Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не приймає та матеріально їх не утримує, позивачка з посиланням на працездатність відповідача, який здебільшого підробляє на будівництві за кордоном, відсутності в нього інших утриманців, просила стягнути з нього щомісячно аліменти на утримання дітей у розмірі 2500 грн. на кожну дитину по досягненню дітьми повноліття. Водночас, просила стягнути на її користь судові витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (виклику) сторін. Ухвалою Герцаївського районного суду Чернівецької області від 17 листопада 2020 року було відкрито провадження по справі яку призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте від її представника [PERSON] , до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підгримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] будучі належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в т.ч. і через офіційний сайт судової влади, в судове засідання не з`явився без поважних причин, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим, суд в силу ст. 280 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивачки, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. За наведених обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, згідно ч.8 ст.178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.4,5). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України). Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вищенаведені норми законодавства перш за все зводиться до того, що утримання дитини по досягнення нею повноліття є обов`язком батьків. Судом встановлено, що неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають з позивачкою, окремо від відповідача (а.с.9). За даними Горбівської загальноосвітньої школи неповнолітній [PERSON] навчається у 1-му класі, вказаного навчального закладу (а.с.10). Згідно довідки виданої Горбівським закладом дошкільної освіти «Пролісок» неповнолітня [PERSON] з 01.04.2018 року по теперішній час відвідує даний дитячий заклад. Оплату на харчування та на інші потреби для навчання здійснює матір останньої [PERSON] (а.с.11). Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання дитини, то в межах заявлених позивачкою вимог за рішенням суду з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки аліменти на утримання дитини. Нормою ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого а нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги, що на день розгляду справи судом не здобуто ніяких даних про те що відповідач працює та сама позивака у позовній заяві просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, то такі вимоги позивачки підлягають задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, дітей та відповідача. За вищевказаних обставин, з урахуванням встановленого законодавством обов`язку по утриманню дітей як матір`ю так і батьком, враховуючи вік дітей та пов`язане з цим розмір коштів потрібних на їх утримання, з огляду на працездатний вік сторін, зокрема відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки частково, стягнувши з відповідача на її користь аліменти на утриманні дітей в розмірі 1500 грн., щодо кожного. Вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь судових витрат понесених на отримання правничої допомоги підлягає до задоволення виходячи з наступного. Позивачкою, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, надано договір про надання правової допомоги від 24.09.2020 року укладеного із адвокатом Апетракіоає Г.В., акт приймання-передачі наданих юридичних послуг від 08.10.2020 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру №040-21/20 від 08.10.2020 року на підставі якого від [PERSON] адвокатом прийнято кошти у розмірі 3000 грн. (а.с.12-15). Згідно ч.ч.1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Положеннями ст.137 ЦПК України регламентовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану з справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом,витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.3 ст.141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує :1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2)чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову,значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3)поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. З урахуванням зазначеного, суд зауважує, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція, платіжне доручення або інший банківський документ). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні таких витрат. Така правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16. Як було встановлено судом, позивачкою на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу було надано належні докази, а вказаний розмір витрат суд вважає співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. Таким чином, з відповідача слід стягнути на корить позивачки витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Крім цього, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі ст.ст. 180-182, 184, 192 СК України,

Outcome: partial