Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач, Моторне (транспортне) страхове бюро України, звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі понесених витрат в сумі 38 041 гривень 50 копійок, витрати на аварійного комісара в розмірі 766 гривень 16 копійок та судовий збір в розмірі 1 762 гривні 00 копійок. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 вересня 2016 року, близько 12 години 05 хвилин, на [ADDRESS] з вини [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода. Вина відповідача підтверджується постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року. Згідно Звіту № 36218 від 06 жовтня 2016 року, складеного спеціалістом ТОВ «СОС Сервіс Україна» розмір завданих збитків визначений згідно ст. 29 Закону України та склав суму 42 844 грн. 74 коп., що за відрахуванням суми ПДВ склало суму 38 041 грн. 50 коп. 23 вересня 2016 року представник потерпілого повідомив та 06 грудня 2016 року з метою отримання відшкодування потерпіла звернулася в МТСБУ. У зв'язку з настанням події, передбаченої п.п.»а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 14 березня 2017 року перерахувало потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 38 041 грн. 50 коп. 05 липня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем не було отримано, а конверт разом з копією ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками повернувся до суду «за закінченням терміну зберігання». Третьою особою також не було отримано копію ухвали про відкриття провадження з доданими до неї документами, а конверт із вказаними документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «закінчення терміну зберігання». Позивач копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 30 липня 2018 року, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідач не скористався правом подання відзиву на позовну заяву, позивачем додаткових пояснень до суду подано не було, третьою особою також до суду не було подано пояснень щодо заявлених позовних вимог. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 22 вересня 2016 року, близько 12 години 05 хвилин, на [ADDRESS] з вини [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення з транспортним засобом «NISSAN QASHQAI», д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року на [PERSON] було накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбачених ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 340 гривень. На даний час постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2016 року не скасована та набрала законної сили. За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль [NUMBER] належить на праві власності [PERSON]. Цивільно-правова відповідальність власника вказаного транспортного засобу на момент ДТП була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» на підставі Полісу № АЕ/7492894 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з терміном дії з 05 лютого 2016 року по 04 лютого 2017 року включно. При цьому, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER] на момент ДТП не була застрахована, що підтверджується відомостями Центральної бази даних МТСБУ. 22 вересня 2016 року до позивача звернулася [PERSON] із повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 22 вересня 2016 року близько о 12 годині 05 хвилин по [ADDRESS] між автомобілем [NUMBER] та автомобілем [NUMBER]. Згідно Звіту № 36218, складеного 06 жовтня 2016 року спеціалістом ТОВ «СОС Сервіс Україна» розмір завданих збитків автомобілю [NUMBER] при ДТП складає 42 844, 74 гривень. 06 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди на підставі ст. 35 та п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В подальшому, 10 березня 2017 року позивачем було винесено наказ № 2052 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON].», за яким було розраховано до сплати на рахунок [PERSON] відшкодування за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 38 041,50 гривень, яка була перерахована позивачем, що підтверджується платіжним дорученням № 2052рв від 14 березня 2017 року. Додатково, позивачем були понесені витрати на послуги аварійного комісара на загальну суму 766,16 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 2434рв від 14 листопада 2016 року та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. На підставі п. 38.2.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у МТСБУ після сплати страхового відшкодування виникло право регресної вимоги до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Судом достовірно встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у повній мірі виплаченого відшкодування. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи визнання позову з боку відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача по стягненню з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в сумі 38 041, 50 гривень та витрат за послуги аварійного комісара у розмірі 620 гривень 00 копійка є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Аналізуючи вищевикладене, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON], третя особа: [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1762 гривень 00 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved