Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивач ПАТ «Банк «Київська Русь» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з останнього в свою користь заборгованість за кредитним договором № 372/02/-14-ДВ від 20.02.2014 року на загальну суму 25\~706,79 грн., та 257,06 грн. понесених судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.02.2014 року, між позивачем ПАТ «Банк «Київська Русь» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 372/02-14-ДВ, згідно з яким позивач відповідачу надавав кредит в сумі 30 000,00 грн., під 30 % річних на строк по 17.02.2017 року з погашенням згідно графіку. Пунктом 1.2., 2.1. кредитного договору передбачено, що відповідач зобов'язаний щомісячно сплачувати (повертати) основну суму боргу в порядку та розмірі визначеному кредитним договором. Відповідно до п. 2.1.2. кредитного договору, відповідач зобовязаний сплачувати відсотки за користування кредитом щомісячно, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем, за який вони нараховані. У відповідності до п. 3.1. кредитного договору, позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту у випадку утворення простроченої заборгованості за кредитом та/або відсотками. Пунктом 7.1. кредитного договору встановлено, що у випадку порушення строків погашення заборгованості, відповідач зобовязаний сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, за кожний день прострочення. Згідно п. 7.2. Кредитного договору у випадку порушення строків остаточного погашення Кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за договором, встановлених п. п. 2.2., 2.4. договору, позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за договором з урахуванням встановленого індексу інфляції а також 30 (тридцять) процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення. Відповідач уклавши з ТОВ «Комерційний банк «Дельта» кредитний договір, скориставшись кредитом та отримавши грошові кошти, що підтверджується меморіальним ордером № 4 від 20.02.2014 року, на умовах повернення, систематично порушував свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. Станом на 16.04.2015 року за відповідачем по вищевказаному кредитному договору наявна заборгованість на загальну суму 20\~70,79 грн., яка складається з простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 5\~663,31 грн., прострочених процентів по кредиту у розмірі 997,70 грн., суми несплаченого штрафу за прострочення кредиту у розмірі 557,45 грн., суми несплаченого штрафу за прострочення процентів у розмірі 150,33 грн., суми строкової заборгованості у розмірі 18\~338 грн. 23.01.2015 року засобами поштової кореспонденції відповідачу було направлено вимогу-претензію № 115. Отримання вказаної претензії підтверджується відповідною відміткою на повідомленні про вручення поштового відправлення, однак відповіді на неї позивачем отримано не було. Враховуючи те, що на даний час кредитна заборгованість відповідачем не погашена, відповідач не здійснює ніяких дій для погашення заборгованості в добровільному порядку, а тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом, який просить задовольнити. Представник позивача ПАТ «Банк «Київська Русь» у судове засідання не зявився, однак при подачі позовної заяви до суду відзначив, що позовні вимоги підтримує повністю в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує та просить даний позов розглядати без представника ПАТ «Банк «Київська Русь». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, не повідомивши суду причин своєї неявки хоча був належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про можливість розгляду справи у його відсутності не надав. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд даної справи. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оглянувши зібрані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 20.02.2014 року, між позивачем ПАТ «Банк «Київська Русь» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 372/02-14-ДВ, згідно з яким позивач відповідачу надавав кредит в сумі 30 000,00 грн., під 30 % річних на строк по 17.02.2017 року з погашенням згідно графіку. Пунктом 1.2., 2.1. кредитного договору передбачено, що відповідач зобов'язаний щомісячно сплачувати (повертати) основну суму боргу в порядку та розмірі визначеному кредитним договором. Відповідно до п. 2.1.2. кредитного договору, відповідач зобовязаний сплачувати відсотки за користування кредитом щомісячно, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем, за який вони нараховані. У відповідності до п. 3.1. кредитного договору, позивач має право вимагати дострокового повернення кредиту у випадку утворення простроченої заборгованості за кредитом та/або відсотками. Пунктом 7.1. кредитного договору встановлено, що у випадку порушення строків погашення заборгованості, відповідач зобовязаний сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, за кожний день прострочення. Згідно п. 7.2. Кредитного договору у випадку порушення строків остаточного погашення Кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за договором, встановлених п. п. 2.2., 2.4. договору, позичальник зобов'язаний сплатити суму заборгованості за договором з урахуванням встановленого індексу інфляції а також 30 (тридцять) процентів річних від простроченої суми, за весь час прострочення. У відповідності до наявного в матеріалах справи розрахунку кредитної заборгованості із відображення нарахування та сплати сум заборгованості, в т.ч. простроченої станом на 16.04.2015 року за кредитним договором № 372/02/-14-ДВ від 20.02.2014 року вбачається, що за відповідачем наявна заборгованість у розмірі 25\~706,79 грн., яка складається з простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 5\~663,31 грн., прострочених процентів по кредиту у розмірі 997,70 грн., суми несплаченого штрафу за прострочення кредиту у розмірі 557,45 грн., суми несплаченого штрафу за прострочення процентів у розмірі 150,33 грн., суми строкової заборгованості у розмірі 18\~338 грн. 23.01.2015 року засобами поштової кореспонденції відповідачу було направлено вимогу-претензію № 115. Отримання вказаної претензії підтверджується відповідною відміткою на повідомленні про вручення поштового відправлення, однак відповіді на неї позивачем не отримано. Як вбачається із ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Відповідно до ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі. Згідно ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом беззаперечно встановлено, що відповідач [PERSON] уклавши з ПАТ «Банк «Київська Русь» кредитний договір за № 372/02/-14-ДВ від 20.02.2014 року, згідно з яким позивач відповідачу надавав кредит в сумі 30 000,00 грн. та отримавши грошові кошти на умовах повернення, систематично порушував свої договірні зобовязання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку боржник добровільно не погашає. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також те, що умовами вищевказаного кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний сплачувати заборгованість за кредитом і проценти за користування ним у строки та в розмірі як це було визначено договором, а тому, суд дійшов до висновку, що заявлений позов є підставним та підлягає до задоволення. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 257,06 грн.

Outcome: approved