані норми вказаної вище статті, що позбавило [PERSON] скористатися своїми правами, які визначені п.3 ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: за заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Відповідно до ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, дані обставини дозволяють суду дійти висновку про те, що вимоги позивачки є обґрунтованими, оскільки не зняття арешту з належного їй майна порушує її право власності щодо нього. Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» законодавець встановив проведення виконавцем дій на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Обмеження права власності боржника у виконавчому провадженні повинне бути обґрунтованим і не суперечити загальним принципам права, зокрема щодо реалізації права власності, що закріплені у Конституції України та ЦК України. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що на даний час [PERSON] не є боржником будь-якого виконавчого провадження, а тому жодних правових підстав наявності, а також продовження арешту на її майно немає. Отже, позивачка обґрунтовано звернулася за захистом своїх прав та законних інтересів до суду. З урахуванням наведеного вище та зібраних у справі доказів в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є доведеними, знайшли в судовому засіданні своє підтвердження та обґрунтування щодо зняття з усього майна [PERSON] арешту, накладеного відділом ДВС Прилуцького міськрайонного управління юстиції на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження б/н від 10.03.2009 року, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст.4, 15, 16, ч.1 ст. 317, ст.321, 391, 593, 598, 604 Цивільного кодексу України, ст.1, 15, 48, 56, 59, 71 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved