Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визначення частки в спільній сумісній власності, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який постійно проживав в [ADDRESS] . Після його смерті залишилось спадкове майно: 1/2 частина житлового будинку в [ADDRESS] , який належав йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Рівненською державною нотаріальною конторою 16.03.1993 за реєстраційним номером 3-1545 та частини земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0, 695 га, згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, кадастровий номер 5610100000:01:042:0800. Згідно з рішенням Рівненської міської ради від 22.11.2018 за реєстраційним номером 1576 вказана земельна ділянка передана безоплатно у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] . На день своєї смерті [PERSON] заповіту не залишив, спадкоємицею за законом першої черги є позивачка. Коли позивачка звернулася до нотаріальної контори, щоб отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка, нотаріус відмовив видати свідоцтво про право на спадщину на частку земельної ділянки, оскільки частка померлого [PERSON] не була визначена у спільній сумісній власності. Тому у позивачки є перешкоди в оформленні спадкових прав у нотаріальному порядку, через що вона вимушена в судовому порядку здійснювати захист своїх спадкових прав на земельну ділянку. Ухвалою суду від 18.03.2021 прийнято справу до розгляду та відкрито спрощене провадження, призначено судове засідання. В судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні визнала позовні вимоги, не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO] . Згідно з рішенням Рівненської міської ради від 22.11.2018 № 1576 земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0, 695 га, кадастровий номер 5610100000:01:042:0800, передана безоплатно у спільну сумісну власність [PERSON] та померлому [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 150550608 від 21.12.2018, 1/2 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0, 695 га, кадастровий номер 5610100000:01:042:0800, належить [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 150549776 від 21.12.2018, 1/2 земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0, 695 га, кадастровий номер 5610100000:01:042:0800, належить [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.03.1993, виданого заступником старшого державного нотаріуса Першої рівненської державної нотаріальної контори Усик С.І., [PERSON] успадкував 1/2 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 17.02.2014, виданого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Палецькою І.Ю., після смерті [PERSON] 1/2 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS] , успадкувала донька померлої - [PERSON] . Відповідно до виписки з матеріалів інвентаризації справи для спадкування № 477 від 25.02.2021, власниками житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою - [ADDRESS] , є [PERSON] та [PERSON] , кожному належить 1/2 частка вказаного майна. Позивачка у своїй позовній заяві вказує, що є спадкоємицею свого померлого чоловіка за законом, однак не може реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину, так як частки співвласників не визначені, і визначити їх у нотаріальному порядку немає можливості через смерть одного із співвласників. Відповідно до ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Згідно із ч.1 ст.368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.1, ч.2 ст.369 ЦК). За правилами ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Відповідно до ст.361 ЦК України розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно. Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена. Згідно ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і статті 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ст.89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду (п.«г» ч.1 ст.87 ЗК України). За нормами ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7 лютого 2014 року частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Судом встановлено, що власниками житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою - [ADDRESS] , в рівних долях були: померлий чоловік позивачки [PERSON] , частка якого становить 1/2, а також відповідачці [PERSON] належить 1/2 частина. Відповідно, частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0, 695 га, кадастровий номер 5610100000:01:042:0800, складають по 1/2 частини для кожного співвласника. Згідно з пунктом «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Аналізуючи сукупність наведених та досліджених судом доказів та враховуючи пояснення позивачки, суд приходить до висновку, що способом захисту прав позивачки буде визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що дасть можливість отримати у нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину за законом на належну її чоловікові земельну ділянку. За таких обставин та враховуючи, що іншого способу захисту прав позивачки немає, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved