Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 69 736, 22 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що 15.03.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №R53113214081В. За умовами п.3.1-3.3. зазначеного кредитного договору позивач надав [PERSON] грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту - 50 000 гривень, строк кредитування - до 15.03.2015 року (включно), проценти за користування кредитом - 27,0% річних, а позичальник зобов'язався використати кредит на передбачені цілі, повернути його у визначений договором строк, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання в порядку і в строки, передбачені договором. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 15.03.2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» (банк) та (позичальник) було укладено кредитний договір №R53113214081В, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит на загальну суму 50,000 гривень, а [PERSON], в свою чергу, зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 15.03.2015 року включно, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором (а.с.7-13). За умовами п.3 кредитного договору №R53113214081В від 15.03.2012 року позивач надав [PERSON] грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту - 50,000 гривень, строк кредитування - по 15.03.2015 року (включно), проценти за користування кредитом - 27 % річних, спосіб повернення кредиту - щомісячно, відповідно до графіка. Пунктом 4.6 кредитного договору №R53113214081В від 15.03.2012 року встановлено, що повернення кредиту та сплата процентів здійснюються щомісячно згідно графіка (а.с.14-15). Відповідно до п.7.1 кредитного договору №R53113214081В від 15.03.2012 року у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальником щодо повернення кредиту та/або сплати процентів позичальник сплачує пеню в розмірі 0,5 відсотка в день від суми прострочених зобов'язань. У зв'язку з тим, що позичальником не було дотримано зазначених вище умов кредитного договору, позивачем було здійснено вимогу дострокового виконання позичальником його зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі. Так, позивач направив досудову вимогу вих.№933/600-2 від 15.08.2013 року про погашення заборгованості за кредитним договором. До моменту подання позову до суду зазначена вимога не виконана і відповідні суми позивачу не сплачені (а.с.19). Станом на 17.09.2013 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором №R53113214081В від 15.03.2012 року в сумі 53 344,58 гривень, а саме: 31 572,71 гривень - поточна заборгованість за кредитом, 11 984,25 гривень - прострочена заборгованість за кредитом, 127,91 гривень - поточна заборгованість за процентами, 9 659,71 гривень - прострочена заборгованість за процентами, 8 972,11 гривень - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 7 419,53 гривень - пеня за несвоєчасне повернення процентів (а.с.6). Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що ПАТ «ВТБ Банк» надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору №R53113214081В від 15.03.2012 року, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому. Тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту, несплачених відсотках та пені відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд вважає належним доказом по справі. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved