Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила визнати заповіт від 26 квітня 2013 року складений та посвідчений від імені [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвою Оленою Олексіївною реєстровий номер 1317 - недійсним. В обґрунтування вимог посилалася на те, що при підписанні зазначеного заповіту, [PERSON], яка померла [INFO], внаслідок наявних в неї хвороб та приймання ліків не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, отже при підписанні заповіту волевиявлення [PERSON], не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Представник позивачки вимоги позову підтримав. Відповідачка вимоги позову не визнала, представник відповідачки, в заперечення вимог позову, зазначив, що докази, які надані позивачкою та її представником, не є належними та допустимими, а отже позивачка не довела до суду обґрунтованість свого позову відповідно до вимог ЦПК України, а тому в позові слід відмовити за його недоведеністю. Третя особа приватний нотаріус Алєксєєва Олена Олексіївна, в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки (а.с. 55, Том ІІ). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що 26.04.2013р., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвою Оленою Олексіївною було складено та посвідчено заповіт від імені [PERSON], реєстровий номер 1317, (а.с. 9-10). [PERSON], померла через три дні після складання заповіту, а саме [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 34). [PERSON], як спадкоємець [PERSON], за заповітом від 14.07.2011р., звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але їй було повідомлено, що [PERSON], 26.04.2013р., складено новий заповіт на ім'я [PERSON], за яким [PERSON], заповідала все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося [PERSON] Також, судом встановлено, що смерть [PERSON], яка настала [INFO], знаходиться у прямому причинному зв'язку з переломом щиколотки правої великої гомілкової кістки, який ускладнений розвитком флегмони м'яких тканин правої голені з гангренізацією, а безпосередньою причиною смерті являється інтоксикація, що підтверджується актами судово-медичних досліджень № 1577 від 04.06.2013р., (а.с. 131-134, Том І) та № 1605/1577 від 03.06.2013р., (а.с. 138-139, Том І), лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті № 1577 від 30.04.2013р., (а.с. 105-106 Том І). Згідно до висновку посмертної комплексної судово-медичної психіатричної експертизи № 61 від 14.10.2014р., (а.с. 192-206 Том І), встановлено, що перелом щиколотки правої великої гомілкової кістки відбувся 20.04.2013р., перше звернення [PERSON], за медичною допомогою відбулося 24.04.2013р., повторне звернення 26.04.2013р., від госпіталізації [PERSON], відмовилася. Наявні у [PERSON], (91 рік) патології: хронічна ішемічна хвороба серця, великоочаговий постінфарктний кардіосклероз, стенозируючий атеросклероз коронарної артерії серця, мілкоочаговий дифузний атеросклеротичний кардіосклероз, дистрофія міокарда, очаговий гломерулонефроз, що супроводжувалися порушеннями серцевого ритму, інтоксикацією, що в свою чергу викликає виражену астенизацію, яка проявляється вираженою виснаженістю (стомленістю), підвищеною роздратованістю (гиперстезією) та соматовегетативними проявами (розладами). У зв'язку із атеросклерозом, інтоксикацією розвивається органічне враження головного мозку, що призводить до погіршення пам'яті, інтелекту, емоційної неврівноваженості, зміні особистості. Підтвердженням неадекватного стану [PERSON], є те, що вона не розуміла тяжкість отриманої травми та при наявності відкритого перелому двічі відмовилася від госпіталізації яка є необхідною і цілком очевидною для будь якого адекватного потерпілого. На підставі проведеного дослідження комісія експертів прийшла до висновку про те, що на час підписання заповіту а саме 26.04.2013р., [PERSON], не була здатною усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 205 Том І), медична допомога була абсолютно недостатньою і надана з великим запізненням, у випадку своєчасної госпіталізації [PERSON], та надання допомоги в умовах стаціонару, із застосуванням оперативного втручання, можливо було уникнути розвиток тяжких ускладнень відкритого перелому та відповідно запобігти настанню смерті (а.