Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

позивачка звернулася до суду з указаним позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 31 жовтня 2015 року вони зареєстрували шлюб і 7 квітня 2016 року у них народився син [PERSON]. З травня 2016 року відповідач практично припинив утримувати дитину, а тих коштів, що вона отримує, не вистачає для забезпечення дитині умов життя, необхідних для її розвитку. На даний час син проживає разом з нею і її батьками та знаходиться на її утриманні і вихованні. [PERSON] проживає окремо зі своїми батьками, як їй відомо офіційно не працює. Заробіток одержує не регулярно, інших дітей та утриманців не має. Посилаючись на викладене, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на дитину в твердій грошовій сумі у розмірі 550 (пятсот пятдесят грн.) грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Згідно ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. З урахуванням зазначеного положення ЦПК України та клопотання позивачки суд вирішив можливим розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до положення ч.2 ст.197 ЦПК України суд провів розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 31 жовтня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кролевецького районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №161 (а.с.5). У шлюбі у них народилася дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-БП №203058, виданим 12 квітня 2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кролевецького районного управління юстиції у Сумській області, у якому відповідач записаний батьком дитини, а позивачка матірю (а.с.6). Як вбачається з позовної заяви, з травня 2016 року відповідач припинив утримувати дитину і на сьогодні проживає окремо від позивачки і дитини. Дитина проживає та зареєстрована разом з позивачкою та батьками позивачки по вул.Андріївська, 28 в м.Кролевець Сумської області, що підтверджується довідкою виконкому Кролевецької міської ради Сумської області №1084 від 24 листопада 2016 року (а.с.7) та знаходиться на утриманні позивачки. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований за місцем проживання в [INFO] (а.с.10). Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 141 СК України передбачає, що мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За заявленими вимогами позивачка просить стягувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні не має, офіційно не працює, однак повинен влаштовувати своє життя так, щоб забезпечувати свою дитину. За таких обставин, враховуючи вищевикладене та положення ст.ст.180, 182, 184 Сімейного кодексу України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання дитини [PERSON], розмір яких суд визначає 406 грн. 50 коп. щомісячно, що становить 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років, встановленого Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» з 1 січня 2017 року у розмірі 1355 грн. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розгляд справи відбувався з дотриманням вимог ЦПК України, сторонам, зокрема позивачці, надано можливість повно реалізувати процесуальні права наданими їм законом, в тому числі надати докази. Позивачка не надала доказів, на які вона посилається як на підставу своїх вимог про те, що відповідач допомогу на дитину взагалі не надає, має нерегулярний, мінливий дохід, незважаючи на те, що просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, а також не надала доказів на підтвердження своїх вимог про те, що розмір аліментів на утримання дитини повинен становити 550 грн. Враховуючи положення ст.ст.11, 60 ЦК України суд позбавлений можливості самостійно витребовувати докази. Суд вважає, що позивачка не позбавлена можливості за погодженням з відповідачем, чи шляхом звернення до суду ставити питання про зміну розміру аліментів згідно ч.1 ст.192 СК України, а також щодо участі відповідача у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, хвороба дитини тощо) згідно ст.185 СК України. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за місяць. Відповідно до ст. ст. 180, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial