Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивачка просить постановити рішення про збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей з 30 гривень до 1500 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину. Свої вимоги обґрунтувала тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дочок [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано, діти знаходиться на її утриманні, за рішенням суду відповідач сплачує аліменти на їх утримання в розмірі 30 гривень на кожну дитину щомісячно. Діти ходять до школи, що потребує витрат на шкільний одяг, шкільне приладдя. [PERSON] відвідує ДЮСШ «Колос» та приймає участь у змаганнях, а це вимагає витрат на спортивний одяг, взуття. Відповідач має стабільний заробіток, його матеріальний стан покращився, інших утриманців не має. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала і пояснила, що за рахунок стягуваних з відповідача аліментів неможливо утримувати дітей, як і за рахунок державної допомоги. Вважає, що відповідач має доходи від здачі в оренду павільйону і може сплачувати заявлений розмір аліментів. Відповідач позов не визнав і пояснив, що під час служби в Збройних Силах дійсно мав постійний заробіток, за рахунок якого надавав кошти на утримання дітей понад стягувані аліменти. Однак в даний час звільнився в запас і доходів не має. У власності має павільйон, однак ні сам його не експлуатує в господарських цілях, ні здає в оренду. Павільйон потребує ремонтних і монтажних робіт, після чого планує за рахунок здачі в оренду мати доходи, з яких допомагатиме дітям. Не в змозі платити заявлений розмір аліментів щомісячно, а причиною звернення позивачки у суд з цим позовом вважає її приховані наміри протиправно звернути стягнення на його майно. Аналізом доказів встановлено такі фактичні обставини. Як вбачається із свідоцтв серії 1-ЕГ №№077864, 073355 сторони мають двох доньок: відповідно [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти проживають з позивачкою, що стверджено довідкою виконкому Любомльської міської Ради. [PERSON] сторін [PERSON] займається спортом, бере участь в чемпіонатах області; у 2016 році за рахунок позивачки проводилось лікування обох доньок у лікаря-стоматолога. Згідно з рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 25.01.2013 року з відповідача в користь позивачки присуджено стягнення аліментів в розмірі 30 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 29.11.2012 року і до їх повноліття. 12.02.2013 року для примусового виконання цього рішення видано виконавчий лист, що стверджено його копією. З інформації Шацького відділу ДВС встановлено, що примусове виконання перебуває в провадженні відділу і станом на 02.06.2016 року заборгованість по аліментах відсутня. Довідкою ГТУ юстиції у Волинській області стверджено, що позивачка працює на посаді старшого державного виконавця і за 2015 рік отримала заробітну плату в розмірі 40611,74 гривні. Довідкою УСЗ Любомльської райдержадміністрації стверджено, що позивачка одержує тимчасову державну допомогу дітям в розмірі, що становить різницю між 30% прожиткового мінімуму і стягуваним розміром аліментів. За 2013 травень 2016 року позивачка одержала таку допомогу в сумі 25296,15 гривні. Відповідач з 13.03.2015 по 04.04.2016 року перебував на військовій службі, що стверджено копією військового квитка; на даний час не працевлаштований. Згідно до довідкою Любомльського відділення Ковельської ОДПІ за 2013-2016 роки відповідач одержував такі доходи: від набуття нерухомого майна(дарування, спадщина) 117578,25 гривні, надання майна в лізинг - 1330,62 гривні, грошового забезпечення(військова служба) 58949,59, інших доходів 10,68 гривні. З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що позивачка має у приватній власності земельну ділянку в місті Любомль площею 0,1 га, відповідач квартиру площею 44,7 м2, торговий павільйон і земельну ділянку площею 0,005 га в місті Любомль. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2016 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років на 2016 рік у таких розмірах: з 01 січня 1455 гривень, з 01 травня 1531 гривня, з 01 грудня 1637 гривень. Таким чином, по справі встановлено, що неповнолітні діти сторін перебувають на утриманні позивачки. За рахунок одержуваної заробітної плати і державної допомоги позивачка не в змозі надати дітям повноцінне утримання. Відповідач сплачує присуджені аліменти і не має заборгованості з часу їх присудження аліментів. За цей період він мав доходи від грошового забезпечення та набуття у власність нерухомого майна, однак достатньо доведеним є лише факт передачі ним одній з дочок 1000 гривень утримання понад присуджені аліменти. Присуджений відповідачу розмір аліментів становить лише 2 відсотки встановлено Законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Враховуючи встановлені обставини і положення закону, суд приходить до висновку, що на час розгляду позову змінився сімейний і матеріальний стан позивачки, оскільки її діти стали дорослішими і вимагають більших витрат. Крім цього, загально відомим є факт знецінення доходів громадян в Україні, оскільки за 2014 рік офіційний індекс інфляції становить 124,9%, за 2015 143,3%, за 5 місяців 2016 року 105,2%(http://index.minfin.com.ua/index/infl/). Такі висновки дають підстави суду вважати, що заявлені позивачкою вимоги по їх суті належним чином обґрунтовані і підтверджені дослідженими доказами. Повне невизнання відповідачем позову з огляду на заявлену ним відсутність доходів є необґрунтованими і непереконливими. Як встановлено в ході судового розгляду, за три роки відповідач мав доходи, однак належним і достатнім чином участі в утриманні дітей не приймав. Крім цього, він є повністю дієздатною, фізично здоровою особою, має нерухоме майно і можливість займатись підприємницькою чи іншою діяльністю, за рахунок якої одержувати доходи і надавати дітям утримання. За таких обставин суд вважає, що з огляду на встановлені фактичні обставини та передбачену законом рівність батьків у їх правах і обовязках щодо неповнолітніх дітей позов по суті підлягає задоволенню, а при визначенні розміру аліментів слід брати до уваги прожитковий мінімум на дитину відповідного віку і стягувати з відповідача приблизну половину його суми. В той же час вимога про те, щоб розмір стягуваних аліментів не був меншим 30% прожиткового мінімуму задоволенню не підлягає, оскільки в даній справі присуджуються аліменти в твердій грошовій сумі в порядку ст.184 СК України. Частиною 2 ст.182 СК України дійсно встановлено мінімальний розмір аліментів, однак такі положення не застосовуються до випадків, передбачених ст.184 СК України. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення про стягнення місячного розміру аліментів підлягає негайному виконанню. Згідно зі ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: partial