Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію. Мотивує позов тим, що [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS]. Система опалення квартири [PERSON] є невід'ємною частиною внутрішньобудинкової системи централізованого опалення будинку. Послуги централізованого опалення приміщень надаються незалежно від факту проживання в квартирі власників. Плата за послуги з централізованого опалення справляється згідно з установленими нормативами споживання з розрахунку за один квадратний метр опалювальної площі квартири. Опалювальна площа квартири [ADDRESS] складає 43,40 кв.м. [PERSON] в односторонньому порядку не виконує покладені на нього зобов'язання щодо оплати послуг з теплопостачання. Позивач вказує, що за період з січня 2011 року по жовтень 2015 року надав [PERSON] послуги по опаленню на загальну суму 10782,18 грн., враховуючи часткову сплату заборгованості та суму заборгованості охоплену заходами стягнення. Позивач звертався до Лубенського міськрайонного суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті послуг з теплопостачання в порядку наказного провадження, однак ухвалою від 29 лютого 2016 року судовий наказ був скасований. Позивач прохає стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 10782 грн. 18 коп. та витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. При цьому, повідомив, що 07 лютого 2011 року Лубенським міськрайонним судом було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію за період з 01.03.2000 року по 01.01.2011 року в сумі 8450 грн. 25 коп. Сплачені відповідачем кошти в період з січня 2011 року по жовтень 2015 року були спрямовані на погашення заборгованості, стягнутої за судовим наказом. При цьому, пояснив, що остання проплата відповідачем в сумі 2471,24 грн. була зарахована в рахунок погашення заборгованості за період з листопада 2015 року по травень 2016 року. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіславши суду заперечення проти позову, в яких справу прохає розглянути без його участі. В запереченнях вказав, що вимоги ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» є незаконними, безпідставними та необґрунтованими. Вважає, що позивач заявив вимоги про стягнення заборгованості, вийшовши за межі строку позовної давності, і не має права стягувати заборгованість за послуги надані в період до листопада 2012 року. Також вказав, що суми сплачені ним у період з січня 2013 року за їх призначенням є оплатою за послуги надані протягом місяців, коли здійснювалась така сплата або попередньою (авансовою) оплатою за послуги, тож не можуть вважатися визнанням боргу, що утворився раніше, чи бути спрямованими на його погашення. З цих підстав відповідач вважає, що перебіг строку позовної давності не переривався. Також, відповідач не погоджується з розрахунком заборгованості, проведеним позивачем: вважає, що більша частина суми боргу з січня 2011 року погашена, незрозуміло що означає відмітка «сума охоплена заходами стягнення». Відповідач зауважив, що інформація про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру тарифів, норми споживання тощо, йому не надавалася, хоча це є обов'язком ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго». Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до пунктів 1, 5 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS]. /а.с.8/ ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» надає послуги з теплопостачання до багатоквартирного будинку по [ADDRESS], в тому числі до квартири №27, де зареєстрований відповідач, оскільки вона є невід'ємною частиною внутрішньобудинкової системи централізованого опалення. [PERSON] належним чином обов'язки споживача не виконує, вчасно та в повному обсязі оплату наданих послуг з теплопостачання не проводить, у зв'язку з чим має заборгованість за період з січня 2011 року по жовтень 2015 року. Водночас, суд не погоджується з розрахунком вказаної заборгованості, проведеним позивачем. /а.с.15-16/ Так, з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що в період з січня 2011 року по жовтень 2015 року [PERSON] сплатив 7832,64 грн. за надані послуги. Водночас, з пояснень представника ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» випливає, що вказані кошти були зараховані підприємством в рахунок погашення заборгованості за період з 01.03.2000 року по 01.01.2011 року в сумі 8450 грн. 25 коп., стягнутої за судовим наказом виданим 07 лютого 2011 року Лубенським міськрайонним судом. Однак, такі дії позивача не відповідають діючому порядку виконання судових рішень, можуть потягти за собою подвійне стягнення. За таких обставин, суд вважає неправомірним зарахування сплачених відповідачем коштів 7832,64 грн. в рахунок погашення заборгованості, стягнутої за судовим наказом від 07 лютого 2011 року, і вважає за необхідне вказану суму віднести в рахунок оплати послуг з теплопостачання наданих в період з січня 2011 року по жовтень 2015 року. Крім того, з пояснень представника позивача та наданого розрахунку вбачається, що платіж здійснений [PERSON] 31 грудня 2015 року в сумі 2471,24 гривні було зараховано як оплату за надані послуги за період з 01.11.2015 року по 01.06.2016 року. На думку суду таке довільне зарахування коштів є необґрунтованим, оскільки за відсутності зазначення призначення платежу, оплату слід зараховувати в рахунок існуючої, нестягнутої заборгованості. При цьому, як вбачається з розрахунку позивача, за період з січня 2011 року по жовтень 2015 року сума сплачених платежів зараховувалася в рахунок заборгованості за минулий період, тоді як при непогашеній заборгованості за попередні роки сума 2471,24 гривні була зарахована як оплату за надані послуги за поточний період з 01.11.2015 року по 01.06.2016 року. Тобто при розрахунку позивач використав дві взаємовиключні методики зарахування коштів. За таких підстав, суд вважає, що сума 2471,24 гривні повинна бути зарахована саме за період з січня 2011 року по жовтень 2015 року. Таким чином, заявлену заборгованість в сумі 10782,18 грн. слід зменшити на 7832,64 грн., які були сплачені за період з січня 2011 року по жовтень 2015 року, а також 2471,24 грн., які були сплачені відповідачем 31 грудня 2015 року. В підсумку загальну сума заборгованості за період з січня 2011 року по жовтень 2015 року становитиме 478,30 грн. При цьому, суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності і перебіг цього строку не переривався. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Так, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, та власного розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що з січня 2013 року ним здійснювалась нерегулярна оплата за надані послуги з теплопостачання в сумах, які перевищують суму платежів належних до сплати за поточний період. Платіж, який за сумою перевищує суму поточного платежу суд розцінює, як оплату [PERSON] заборгованості за попередні періоди, а відтак і визнання [PERSON] боргу, його часткову сплату. Вказане є обставиною, що перериває перебіг строку позовної давності. Суд відкидає аргумент відповідача про те, що сплата ним платежів в більшому розмірі є авансовою оплатою. Відповідно до пунктів 18, 19 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем. У разі застосування авансової системи оплати послуг виконавець періодично, раз на 6 місяців, здійснює перерахунок плати за фактично надані послуги, про що повідомляє споживача. Однак, авансова форма оплати послуг не обумовлена договором між сторонами, а сам факт наявності заборгованості виключає можливість застосування такої форми оплати. За таких обставин платежі здійснені в більшому розмірі не можна вважати авансовими, а слід вважати такими, що спрямовані на погашення існуючої заборгованості і переривають перебіг позовної давності. Крім того, в порушення вимог ст.60 ЦПК України відповідачем не надані докази того, що кошти перераховувалися для оплати послуг за певний період. Також, суд не погоджується з аргументом відповідача про те, що йому не надавалася інформація про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру тарифів, норми споживання тощо. Дійсно, згідно п.2 ч.1 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо. Однак, згідно п.2.3 Порядку доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад, затвердженого наказом Мінрегіон України №390 від 30.07.2012 року суб'єктами господарювання, що надають комунальні послуги, інформація про загальний розмір тарифу та його структуру доводиться до відома споживачів шляхом розміщення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування в мережі Інтернет (за наявності), у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження (перевага надається друкованим засобам масової інформації органу місцевого самоврядування), веб-сайті суб'єкта господарювання (за наявності), за необхідності, та шляхом розміщення на інформаційних стендах біля адміністративних будинків органів місцевого самоврядування в населених пунктах, де споживачі отримують відповідні послуги. Отже, вказана інформація є загальнодоступною і не встановлено жодних об'єктивних перешкод для ознайомлення з нею відповідачем. Враховуючи викладене, заявлені позовні вимоги слід задовольнити частково. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог у відповідності з ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial