Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що її матері [PERSON], яка померла [INFO], належали земельні ділянки площею 0,40887 га та площею 4,33146 га, що розташовані на території Крисовицької сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.11.2003року та серії [NUMBER] від 18.11.2003року, які після смерті матері перейшли в порядку спадкування відповідно до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року до її чоловіка (батька позивачки) - [PERSON] Вказує, що [INFO] батько [PERSON] помер. За життя йому також належали земельні ділянки площею 0,70961 га та площею 1,63066 га, що розташовані на території Крисовицької сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Державних актів на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.11.2003року та серії [NUMBER] від 18.11.2003року. Стверджує, що батько за життя склав заповіт в її користь. Вона (позивачка) спадщину після смерті батька фактично прийняла, оскільки відповідно до ст.549 ЦК 1963року вступила в управління спадковим майном. Однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право власності на зазначені земельні ділянки (оригіналів державних актів) та неможливість отримання їх дублікатів, позивачка не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у зв'язку із чим змушена звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на вищевказані земельні ділянки в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] В судове засідання позивачка не з'явилася, проте подала заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області (правонаступника Крисовицької сільської ради Мостиського району Львівської області) у судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи - Мостиської районної державної адміністрації Львівської області у судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи - Відділ у Мостиському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в судове засідання не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності чи відкладення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (батька позивачки). До складу даної спадщини входить право власності на земельну ділянку площею 0,70961 га, що розташована на території Крисовицької сільської ради Мостиського району Львівської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.11.2003року, та право власності на земельну ділянку площею 1,63066 га, що розташована на території Крисовицької сільської ради Мостиського району Львівської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.11.2003року. Крім того, до складу спадщини також входить право власності на земельну ділянку площею 0,40887 га, що розташована на території Крисовицької сільської ради Мостиського району Львівської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]), відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.11.2003року, та право власності на земельну ділянку площею 4,33146 га, що розташована на території Крисовицької сільської ради Мостиського району Львівської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]), відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.11.2003року. Вказані земельні ділянки належали за життя дружині [PERSON] - [PERSON], яка померла [INFO], та після її смерті перейшли в порядку спадкування до її чоловіка - [PERSON] як до спадкоємця першої черги спадкування за законом, що прийняв спадщину. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №36/04, за життя спадкодавець [PERSON] склав заповіт від 24.07.2001року, яким усе своє майно заповів дочці [PERSON] (позивачці у справі), яка фактично вступила в управління спадковим майном, тобто у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті батька. Інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б мали право на обов'язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, крім позивачки, немає. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки (оригіналів вищевказаних державних актів) позивачка не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв'язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON]; копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.11.2003року; копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.11.2003року; копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.11.2003року; копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.11.2003року; копіями довідок, виданих виконавчим комітетом Крисовицької сільської ради Мостиського району Львівської області №1550 та №15501 від 07.10.2016року; копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.02.2004року; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавців [PERSON] та [PERSON]; копією спадкової справи №36/04, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON] Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що при розгляді даної справи слід керуватися положеннями Цивільного кодексу УРСР 1963 року. Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved