Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 26 листопада 2003 року, право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: Миколаївська область, Жовтневий (тепер Вітовський) район, смт. Воскресенське, вул. Пушкіна, 2. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті [PERSON] залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку через втрату правловстановлюючого документу на будинок та наявність й інших спадкоємців, які проживали з померлим на час відкриття спадщини і таким чином можуть вважатися такими, що прийняли спадщину. Посилаючись на те, що вона є спадкоємицею першої четвертої черги після смерті батька і прийняла спадщину, але через зазначені обставини не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча вона проживала з померлим як дружина без реєстрації шлюбу і має право на спадщину, а інші спадкоємці не заперечують проти оформлення нею спадщини на будинок, тому просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Надали заяви з прохання розглядати справу без їх участі, при цьому позивачка в заяві вказала прохання про необхідність задоволення позову, а відповідачі в своїх заяві позов визнали та не заперечували проти його задоволення. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 26 листопада 2003 року помер громадянин [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, розташованого за адресою: Миколаївська область, Жовтневий (тепер Вітовський) район, смт. Воскресенське, вул. Пушкіна, 2. Будинок належав спадкоємцю відповідно до свідоцтва про право власності від 24 червня 1988 року, виданого виконавчим комітетом Воскресенської селищної ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. На час його смерті діяли положення Цивільного кодексу України 1963 року. Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно за ст. 525 та ст. 526 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місце знаходження майна або його основної частини. Статтями 529 та 530 того ж Кодексу передбачено хто із осіб відноситься до першої та другої черги спадкоємців за законом, в тому числі до спадкоємців першої черги відносяться дружина та діти померлого. Відповідно до ст. 549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дочка [PERSON], тобто позивачка в справі, [PERSON] (тепер [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] - відповідачі, які проживала з померлим і вступили в управління спадковим майном. Звернувшись до нотаріуса позивачка [PERSON] отримала роз'яснення про неможливість оформлення спадщини на спадковий будинок, через наявність інших спадкоємців, які прийняли спадщину, а також і через не представлення належним чином оформленого оригіналу правовстановлюючого документу на дану нерухомість. За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Так, зазначене свідоцтво про право власності на будинок було втрачено власником за невідомих обставин. Відповідно до статті 548 ЦК України 1963 року (зі змінами) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року). Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка належала [PERSON] і це майно входить до складу спадщини після його смерті, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачці [PERSON], як спадкоємиці четвертої черги, яка прийняла спадщину після його смерті. В позасудовому порядку вирішити це питання позивачка не взмозі через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved