Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач МТСБУ звернулося до суду з цивільним позовом до [PERSON] про відшкодування витрат в порядку регресу, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 17 листопада 2011 року, близько 11 години 30 хвилин на бульварі 50 річчя Перемоги в м.Біла Церква з вини відповідача [PERSON], яка керувала автомобілем [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода. На дату скоєння ДТП, [PERSON] не мала чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина відповідача підтверджується постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2011 року та постановою Апеляційного суду Київської області. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль, «ЗАЗ», д.н.з. [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в ВАТ «НАСК «Оранта», згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності №АА/3512380, строк дії якого з 27 березня 2011 року по 26 березня 2012 року. Розмір завданих збитків, згідно звіту № 06 від 31 січня 2012 року, складеного СПД Гайдук склав суму у розмірі 7 619 грн. 98 коп., в т.ч. ПДВ 1270 грн. 00 коп. Розмір регламентної виплати за відрахуванням суми ПДВ становить 6 349 грн. 98 коп.. Оскільки позивачем здійснено відшкодування, понесених [PERSON] збитків, то МТСБУ просить суд стягнути вказану суму з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача, понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 243, 60 грн.. Представник позивача в відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти задовлення позову. Крім того, подала через канцелярію суду заперечення на позов та заяву, в якій вважає, що позивачем порушено строки позовної давності при зверненні до суду, і тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідач в судовому засіданні належним чином свою позицію щодо незгоди з поданим позовом обгрунтувати не змогла. Відповідач вказала на те, що не погоджується з сумою нарахованих збитків, вважає суму даних збитків завищеною, однак, належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного до суду не надала. Третя особа в відкритому судовому засіданні позов підтримала та не заперечувала проти його задоволення, в судовому засіданні дала послідовні пояснення та пояснила, що відповідач ні на час скоєння даної ДТП, ні після нього не мала та не має наміру сплатити за нанесені нею збитки. Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, 17 листопада 2011 року, близько 11 години 30 хвилин на бульварі 50-річчя Перемоги в м. Біла Церква, Київської області сталася ДТП, за участю водія [PERSON], яка керувала транспортним засобом, марки «ВАЗ», державний номерний знак. 9494 КХ, та водія [PERSON], яка керувала транспортним засобом, марки «ЗАЗ», державний номерний знак [NUMBER]. Дана ДТП сталася з вини відповідача [PERSON]. На дату скоєння ДТП, [PERSON] не мала чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів. Вина відповідача підтверджується постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2011 року та постановою Апеляційного суду Київської області від 16.01.2012 року, копії яких містяться в матеріалах справи. Відповідно до вказаних постанов суду встановлено, що [PERSON] була визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, в розмірі 425,00 гривень. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль марки «ЗАЗ», державний номерний знак [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в ВАТ «НАСК «Оранта», згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності №АА/3512380, строк дії якого становив з 27 березня 2011 року по 26 березня 2012 року. Розмір завданих збитків, згідно звіту № 06 від 31 січня 2012 року, складеного СПД Гайдук «Експерт_Сервіс Авто» становить суму у розмірі 7 619 грн. 98 коп. в тому числі ПДВ 1270 грн. 00 коп.. Розмір регламентної виплати за відрахуванням суми ПДВ становить 6 349 грн. 98 коп.. Крім того, як вбачається з матеріалів справи відповідач особисто повідомлялася та викликалася для проведення експертизи по автомобілю марки «ЗАЗ», державний номерний знак [NUMBER] та була присутня при огляді транспортного засобу 23.01.2012 року, де протоколом № 6 огляду транспортного засобу були зафіксовані пошкодження автомобіля. Відповідач вказала в судовому засіданні, що з даним протоколом та розміром збитків не згодна, однак, за весь час, з моменту скоєння ДТП до подачі позову до суду не провела свою незалежну експертну оцінку пошкодженого транспортного засобу. 24 лютого 2012 року третя особа [PERSON] з метою отримання відшкодування звернулася до позивача - МТСБУ, що підтверджується відповідною заявою. Як вбачається з копії платіжного доручення № 1427 від 26 березня 2012, яке отримано банком 27 березня 2012 року, МТСБУ здійснило виплату відшкодування коштів даній особі. Вказане в судовому засіданні підтвердили позивач та третя особа. В суді відповідач вказує на те, що третя особа не отримала всієї суми, згідно вказаного платіжного доручення. [PERSON] підтвердила факт отримання нею вказаних коштів в повному розмірі. Крім того, відповідач, як встановлено в суді, ще до подання третьою особою заяви про відшкодування нанесених збитків позивачем, вже 13.02.2012 року зверталася до позивача щодо незгоди з проведеною оцінкою. Однак, належних та допустимих доказів на підтвердження того, що розмір завданих збитків в зазначеній сумі не відповідає реальному розрахунку, так і не надала. Зазначені нею обставини щодо розрахунку, нанесених збитків пошкодженому автомобілю, в результаті ДТП, судом не можуть бути взяті до уваги, так як підстави розрахунку відповідачем самостійно розміру даних збитків відсутні, в зв»язку з тим, що вона не являється спеціалістом з оцінки транспортних засобів, не має на це відповідного свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів, відповідної ліцензії. Відповідач в зв»язку з незгодою з розрахунком, нанесених збитків, мала право самостійно замовити відповідний висновок у відповідного суб»єкта оціночної діяльності. 27 липня 2012 року на адресу відповідача було направлено лист про добровільне врегулювання спору з МТСБУ, однак, заборгованість погашена не була. Відповідно до п. а ч. 1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Пунктом 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1. статті 13 цього Закону. Дана позиція знайшла своє підтвердження і в ч.1 ст. 1191 ЦК України, відповідно до якої, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Крім того, відповідач вказує на пропуск позивачем строків позовної давності при подачі вказаного позову до суду. Суд не погоджується з позицією відповідача, щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з огляду на таке. Згідно ч. 6 ст. 261 ЦК України, за регресним зобовязанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання. Основне зобовязання виконано позивачем 27 березня 2012 року, що підтверджується копією платіжного доручення № 1427. Як вбачається з відбитку штемпеля відділення поштового звязку, позивач подав позов 25.03.2015 року. Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦК України, заяви та повідомлення, які здані до установи звязку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно. Таким чином, суд вважає, що позивачем дотримано строків позовної давності щодо подачі вказаного позову до суду, а його реєстрація канцелярією суду 02.04.2015 року, не має значення для обчислення вказаного процесуального строку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи встановлені обставини та наведені норми закону, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача. В матеріалах справи достатньо доказів які дають можливість суду дійти висновку про законність та обґрунтованість заявлених вимог щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 6 349 грн. 98 коп. Крім того, на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені ним судові витрати, а саме судовий збір у сумі 243 грн.60 коп.. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved