Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивачка просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] і [PERSON] 20 березня 2010 року в місті Бровари, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], з тих підстав, що [PERSON] станом на день підписання договору перебувала у такому стані, коли не розуміла значення своїх дій і не керувала ними через наявність у неї психічного розладу, тобто з підстав, передбачених ст.225 ЦК України. Позовні вимоги мотивувала тим, що вказана квартира належала рідному дядькові позивачки [PERSON], який уклав шлюб з [PERSON], після чого вони приватизували на двох вказану квартиру, тоді ж домовились, що вказана квартира перейде у власність позивачці, з якою склались сімейні родинні стосунки; що після приватизації квартири вказаними особами, кожен з них склав заповіт, в якому належну йому частину квартири заповів позивачці. Після смерті [PERSON] вона, позивачка , успадкувала належну дядькові частину квартири, а після смерті [PERSON], звернувшись до нотаріуса для оформлення спадкових прав за заповітом, дізналась про наявність договору дарування, укладеного [PERSON] у 2000 році, про існування якого вона не знала і [PERSON] про нього нічого не казала, вважає, що відповідачка даний факт навмисно приховувала, знаючи про наявність у [PERSON] психічного розладу. Вважає, що даний договір має бути визнаний недійсним, оскільки [PERSON] тривалий час знаходилась на обліку у лікаря психіатра, неодноразово лікувалась у психіатричній лікарні, вживала ліки психіатричного профілю, і за своїм станом не розуміла значення своїх дій та не усвідомлювала свої дії. Даний позов подає на захист своїх спадкових прав як спадкоємець за заповітом. Відповідачка позов не визнала, пояснила, що при укладенні договору дарування [PERSON], яка доводиться їй матір'ю, була у нормальному стані, у повній свідомості розуміла значення своїх дій, розуміла, що укладає договір дарування. Не оспорювала той факт, що [PERSON]Б, лікувалась в психіатричній лікарні після смерті її матері, за якою тривалий час доглядала, і що протягом тривалого часу отримувала підтримуюче лікування, перебувала на обліку у психіатра, але не згодна з висновком психіатричної експертизи, вважає, що не було підстав для такого висновку, і що відсутні підстави для визнання договору дарування недійсним. Представник відповідача, заперечуючи проти позову, послався на те, що відсутні законні підстави для визнання договору недійсним, оскільки відсутнє рішення про визнання [PERSON] недієздатною, що у [PERSON] не було абсолютної недієздатності, і до висновку психіатричної експертизи слід ставитись критично, оскільки хронічний розлад у [PERSON] мав хвильоподібний характер, тому не можливо точно встановити, чи була [PERSON] у свідомому стані саме в день підписання договору, а позивач не надав доказів, які б безспірно доказували наявність у дарувальника такого стану. Вислухавши сторони, дослідивши подані докази, суд дійшов таких висновків: Згідно договору дарування, - він був укладений між дарувальником [PERSON] і обдарованою [PERSON] 20 березня 2010 року в місті Бровари, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №570. Предметом дарування є 1\\2 частина квартири [ADDRESS], яка належала дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.01.2000р. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 17.01.2000р., виданого Фондом комунального майна Броварської міської ради, - дана квартира була передана у власність подружжю [PERSON] і [PERSON] і належала їм на праві спільної часткової власності в рівних частках, по 1/2 кожному. Згідно свідоцтву про право на спадщину від 28.04.2009р., [PERSON] успадкувала належну [PERSON], померлому 26.07.2008р., 1/2 частину квартири за заповітом від 16.06.2000р. З витягу з реєстру прав власності встановлено, що позивачці на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 28.04.2009р. належить 1/2 частина квартири [ADDRESS]. З заповіту, складеного [PERSON] 16.06.2000р., видно, що все належне їй майно вона заповідала [PERSON]. Відомості про скасування заповідачем вказаного заповіту відсутні. З свідоцтва про смерть видно, що [PERSON] померла в м. Бровари 5.04.2015р. у віці 81 років. Ухвалою суду за клопотанням позивача були витребувані медичні документи, а саме з Броварської центральної міської лікарні медична карта амбулаторного хворого [PERSON] за період з 2009 по 2015 рік. Ухвалою суд за клопотанням позивача було призначено посмертну судову психіатричну експертизу. Згідно висновку судової психіатричної експертизи №331/22ц - [PERSON] станом на момент укладення договору дарування 20 березня 2010 року страждала на хронічне психічне захворювання хронічний маячний розлад (МКХ-10; F22) і за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Зі змісту описової частини висновку експертів видно, що предметом дослідження експертів була медична карта амбулаторного хворого [PERSON] за період з 2009 по 2015 рік, в якій є відомості про те, що у період з 16 жовтня по 17 листопада 2000 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в КЗ КОР ОПНМО, виписана з діагнозом Хронічний маячний розлад. У період з 13 березня по 4 травня 2001 року [PERSON] вдруге перебувала на стаціонарному лікуванні в КЗ КОР ОПНМО, виписана з діагнозом Хронічний маячний розлад по типу інволюційного параноїду. Згідно подальшим записам дільничних психіатрів в амбулаторній картці, 22 травня 2001 року [PERSON] приходила на прийом до лікаря, діагноз маячний розлад, призначено амбулаторне лікування. В подальшому Бобко багаторазова зверталась до психіатра за ліками, які їй регулярно призначались. В останнє Бобко приходила на огляд до лікаря психіатра 12 лютого 2010 року, діагноз F 22.0 - Маячний розлад за МКХ 10, призначено лікування. Згідно до ч.1 ст. 202 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ст.203 ЦКУ - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.215 ЦКУ якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України \~правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Позивачка є спадкоємцем за заповітом. Тому даним договором порушені її спадкові права, і тому вона є заінтересованою особою, яка може звернутись до суду з даним позовом і є належним позивачем. Відповідачка не погоджується з висновком експертизи, піддає його сумніву, але ніяких інших доказів на підтвердження протилежного, на спростування висновку експертизи суду не подала, в тому числі і після дослідження висновку у судовому засіданні не заявила ніяких відповідних клопотань. Суд не вбачає підстав не вірити даному висновку психіатричної експертизи щодо стану здоров'я дарувальника. Такий висновок експертів у сукупності з даними медичної документації щодо перебування дарувальника на обліку у психіатра протягом тривалого часу (протягом 10 років перед укладенням договору і після його укладення), її лікування в психіатричних закладах, з врахуванням характеру перебігу хвороби , про що зазначено у описовій частині висновку експертів, є належним і достатнім доказом наявності у дарувальника [PERSON] відповідного стану, передбаченого як підстава для визнання вчиненого у такому стані договору недійсним, передбаченою в статті 225 ЦК України. Згідно ст.10, 60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі поданих сторонами доказів. Таким чином, позивачка поданими нею доказами довела, що дарувальник [PERSON] станом на 20.03.2000р., тобто в день підписання договору дарування, знаходилась у такому психічному стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідачка не спростувала фактів, встановлених висновком психіатричної експертизи щодо психічного стану дарувальника при підписанні договору дарування. Посилання відповідача на те, що [PERSON] не була визнана недієздатною, не змінює висновку експертизи і не є перешкодою для визнання договору недійсним з підстав, передбачених ст.225 ЦК України. Посилання відповідача на те, що не можливо встановити конкретно стан дарувальника при підписанні договору з урахуванням її хвороби, суперечить висновку експертів, враховуючи, що предметом дослідження для експертів, враховуючи поставлене їм запитання, був стан дарувальника саме на день підписання договору, і висновок експертизи в цьому однозначний. Той факт, що відповідачка могла не знати про наявність у дарувальника зазначеного стану, не є обставиною, що спростовує висновок експертів, і не є перешкодою для визнання договору, вчиненого у такому стані, недійним. При таких обставинах позов підлягає задоволенню, а зазначений договір підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених статтею 225 ЦК України. Оскільки суд задовольняє позов повністю, то відповідно до ст.88 ЦПК України відшкодуванню підлягають понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20грн. На підставі викладеного, ст.ст.202, 203, 215 , 225 ЦК України,

Outcome: approved