Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивачка просить суд розірвати шлюб з відповідачем мотивуючи тим, шлюб із відповідачем виявився невдалим, через різні погляди на шлюбно-сімейне життя та несумісні характери, між ними почали виникати непорозуміння та суперечки, внаслідок чого вони втратили почуття любові та поваги одне до одного, спільно не проживають, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON], та стягнути із відповідача судові втрати. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду письмове клопотання в якому вказав, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав. Судом встановлено такі факти і відповідні їх відносини: Сторони зареєстрували шлюб 20.09.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 121. Сторони припинили спільне проживання, проживають за різними адресами, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Сімейно-шлюбні відносини між сторонами припинились в звязку з тим, шлюб із відповідачем виявився невдалим, через різні погляди на шлюбно-сімейне життя та несумісні характери, між ними почали виникати непорозуміння та суперечки, внаслідок чого вони втратили почуття любові та поваги одне до одного. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Спору про місце проживання дітей немає. Сторони на примирення не згідні. На підставі наведеного, суд не вбачає можливості зберегти сімю. Після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище позивачки - [PERSON]. За приписами ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За таких підстав позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні нею позову, що складає 352,40 грн., а також стягнути з відповідача половину сплаченого судового збору, а саме в розмірі 352, 40 грн. на користь позивачки. Ч.2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем не було надано договору про надання правничої допомоги, доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, крім квитанції №36 від 21.05.2018 року, тому суд вважає що в цій частині позовних вимог слід відмовити. На підставі ст.110-112 СК України.

Outcome: approved