Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

Позивач КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), в якому просив суд: стягнути з відповідачів 1-2 на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги - 22187,26 грн.; інфляційні нарахування у розмірі - 4314,16 грн., 3,0 % річних в сумі - 1758,17 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі 1-2 є наймачами квартири [ADDRESS], в якій зареєстровані і проживають та не в повному обсязі сплачують плату за комунальні послуги та послуги за утримання будинку. Так, за час проживання у вказаній квартирі відповідачам надавались комунальні послуги, а саме холодне водопостачання, гаряче водопостачання, користування тепловою енергією, вивезення побутових відходів, водовідведення, газ, а також інші послуги з утримання будинку та прибудинкової території. До того ж відповідачі щомісяця отримували від позивача рахунки на оплату квартирної плати та комунальних послуг, однак платежі здійснювали не регулярно, внаслідок чого утворився борг, який станом на вересень 2013р. складає - 22 187,26 грн., оскільки відповідачі 1-2 у добровільному порядку борг не погашають, позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати та 3,0 % річних. В судове засідання представник позивача не з»явився, але направив до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, де підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково та суду пояснили, що суму заборгованості визнають повністю, а нараховані інфляційні витрати і 3% річних на їх думку стягненню не підлягають. Їм було відомо про наявність боргу по оплаті за житлово-комунальні послуги, вони частково сплачували, але за відсутністю коштів ніхто з наймачів не платив. Будуть намагатись сплачувати борг. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, відповідачі 1-2 є наймачами квартири [ADDRESS]. Із довідки Форми №3, складеної працівниками КП «ЖЕК «Діброва» Шевченківського району в м. Києві вбачається, що відповідачі 1,2 проживають та зареєстровані в цій квартирі. Згідно із ч. 3 ст. 815 ЦК України, ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Якщо наймачами житла є кілька осіб, їхні обов'язки за договором найму житла є солідарними (ч. 3 ст. 816 ЦК України). Відповідно до розрахунку боргу по квартирній платі та платі за комунальні послуги, проведеним працівниками бухгалтерії позивача, заборгованість відповідачів 1-2 станом на вересень 2013р. складає - 28259,59 грн. та складається з основного боргу в розмірі - 22187,26 грн.; інфляційні нарахування у розмірі - 4314,16 грн., 3,0 % річних в сумі - 1758,17 грн. В той же час розрахунок боргу проведено згідно таблиці і розпочинається з наявного боргу з 01.03.2004 року в сумі - 1811,79 грн. Між тим, у позовній заяві позивач просить стягнути борг тільки з 01.03.2004 року, тобто саме з цього часу борг повинен був бути обчислений спочатку. Крім того, щодо вказаної суми боргу до 01.03.2004 року до суду позивачем не надано жодного доказу про підстави його виникнення і нарахування. Згідно вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. З врахуванням того, що ніяких доказів нарахування суми боргу в розмірі - 1811,79 грн. до 01.03.2004 року суду позивачем надано не було, тому суд вважає за необхідне стягнути тільки ту заборгованість, що виникла після 01.03.2004 року, рахуючи цю дату як початкову для обчислення розміру боргу. За таких обставин, необхідно стягнути суму боргу в розмірі - 20 375,47 грн. (22187,26 - 1811,79) та відповідно до цього боргу суму інфляційних витрат. Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У відповідності з ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 цього Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню частково, тому слід позов задовольнити частково та стягнути солідарно з відповідачів 1-2 на користь позивача підтверджену належними і допустимими доказами суму заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі - 20375,47 грн.; інфляційні нарахування у розмірі - 4314,16 грн., 3,0 % річних в сумі - 1758,17 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України солідарно з відповідачів 1-2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 282,60 грн.

Outcome: partial