Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату у розмірі 15 596 гривень за період із серпня по грудень 2017 року. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що перебуває у трудових відносинах з Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова, працює на посаді лікаря стоматолога терапевта. Починаючи з 01 серпня 2017 року, після призначення на посаду головного лікаря [PERSON] та по сьогодні заробітна плати працівникам не нараховується та не виплачується, що унеможливлює отримати довідку про нараховану, але невиплачену заробітну плату. Розмір заробітної плати, гарантований законом становить 3200 грн., тому заборгованість за вказаний вище період становить 15 596 грн., які просить стягнути з відповідача. 31 січня 2018 року вказана позовна заява ухвалою Залізничного районного суду м. Львова залишена без руху, у зв'язку із її невідповідністю вимогам, передбаченими ст. 175 ЦПК України, та зобов'язано представника позивача протягом семи днів з дня отримання копії ухвали усунути недоліки такої позовної заяви. 20 лютого 2018 року позивачка надіслала клопотання про усунення недоліків позовної заяви, перелічених в ухвалі Залізничного районного суду м. Львова від 31.01.2018 року. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 03.03.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з для вручення даної ухвали для відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу п'ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу пятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Також роз'яснено сторонам, що відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалу про прийняття до розгляду та відкриття провадження у справі позивач отримала 14.03.2018 року про що розписалася при врученні, а відповідач отримав вищевказану ухвалу 10.03.2018 року, при цьому, станом на 10.05.2018 року відповідачем відзиву на позовну заяву не подано. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 20.03.2018 року судове засідання призначено по справі за позовом [PERSON] до Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова про стягнення заробітної плати на 10:30 год. 10 травня 2018 року у приміщенні Залізничного районного суду м. Львова (м. Львів, вул. С. Бандери, 3), у яке викликано сторони. Позивачка у судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, однак у позовній заяві просила провести розгляд справи у її відсутності. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі представника відповідача, який до суду не з'явився, відзиву суду не подав, будучи належним чином повідомлений про час і місце судових засідань повістками, котрі направлялися рекомендованими листами, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 18.04.1989 року зарахована на посаду лікаря стоматолога у 3-тю стоматологічну поліклініку м. Львова, з 10.10.2008 року переведена 0,75 ставки, на посаду лікаря стоматолога терапевта, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.3), де на обійманій посаді працює по тепер. З виписки Пенсійного фонду з індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що за період серпня по грудень 2017 року [PERSON] не нараховано заробітну плату (а.с.4-9). Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.. Відповідно до ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідност. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України«Про оплату праці»від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняттязаробітна плата. Згідно ст. 2 Закону України«Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Згідно п.8 ч.1 ст. 40 Бюджетного Кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України. Так, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив 3200 грн. Враховуючи наведене, заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з серпня по грудень 2017 року становить грн. 15 596 грн. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач дійсно перебуває у трудових відносинах із відповідачем і з серпня по грудень 2017 року їй не було нараховано та виплачено заробітну плату, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, так як у серпні позивачці було виплачено 536,85 грн. та стягнути з відповідача відповідно 15 059,15 грн. заборгованості. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 1762,00 грн. судового збору.

Outcome: partial