Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,13 га належала йому відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Вона являється спадкоємцем за законом першої черги, однак у передбачений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як тривалий час перебувала у жалобі після смерті батька. Крім того вважала, що наявність у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно є достатнім для прийняття спадщини. Посилаючись на вказані обставини як на поважну причину пропуску зазначеного строку, просила визначити їй додатковий строк для вчинення вказаний дій. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в заяві, доповнивши, що після смерті батька вона тривалий час перебувала у жалобі та постійно хворіла. На день смерті батько позивачки проживав один, а позивачка вважала, якщо вона фактично вступила в управління спадковим майном та мала правовстановлюючі документи на нього, то це є достатнім для прийняття спадщини. Коли остання звернулася до нотаріуса, він роз'яснив, що ці норми спадкового законодавства вже змінилися і вона своєчасно не подала заяву про прийняття спадщини. Просила позов задовольнити. Представник відповідача в задоволенні заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмово листом. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позиваки [PERSON], який мешкав в селі Клепали, Буринського району Сумської області, у зв'язку з чим відкрилася спадщина, що підтверджується паспортом та свідоцтвом про народження позивачки, свідоцтвом про укладення шлюбу, свідоцтвом про смерть [PERSON], довідкою Клепалівської сільської ради,копією медичної картки (а.с. 3-7, 9, 11-17). Спадкоємцем першої черги за законом після смерті останньої є позивачка, але заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк вона не подала. Згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №47103390 та спадкової справи № 264 від 30.08.2005 року інший спадкоємець [PERSON] від прийняття спадини після смерті [PERSON] відмовився, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, тобто спадщина до теперішнього часу є відкритою. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачкою з поважних причин, оскільки вона тривалий час перебувала в жалобі після втрати батька. Крім того позивачка, хворіла, та в силу зайнятості на роботі з об'єктивних причин не могла звернутися до органів нотаріату з відповідною заявою. При цьому отримавши після смерті спадкодавця правовстановлюючі документи на спадкове майно, тривалий час доброчесно вважала, що таким чином вона прийняла спадщину. Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивача спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивачки об'єктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили їй своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач, пов'язаний зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких він є. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved