Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є співвласником 2/3 частини квартири №18, яка знаходиться за адресою: м.Таврійськ, вул.Героїв Сталінграда б.9. Відповідач [PERSON], який є її чоловіком, зареєстрований в квартирі і є співвласником 1/3 частини квартири. Фактично в квартирі відповідач не проживає з 2011 року, де він знаходиться їй невідомо. Вона позбавлена можливості вільно розпоряджатися своїм майном. Відповідач втратив право на житлову площу в квартирі №18, яка знаходиться за адресою: м.Таврійськ, вул.Героїв Сталінграда б.9 у зв'язку з тим, що він не проживає в квартирі тривалий час. Всі обов'язки по оплаті за користування житловою площею здійснюються нею самою. На підставі ст.ст.71,72 ЖК України позивачка просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в квартирі №18, яка знаходиться за адресою: м.Таврійськ, вул.Героїв Сталінграда б.9 В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з зазначених підстав, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився з невідомих суду причин, хоча про час, день і місце судового засідання повідомлений належним чином. Суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачки, показання свідка, дослідивши докази по справі в їх сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON], відповідач [PERSON] є співвласниками квартири №18, яка знаходиться за адресою: м.Таврійськ, вул.Героїв Сталінграда б.9, позивачці належить 2/3 частини квартири, відповідачеві 1/3 частина, дана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 26.01.2010р., виданого виконавчим комітетом Новокаховської міської ради, Херсонської області, витягом про державну реєстрацію прав №33481938 від 15.03.2012 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25306809 від 12.02.2010 року, копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.01.2012р №61. Відповідно до довідки №1145 від 31.05.2016р в квартирі №18, яка знаходиться за адресою: м.Таврійськ, вул.Героїв Сталінграда б.9. зареєстровані [PERSON], [PERSON] Відповідач в спірній квартирі не проживає з 2011 року, що підтверджується показаннями свідка [PERSON] та актом Комунального підприємства «Таврійське ЖЕУ» від 31.05.2016 року. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.ст. 15,16, 386, 391 ЦК України власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей. Позивачка свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач як співвласник квартири з 2011 року не проживає в квартирі №18, яка знаходиться за адресою: м.Таврійськ, вул.Героїв Сталінграда б.9, тому на підставі ст.ст.71 71 ЖК України його необхідно визнати таким, що втратив право користування житлом. Відповідно до ст. 71,72 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Однак положення ст.ст. 71,72 ЖК України, не поширюються на спори, що виникають з користування жилими приміщеннями приватного житлового фонду. Такі спори урегульовані нормами статті 391 ЦК України, яка передбачає захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням права володіння. Згідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму ВСУ №2 «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» змінити підстави позову суд вправі тільки за згодою позивача. З урахуванням, що в даному випадку позивачкою визнано підставою позову ст. 71 ЖК України, в ході розгляду справи підстави позову не змінювались, по справі відсутні підстави для задоволення позову у спосіб, визначений позивачем. Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У відповідності зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 358 ЦК України, передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою З аналізу змісту положень статей 317,321 ЦК України, слідує висновок про те, що визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, не можна співвласника житла, оскільки в такому випадку власник (співвласник) буде позбавлений права користування об'єктом права власності, яке гарантоване статтею 41 Конституції України. Оскільки, право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом, то власник не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном Враховуючи викладене і те, що відповідач є співвласником спірної квартири, він має рівне з позивачкою право володіння, користування та розпорядження нею, а тому не може бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою, незалежно від тривалості часу його відсутності. Таким чином, до співвласника квартири, яким є [PERSON], вимоги про визнання його втратившим право у користуванні належним йому майном, виходячи з непорушності права власності, не можуть бути заявлені. З врахуванням викладеного, в задоволенні вимог позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №18, яка знаходиться за адресою: м.Таврійськ, вул.Героїв Сталінграда б.9, необхідно відмовити за їх необґрунтованістю. На підставі ст. ст.ст. 15,16, 386, 391, 317,358,391 ЦК України,

Outcome: dismissed