Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

Позивачка просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей- [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], по 1200 грн. на кожну дитину щомісячно до їх повноліття, мотивуючи вимоги тим, що відповідач офіційно не працює, однак систематично виїжджає на сезонні роботи, має добрий заробіток, інших неповнолітніх дітей немає, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться, має можливість утримувати дітей, однак ухиляється від цього. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним, та додала, що шлюб між сторонами 03 грудня 2015 року рішенням Старовижівського районного суду розірвано, протягом останніх шести місяців відповідач не надає фінансової допомоги на утримання дітей, разом з тим, від його матері отримувала певну суму коштів, однак їх недостатньо. Категорично наполягає на сумі аліментів 1200 грн. на кожну дитину, при визначенні такого розміру виходить з рівня інфляції в державі, потреб дітей, тому вважає, що саме така сума коштів необхідна для їх утримання. Крім того, врахувала розмір його попередніх заробітків за кордоном. Вважає, щоз урахуванням наведених обставин, відповідач зобов'язаний сплчувати саме в такому розмірі аліменти. У судовому засіданні відповідач пояснив, що готовий сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі по 500 - 600 грн. на кожну дитину, також раніше надавав кошти на утримання дітей. Однак, в даний на заробітки в Російську Федерацію не їздить в силу політичної ситуації, яка склалась. В Україні намагається працевлаштуватись, зазначив, що в випадку збільшення доходів, буде сплачувати аліменти у більшому розмірі. Погодився повністю сплатити витрати позивачки на правову допомогу в розмірі 300 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач погоджується сплачувати аліменти, але просив врахувати, що розмір аліментів є завищеним, і його необхідно зменшити до суми, яку погоджується сплачувати відповідач. Суд, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Сторони є батьками двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /а.с. 6-7/. Рішенням Старовижівського районного суду від 03 грудня 2015 року, шлюб між сторонами розірвано (рішення набрало законної сили 21 грудня 2015 року), сторони проживають окремо, діти перебувають на утриманні матері, яка не працює, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги у повному обсязі на утримання дітей не надає, згоди щодо утримання дітей між сторонами добровільно не досягнуто. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Сторони погоджуються на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач ствердив, що офіційно не був працевлаштований і мав нерегулярний дохід, на утриманні будь-яких інших осіб, крім дітей, не має. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини, що кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З врахуванням викладеного і вимог ст.ст.180, 184 СК України суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання двох малолітніх дітей у твердій грошовій сумі. Однак суд не погоджується з розміром аліментів, визначеним позивачкою по 1200 грн. на кожну дитину. Суд, визначаючи розмір аліментів, виходить з того, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, може утримувати дітей за станом свого здоров'я, батько і матір мають рівні обов'язки по утриманню дітей, а також з розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який становить 1455 грн. і половину з якого зобов'язаний забезпечити батько. Така сума аліментів (по 727 грн. 50 коп.) буде відповідати інтересам та потребам дітей. Доводи відповідача про те, що він може сплачувати лише по 500-600 грн. щомісячно, на кожну дитину оскільки не працює, не заслуговують на увагу, оскільки дана обставина не звільняє його від обов'язку утримувати неповнолітніх дітей, батьком яких він є. До того ж, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Як пояснив відповідач в даному судовому засіданні він є працездатним і інших утриманців, крім спільних з позивачем дітей, у нього немає. Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Всупереч вищенаведеним нормам, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження доводів про наявність правових підстав для зменшення визначеного судом розміру аліментів до 500-600 грн. на кожну дитину, або ж неправильність визначення способу їх стягнення. Позивач не надала суду доказів того, що відповідач може сплачувати аліменти у розмірі по 1200 грн. на кожну дитину. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Таким чином, враховуючи, що обов'язок утримувати дитину до досягнення повноліття покладений на обох батьків, матеріальний стан позивача, яка не працює, відповідача, який не працює, сплачувати аліменти на утримання дітей погодився, хоча і в меншому розмірі, ніж просить позивач, суд приходить до висновку, що для забезпечення відповідного рівня утримання і проживання дітей з відповідача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 727,25 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, що відповідатиме інтересам дітей, забезпечить дітям право на рівень життя достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК аліменти слід стягувати, починаючи з дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. В даній справі ціна позову становить 14 400грн. (2 х 1200=2400грн., 2400 х 6=14400грн.) Згідно з підпунктом 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви в даній справі складає 551,20 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати). Пунктом 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі в справі звільнені від сплати судового збору як позивачі в справі про стягнення аліментів. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 36 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснив, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»). Оскільки рішенням суду позов задоволено частково, а саме на 60,63 відсотків (заявлено на суму 14400 грн. в межах платежів за шість місяців, а задоволено на суму 8730 грн. в таких же межах), судовий збір з відповідача має бути стягнутий пропорційно задоволеним вимогам, тобто в розмірі 60,63 відсотків від 551,2 грн., що становить 334,19 грн. Оскільки відповідач визнав і погодився сплатити понесені позивачкою витрати на правову допомогу, то враховуючи вимоги ст. 174 ЦПК, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 300 грн. витрат по оплаті правової допомоги. Відповідно до ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial