Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивачка у жовнті 2017 р. звернулась до суду с зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що з 04.03.2011 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період даного шлюбу позивачка [INFO] р. народила сина [PERSON]. Позивачка зазначає, що тривалий період часу вона з відповідачем спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, окремо проживають та мають окремий бюджет. Позивачка вважає, що збереження в подальшому даної сім'ї неможливим, оскільки сім'я існує формально, у зв'язку з чим просила шлюб розірвати. При цьому, позивачка зазначила, що малолітній син проживає з нею та перебуває повністю на її утриманні, оскільки відповідач ухиляється від матеріального утримання їх спільної дитини, не піклується про неї та не допомогає, згоди з приводу матеріального утримання та вихованні дитини сторони дійти не можуть. Позивачка зазначає, що відповідач має мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, частину заробітної плати відповідач отримує неофіційно, на утриманні інших осіб не має, у зв'язку з чим позивачка вважає занеобхідне стягувати з відповдіача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 5 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 28.11.2017 р. відкрито провадження у справі. 24.05.2018 р. відповідачем [PERSON] поданий відзив на позов, в якому останній заперечував щодо стягнення з нього аліментів у заявленому позивачкою розмірі. При цьому, вказав, що син зареєстрований за його місцем проживання, зазначив, що ним, відповідачем сплачуються витрати за садочок, проти розірвання шлюбу не заперечував (ас. 24-25). Ухвалою суду від 24.05.2018 р. розпочато та відкладено підготовче засідання (ас. 25-36). 19.07.2018 р. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивачка [PERSON] зазначила, що заперечення відповідача мають бути судом відхилені, оскільки заявлений нею розмір аліментів є законнним та обгрунтованим, а тому просила позов задовольнити (ас. 38-40). Ухвалою суду від 19.07.2018 р. підготовче засідання проведено та завершено, розгляд справи призначено по суті. В судовому засіданні позивачка пітримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, зазначила, що заявлений нею розмір аліментів обумовлений додатковими потребами сина. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти стягнення аліментів у заявленому позивачці розмірі, при цьому, відповідач вказав, що розуміє необхідність належного виконання батьківського обов'язку щодо утримання та виховання сина, позов в частині розірвання шлюбу підтримали. Суд, заслухавши позивачку, відповідача та його представника та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони з 04.03.2011 р. перебувають в зареєстрованому шлюбі (ас. 13). Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України , позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Судом достовірно встановлено, що позивачка має стійке переконання та бажання розірвати шлюбні відносини з відповідачем, який не заперечував проти розірваня шлюбу, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, шлюб між сторонами підлягає розірванню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є сторони: [PERSON] та [PERSON] (ас. 14). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, згідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Встановлено та підтверджено сторонами, що малолітній [PERSON] проживає зі своєю матір'ю - позивачкою по справі за адресою: [ADDRESS], та перебуває на її утриманні, оскільки сторони проживають окремо. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює старшим агентом з митного оформлення в ПП «Санта-Україна» та у період з травня 2017 р. по квітень 2018 р. отримав заробітну плату в розмірі 97 646,91 грн., тобто в середньому щомісячна заробітна плата останнього становить на рівні близько 8000,00 грн. (ас. 30). При цьому, судом встановлено та не спростовано позивачкою, що відповідачем здійснюється оплата відвідування малолітнім [PERSON] садочку, що підтверджується відповідними квитанціями (ас. 27, 28). Таким чином, враховуючи матеріальне становище відповідача, розмір його заробітної плати, участь у здійсненні інших витрат щодо утримання сина, суд вважає за необхідним визначити та призначити позивачці аліменти на утримання сина в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, оскільки всупереч ст. 81 ЦПК України, останньою не доведено необхідність стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі 5 500 грн. Крім того, згідно ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік», установлено у 2018 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивачки, що заявлений нею розмір аліментів, який становить 5500 грн., обумовлений потребами дитини, яка відвідує додаткові гуртки, оскільки вказані вимоги є додаковими витратами, які можуть бути окремим предметом розгляду позовних вимог в порядку ст. 185 Сімейного Кодексу України. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 N 3 роз'яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачкою частково доведені позовні вимоги, у зв'язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial