overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила визнати [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що квартира належить їй на праві власності. Відповідач є її колишнім зятем та зареєстрований за зазначеною адресою з 1998р. В 2008р., відповідач добровільно залишив зареєстроване місце проживання, особисті речі відповідача відсутні, перепон в користуванні жилим приміщенням йому ніхто не чинив. Місце його проживання на даний час невідомо. Відповідач про місце та час проведення судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомляв, заява про розгляд справи за її відсутності не надходила. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON], є власником квартирі [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру виданим на підставі довідки ЖБК «Сувоівський-8». Також встановлено, що відповідач [PERSON], є колишнім чоловіком доньки позивачки і має зареєстроване місце проживання в зазначеному будинку з 12.08.1998р. В 2004р., шлюб між донькою позивачки [PERSON], та відповідачем [PERSON], було розірвано, після чого відповідач, в квітні 2008р., добровільно залишив зареєстроване місце проживання, особисті речі відповідача відсутні, перепон в користуванні жилим приміщенням йому ніхто не чинив. Місце його проживання на даний час невідомо, що підтверджується актом про не проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] 10.05.1972р.н, як колишній член сімї власника квартири, втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], у звязку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання що [PERSON] 10.05.1972р.н., таким, що втратив право користування жилим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила визнати [PERSON], такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що зазначена квартира належить їй на праві власності. [PERSON], є дружиною її онука [PERSON]. [PERSON], з 2011 року проживає окремо, веде власне господарство та знявся з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. [PERSON], в 2011 році припинив шлюбні відносини, в квартирі не проживає, його особисті речі відсутні. Місце його проживання на даний час невідомо. Відповідач про місце та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про повернення судової повістки без вручення, що в силу ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням (а.с. 14). Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечувала представник позивача (а.с. 15). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON], є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 22.11.2001р., зареєстрованому в КП «ОМБТІ та РОН» 29.11.2001р., (а.с. 416). [PERSON], є дружиною її онука [PERSON]. [PERSON], з 2011 року проживає окремо, веде власне господарство та знявся з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. [PERSON], в 2011 році після припинення шлюбних відносин з [PERSON], добровільно залишила місце проживання в квартирі, перешкод в проживанні їй ніхто не чинив, особисті речі відповідачки в квартирі відсутні, на даний час місце її проживання невідоме. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином суд вважає, що [PERSON] [INFO] втратила право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS], у зв'язку з не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що зазначена квартира належить їй на праві власності. [PERSON], її дочка, в квартирі не проживає, її особисті речі відсутні, перепон в користуванні жилим приміщенням їй ніхто не чинив. Місце її проживання на даний час невідомо. Відповідачка про місце та час проведення судового засідання повідомлена належним чином, що підтверджується розпискою про повернення судової повістки без вручення, у зв'язку із не проживанням за місцем реєстрації, що в силу ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням (а.с. 13). Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечувала позивачка (а.с. 14). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с. 5). Також встановлено, що [PERSON], яка має зареєстроване місце проживання в зазначеній квартирі, добровільно залишила місце проживання, перешкод в проживанні їй ніхто не чинив, особисті речі відповідача в квартирі відсутні, на даний час місце її проживання невідоме. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином суд вважає, що [PERSON] [INFO] втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], у зв'язку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, рішення суду про визнання [PERSON] [INFO] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], в м. Одесі є підставою для зняття [PERSON], з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила визнати відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням в домоволодінні № 51 по вулиці Наклонній в м. Одесі, посилаючись на те, що вона є власником зазначеного домоволодіння. Відповідач зареєстрований за зазначеною адресою але в 2007 році добровільно залишив місце проживання, його особисті речі відсутні, перепон в користуванні жилим приміщенням йому ніхто не чинив. Місце проживання відповідача, на даний час, невідомо. Відповідач про місце та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомляв, заява про розгляд справи за його відсутності не надходила. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння № 51 по вулиці Наклонній в м. Одесі, що підтверджується договорами купівлі-продажу (а.с. 21-22, 23-24). Також встановлено, що відповідач [PERSON] добровільно залишив місце проживання в 2007 році. Особисті речі відповідача відсутні, перепон в користуванні жилим приміщенням йому ніхто не чинив. Місце проживання відповідача, на даний час, невідомо. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням у звязку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку в домоволодінні № 51 по вулиці Наклонній в м. Одесі. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] (Затонського), в м. Одесі, посилаючись на те, що він є власником зазначеної квартири. Відповідачі зареєстровані за зазначеною адресою але в квартирі [PERSON], та [PERSON], ніколи не проживали, особисті речі відповідачів відсутні, перепон в користуванні жилим приміщенням їм ніхто не чинив. [PERSON], в 2012 році добровільно залишив місце проживання, його особисті речі відсутні, перепон в користуванні жилим приміщенням йому ніхто не чинив. Місце проживання відповідачів, на даний час, невідомо. Відповідачі про місце та час проведення судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомляли, заява про розгляд справи за їх відсутності не надходила. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] (до зміни прізвища Кролівець) [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (Затонського), в м. Одесі, що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с. 5). Також встановлено, що відповідачі [PERSON] та неповнолітній [PERSON] в квартиру не вселялися та ніколи в ній не проживали, а [PERSON] добровільно залишив місце проживання в 2012 році. Оособисті речі відповідачів відсутні, перепон в користуванні жилим приміщенням їм ніхто не чинив. Місце проживання відповідачів, на даний час, невідомо. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що [PERSON], [PERSON] та неповнолітній [PERSON], втратили право користування жилим приміщенням у звязку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання [PERSON], [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] (Затонського), в м. Одесі. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є власником зазначеної квартири. Відповідачі [PERSON], [PERSON], та неповнолітня [PERSON], зареєстровані за зазначеною адресою але в 2014 році добровільно залишили місце проживання, їхніх особисті речі відсутні, перепон в користуванні жилим приміщенням їм ніхто не чинив. Місце проживання відповідачів, на даний час, невідомо. Відповідачі про місце та час проведення судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомляли, заява про розгляд справи за їх відсутності не надходила. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с. 5). Також встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON], та неповнолітня [PERSON], добровільно залишили місце проживання в 2014 році. Особисті речі відповідачів відсутні, перепон в користуванні жилим приміщенням їм ніхто не чинив. Місце проживання відповідачів, на даний час, невідомо. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що [PERSON], [PERSON] та неповнолітня [PERSON] втратили право користування жилим приміщенням у звязку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання [PERSON], [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є власником зазначеної квартири. Відповідачка зареєстрована за зазначеною адресою але в 2011 році добровільно залишила місце проживання, її особисті речі відсутні, перепон в користуванні жилим приміщенням їй ніхто не чинив. Місце проживання [PERSON], на даний час, невідомо. Відповідач про місце та час проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомляла, заява про розгляд справи за її відсутності не надходила. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с. 5). Також встановлено, що [PERSON] добровільно залишила місце проживання в 2011 році. Особисті речі відповідачки відсутні, перепон в користуванні жилим приміщенням їй ніхто не чинив. Місце проживання відповідачки, на даний час, невідомо. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] втратила право користування жилим приміщенням у звязку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила розірвати договір найму житлового приміщення в [ADDRESS] та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням, посилаючись на те, що зазначена квартира належить їй на праві власності. 18.03.2010р., вона та відповідач уклали договір найму зазначеної квартири. 11.09.2010 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем, який продовжив проживання в квартирі як член сім'ї власника. З січня 2014р., відповідач добровільно залишив зареєстроване місце проживання, його особисті речі відсутні, перепон в користуванні жилим приміщенням йому ніхто не чинив. Місце його проживання на даний час невідомо. Відповідач про місце та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про повернення судової повістки без вручення, у зв'язку із не проживанням за місцем реєстрації, що в силу ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням (а.с. 24). Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечувала позивачка. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] є власником [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру (а.с. 5). Також встановлено, що 18.03.2010р., [PERSON], та відповідач [PERSON] уклали договір найму зазначеної квартири (а.с. 4). 11 вересня 2010 року [PERSON], та [PERSON], зареєстрували шлюб (а.с. 4 на звороті). З січня 2014р., відповідач добровільно залишив зареєстроване місце проживання, його особисті речі відсутні, перепон в користуванні жилим приміщенням йому ніхто не чинив. Місце його проживання на даний час невідомо. В силу ч. 3 ст. 825 ЦК України, договір найму квартири може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] [INFO], як член сім'ї власника житлового приміщення, втратив право користування жилим приміщенням в [ADDRESS], у зв'язку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, рішення суду про визнання [PERSON] [INFO] таким, що втратив право користування жилим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку в [ADDRESS]. На підставі ч. 2 ст. 405, ст. 825 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила розірвати шлюб зареєстрований з відповідачем, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача, щомісяця. В обґрунтування вимог посилалася на те, що спільне проживання неможливе через складні взаємини, що привело до взаємного відчуження і втрати поваги один до одного, вона з відповідачем проживають окремо, спільне господарство не ведуть, не повязані спільним побутом. Відповідач, добровільно, допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач в судове засідання не зявився про місце та час його проведення повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки (а.с. 33), причини неявки не повідомляв, заява про розгляд справи у його відсутність не надходила. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30.04.2008 року, після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] (а.с. 7). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], батьком якого є відповідач (а.с. 8). Також встановлено, що подружжя через складні взаємини, що привели до взаємного відчуження і втрати поваги один до одного припинили шлюбні відносини, проживають окремо, не повязані спільним побутом. Після припинення шлюбних відносин, неповнолітній син залишається проживати з матірю та знаходиться на її утриманні. Батько регулярної та постійної участі в утриманні дитини не приймає. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу згідно ст. 112 СК України. Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Таким чином суд приходить висновку про те, що вимоги позову підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів, допускає негайне його виконання в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 487.20 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст. 110-112, 181-183, 185, 191 СК України,

Outcome: approved