Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини його заробітку щомісячно та до повноліття дитини, вказавши, що з відповідачем у зареєстрованому шлюбі перебувала з 14.12.2010 року, від якого у них народилась донька. Шлюб було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 27.11.2012 року. Після розірвання шлюбу донька проживає з нею. Вона забезпечує доньку всім необхідним для її нормального фізичного та психологічного розвитку. Відповідач не виконує свій батьківський обовязок щодо утримання доньки. Фактично після розлучення відповідач жодного разу не відвідував доньку та не спілкувався з нею. Відповідач не має постійного місця роботи, тому ніякої матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки не надає. Він не має засобів для існування та утримання дитини. В судове засідання позивачка та її представник надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, просили позов задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник Органу опіки та піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради у судове засідання не зявився, надіслали до суду клопотання з проханням розглянути справу без участі їхнього представника, виключно з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27.11.2012 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-НО № 430407, виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 15.11.2011 року. Малолітня дитина [PERSON] проживає разом з позивачкою. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду. У відповідності до ч. 3 ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви та до повноліття дитини. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивач, на користь якого постановлено рішення, звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved