Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

Позивач ПАТ «ВТБ Банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивує тим, що 21 грудня 2011 року між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», було укладено кредитний договір № R53111176288B про надання кредиту в розмірі 50 000 гривень із сплатою 27 відсотків річних за користування кредитом строком до 21.12.2014 року. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання, щодо погашення кредитної заборгованості не виконала і станом на 31.10.2014 року загальна сума заборгованості становить 181 768 грн. 73 коп. Просить суд стягнути з відповідача по справі на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитними договорами в сумі 191 768 грн. 73 коп. і судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви просить проводити розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимогу підтримують в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засіданні з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча була належним чином повідомлені про день і час розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.12.2011 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53111176288B про надання кредиту в розмірі 50 000 гривень із сплатою 27 відсотків річних за користування кредитом строком до 21.12.2014 року з подальшими змінами та доповненнями (а.с. 20-26). Банком неодноразово надсилались листи-вимоги [PERSON] (а.с. 29). З розрахунку суми боргу вбачається, що загальна заборгованість [PERSON] по кредитному договору № R53111176288B становить 181 768 грн. 73 коп. (а.с. 11), в тому числі сума основного боргу - 41 190 грн. 79 коп.; заборгованість по відсотках - 23 231 грн. 23 коп.; пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків - 104 550 грн.61 коп.; три відсотки річних, нараховані за порушення строку повернення кредиту - 1 016 грн. 82 коп.; три відсотки річних, нараховані за прострочену заборгованість по відсотках - 697 грн. 12 коп.; інфляційні втрати, нараховані за порушення строку повернення кредиту - 6 060 грн. 80 коп.; інфляційні витрати, нараховані за прострочену заборгованість по відсотках - 5 021 грн. 36 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено кредитною угодою. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, тому з відповідачів слід стягнути на користь позивача встановлену в судовому засіданні суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі.

Outcome: approved