с. 206 Том І). Зазначений висновок комісії підтверджується показаннями свідків [PERSON], та [PERSON], наданими в судовому засіданні, а також письмовими поясненнями [PERSON], які пояснили суду, що померла [PERSON], через декілька днів, після отриманої травми (відкритого перелому) вела себе неадекватно, не впізнавала сусідів, перепитувала де вона знаходиться і де проживає, надівала спідницю поверх штанів, надівала пальто на піжаму, тощо. В силу частин 1-3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою - другою статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 59 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В силу ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що [PERSON], на час підписання заповіту, а саме 26.04.2013р., складеного та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Алєксєєвою О.О., не була здатною усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, отже волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, а тому цей заповіт має бути визнаний недійсним. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідачки про те, що надані позивачем докази не є належними та допустимими, оскільки всі надані позивачкою та її представником докази стосуються предмету доказування, а отже є належними. В частині проведеної комплексної судово-медичної психіатричної експертизи, суд вважає, що зазначений доказ є допустимим, оскільки отриманий без порушень встановлених законом та звертає увагу на наступне. Відповідно до п. 1.5 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи проведення судово-медичних експертиз здійснюється фахівцями державних установ судово-медичних експертиз МОЗ України. Без додаткового узгодження з особою, що призначила експертизу, до участі в проведенні судово-медичних експертиз як експерти можуть бути залучені професори та викладачі кафедр судової медицини, фахівці закладів охорони здоров'я інших відомств. Пунктом 2.5 зазначеної інструкції визначено, що у разі необхідності вирішення питань, що потребують спеціальних знань з судової медицини та інших галузей науки (в даному випадку психіатриї), призначається комплексна експертиза, яка виконується судово-медичним експертом та фахівцями інших сеціальностей. Отже, при проведені комплексної судово-медичної психіатричної експертизи вирішальне значення має те, що вона виконана судово-медичним експертом, а залучена до проведення комплексної експертизи особа, як експерт із питань в галузі психіатриї, є фахівцем в цій спеціальності, саме так і було залучено до проведення експертизи - як експерта - лікаря психіатра вищої категорії [PERSON] (стаж роботи по спеціальності 35 років, кандидат медичних наук). В частині надання представником позивачки копії матеріалів кримінальної справи, які представник відповідача вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не є допустимими, суд вважає, що надані копії матеріалів кримінальної справи є допустимим доказом, оскільки доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Отримання зазначених доказів відбулося за клопотанням КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (а.с. 71), яке було вручено представнику позивача для виконання. Після виконання представником позивача вимог експертної установи, надані суду докази були направлені, до зазначеної установи, за супровідним листом суду (а.с. 72). Посилання представника відповідачки про те, що суд не витребував такі докази своєю ухвалою, до уваги судом не приймаються, оскільки докази подаються сторонами, а витребуються судом тільки у тому випадку якщо у сторони є труднощі отримати їх самостійно і особа заявила про це відповідне клопотання (ст. 137 ЦПК України). Щодо заперечення достовірності наданих копій кримінальної справи, суд звертає увагу представника відповідача на те, що у випадку винекнення сумнівів про достовірність наданих позивачем копій будь-яких документів, відповідач не був позбавлений права заявити клопотання про витребування оригіналів наданих документів, що передбачено ч. 2 ст. 10 ЦПК України (змагальність сторін). Разом із тим, представник відповідача своїм правом не скористався, обмежившись припущенням про їх недостовірність. В частині відмови в призначенні додаткових експертиз, суд звертає увагу представника відповідача на те, що ухвалами від 28.11.2014р., (а.с. 221, Том І) та від 23.12.2014р., (а.с. 11, Том ІІ) суд повно обгрунтував підстави для відмови, що не потребує додаткового обгрунтування мотивів відхтилення заявлених клопотань ще і в рішенні суду, ухваленому по суті спору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved