Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивачка, згідно позовних вимог звернувся до суду з позовом до відповідачки про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачка деякий час проживала разом з сином позивачки [PERSON] . [INFO] [PERSON] (дошлюбне [PERSON] ) народила дочку [PERSON] , відомості про батька дитини внесені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за заявою матері. З дня народження [PERSON] проживає разом з позивачкою та її чоловіком [PERSON] , а відповідачка зайнята своїм особистим життям і ніколи не цікавилася життям дитини. За час відвідування дитячого садка та навчання у Лисичанській ЗОШ № 12 І-ІІІ ступенів, відповідачка не відвідувала навчальні заклади. 11 травня 2017 року позивачка подала заяву до Лисичанської міської ради про те, що бажає залишити [PERSON] у своїй сім`ї до вирішення питання про опіку та отримала дозвіл. Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] . Позивачка зазначає, що [PERSON] знаходиться на її утриманні, вихованні. Відповідачка не займалася підготовкою дитини до школи, залишила її без догляду, за період знаходження дитини у позивачки [PERSON] не відвідувала її та не телефонувала. Свої батьківські обов`язки відносно своєї доньки не виконує без поважних причин, не проявляє батьківської турботи та піклування. Тому просила позбавити відповідачку батьківських прав та стягнути на утримання дитини [PERSON] аліменти, в розмірі 1/4 частини усіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачка, яка про час та місце розгляду справи повідомлена, в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов в частині позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] визнала, заперечувала проти стягнення з неї аліментів (Т. 1 а.с. 107). Представники третіх осіб органу опіки та піклування Лисичанської міської ради Луганської області та органу опіки та піклування Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судовому засіданні позов підтримали та не заперечували проти його задоволення. У зв`язку з неявкою у судове засідання відповідачки, яка бере участь у справі, суд, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутність відповідачки, яка повідомлена про час та місце розгляду справи. Ухвалою судді від 12 жовтня 2018 року за заявою позивачки, позовні вимоги про стягнення аліментів залишено без розгляду (Т.1 а.с. 148). Суд, заслухавши позивачку, представника позивачки, представників третіх осіб, з`ясувавши думку неповнолітньої [PERSON] , яка не заперечували проти позбавлення [PERSON] батьківських прав, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789 - ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 лютого 2005 та копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 сімейного кодексу України № 00018255909 від 23 червня 2017 року, актовий запис № 542 від 14 серпня 2003 року [PERSON] є матір`ю [PERSON] - [INFO] , відомості про батька [PERSON] зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за заявою матері (а.с. 23, 24). Відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] виданого Самарським районним у місті Дніпропетровську відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (Т. 1 а.с. 34). Згідно заяви посвідченої державним нотаріусом Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорошманенко Н.С. від 13 червня 2017 року, [PERSON] дала згоду на усиновлення малолітньої доньки [PERSON] , будь-яким громадянином будь-якої країни (Т. 1 а.с. 25). Як вбачається з довідок № 280 від 02 червня 2017 року, № 301 від 13 червня 2017 року помічника начальника КП ЛЖЕК-5, [PERSON] зареєстрована та проживає [ADDRESS] (Т. 1 а.с. 27, 28). З акту обстеження житлово-побутових умов голови комісії заступника директора з НВР КЗ «Лисичанська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 12 Лисичанської міської ради Луганської області» від 08 травня 2017 року вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] , разом з [PERSON] та [PERSON] , санітарний стан помешкання добрий, наявне робоче місце для навчання, дитина має окрему кімнату. Бабуся та дідусь постійно піклуються про [PERSON] , надають їй все необхідне для повноцінного навчання, проведення дозвілля, матеріально забезпечують, в родині панують сприятливі, доброзичливі відносини (Т. 1 а.с. 29). Відповідно до характеристики директора школи КЗ «Лисичанська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 12 Лисичанської міської ради Луганської області», [PERSON] зарекомендувала себе як старанна, дисциплінована, працелюбна, уважна учениця. Під час всього навчання у школі про неї піклувалася тільки бабуся [PERSON] , яка постійно приділяла увагу її виховуванню, завжди підтримувала тісний зв`язок з класним керівником. Мати жодного разу не з`являлася до школи та не виявляла ніякої зацікавленості життям дівчинки (Т. 1 а.с. 30). З довідки ВКК КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 м. Лисичанськ» № 700 від 15 червня 2017 року вбачається, що догляд за [PERSON] з народження по теперішній час здійснює бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] (Т. 1 а.с. 31). Згідно висновку заступника міського голови органу опіки та піклування Лисичанської міської ради Луганської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] № 2643/01-16 від 26 червня 2017 року вбачається, що орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] (Т. 1 а.с. 33). Як вбачається з повідомлення директора КЗ «Лисичанська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 12 Лисичанської міської ради Луганської області» № 329 від 25 жовтня 2017 року, за період навчання в школі з 01 вересня 2009 року [PERSON] її мати [PERSON] жодного разу до школи не з`являлася, батьківські збори не відвідувала, участі у вихованні доньки не приймала, вихованням доньки займається бабуся [PERSON] , приділяє належну увагу дитині, завжди відвідує школу та батьківські збору (Т. 1 а.с. 43). Згідно пояснення [PERSON] від 20 липня 2017 року, вона не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , оскільки донька не бажає з нею спілкуватися (Т. 1 а.с. 130). Відповідно до висновку голови райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] органу опіки та піклування Солонянської районної державної Дніпропетровської області № 07-38-1159/0/224-18 від 10 серпня 2018 року вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам неповнолітньої [PERSON] позбавлення батьківських прав її матері [PERSON] (Т. 1 а.с. 127, 128). З акту обстеження умов проживання [PERSON] по [ADDRESS] від 13 серпня 2018 року вбачається, що за даної адресою проживають [PERSON] , її чоловій [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Квартиру родина винаймає, умови проживання задовільні, в квартирі прибрано, в наявності необхідні меблі та побутова техніка. Двоє старших дітей займають окрему кімнату, в якій є місце для відпочинку, письмовий стіл, шафа для зберігання одягу, [PERSON] мешкає у кімнаті разом з батьками, є окреме дитяче ліжко, в наявності іграшки та одяг за сезоном. Стосунку в сім`ї доброзичливі, між усіма членами сім`ї відчувається взаєморозуміння (Т. 1 а.с. 134). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , показала, що вона є рідною сестрою [PERSON] , [PERSON] своєю дитиною не цікавилася, на контакти не виходить, про дитину піклувалися бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] . Вони не повідомляли орган опіки та піклування про те, що відповідачка залишила дитину після народження, оскільки боялись, що орган опіки та піклування забере в них дитину. Свідок [PERSON] підтвердила покази свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] , показала, що [PERSON] не бачила 16 років, лише бачила її вагітною, а після народження дитини вона її залишила. Свідок [PERSON] , показала, що вона працює вчителем та була першою вчителькою та класним керівником [PERSON] , матір [PERSON] на батьківських зборах не бачила. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 57, 60 ЦПК України передбачає, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Статтею 164 СК України передбачені підстави позбавлення осіб батьківських прав, а саме, якщо він чи вона: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін., що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оцінюючи досліджені докази в сукупності суд приходить до висновку, що позивач не довів, що позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини є заходом спрямованим на захист інтересів дитини. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачка народила дитину коли вона була неповнолітньою, а саме в 17 років, протягом 14 років позивачка не повідомляла жодного органу про те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків, при цьому самовільно вирішила, що місце проживання дитини повинно бути з нею, без відповідного рішення органу опіки та піклування чи служби у справах дітей. Суд не погоджується з висновками органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки, вказані висновки є поверховими і фактично обґрунтовуються заявою відповідачки про погодження на усиновлення дитини. Будь-яких фактичних даних про ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків зазначені висновки не містять. Оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу як позбавлення її батьківських прав. Суд враховує думку неповнолітньої [PERSON] , яка допитана в судовому засіданні, щодо не заперечення проти позбавлення батьківських прав відповідачки, але суд не виключає, що така позиція дитини може обґрунтовуватись поведінкою позивачки, яка намагалась утримати дитину в своїй сім`ї, без повідомлення відповідних органів. Суд не приймає доводи позивачки, що дитина правомірно проживала в родині [PERSON] , оскільки доказів на підтвердження вказаного факту суду не надано, надана суду заява позивачки до міського голови про поміщення дитини в її сім`ю, суд не приймає, оскільки за даною заявою повинно бути прийнято відповідне рішення, яке суду не надано, як і не надано будь-яких документів, що підтверджують родинний зв`язок позивачки та дитини [PERSON] (Т. 1 а.с. 32). Отже, суду не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків щодо виховання неповнолітньої дитини, свідоме нехтування нею своїми обов`язками, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed