Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі та знаходилися у фактичних шлюбних відносинах з березня 2004 року по листопад 2017 року. Позивачка та її сестра отримали у спадщину квартиру [ADDRESS] . 26.04.2017 року вказана квартира була продана відповідачу. Для її придбання відповідач отримав кредит в розмірі 60600,00 грн. Оскільки, сторони на той час проживали однією сім`єю, кредит виплачували разом, тому вважає, що має права на 1/4 частину спірної квартири. Тому просить визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідача проти позову заперечив. Представник позивача подав письмові пояснення, в яких зазначив, що з березня 2004 року до укладення шлюбу - 13.07.2007 року однією сім`єю з позивачкою відповідач не проживав. Вони часто приходили один до одного в гості, однак спільне господарство не вели, спільного бюджету не мали, були відсутні взаємні права та обов`язки. Крім цього, сама позивачка в заяві нотаріусу від 26.04.2007 року підтверджувала, що на момент набуття права власності на спірну квартиру в шлюбі не перебувала, ні з ким не проживала однією сім`єю. Зазначає, що кредит, який був взятий на часткове погашення вартості квартири, відповідач погашав власними коштами. На час придбання квартири, позивачка отримувала мінімальну заробітну плату, яку використовувала на власні потреби. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Кривцової Г.В. від 23 квітня 2019 року в даній справі відкрите провадження та справа призначена підготовче судове засідання на 4 липня 2019 року. Згідно розпорядження №235 та протоколу повторного автоматизованого розподілу справа передана судді Шелєховій Г.В. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 13 травня 2019 року прийнято справу до розгляду, призначено судове засідання на 10 червня 2019 року. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2019 року призначено справу до судового розгляду на 27 серпня 2019 року. Протокольною ухвалою головуючого від 27 серпня 2019 року відкладено розгляд справи до 09 жовтня 2019 року у зв`язку з недопуском представника відповідача до участі у справі. Протокольною ухвалою головуючого від 9 жовтня 2019 року відкладено розгляд справи до 16 січня 2020 року у зв`язку з відсутністю доказів сповіщення відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 16 січня 2020 року відкладено розгляд справи до 5 березня 2020 року за клопотанням представника позивача. 5 березня 2020 року суд видалився до нарадчої кімнати до 6 березня 2020 року. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони у справі з березня 2004 року проживали однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах. Згідно даних картки поквартирного обліку [PERSON] був зареєстрований в спірній квартирі з 26.12.2006 року в якості чоловіка позивачки ( а. с. 23). 13 липня 2007 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис №987 (а.с.20). [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . ( а. с. 21) Рішенням Зарічним районним судом м. Суми від 20 липня 2011 року шлюб між сторонами розірваний (а.с.21). В період з 20 липня 2011 року по 11 квітня 2015 року сторони продовжували проживати однією сім`єю. 11 квітня 2015 року сторони повторно зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис (а.с.22). 26 квітня 2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про іпотечний кредит №11146571000, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 60600,00 грн. на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-18). [PERSON] 26 квітня 2007 року придбав квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с. 11). В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка являється сусідкою сторін, пояснила, що сторони з 2004 року підтримують подружні стосунки. Жили разом до 2017 року. Позивачка разом з сестрою успадкували по 1/2 частині спірної квартири. У квітні 2007 року позивачка та відповідач взяли гроші в іпотеку та сплатили сестрі позивачки вартість 1/2 частини квартири. Кредит виплачували в шлюбі разом. Свідок [PERSON] , яка являється сестрою позивача, в судовому засіданні пояснила, що з 2004 року сторони проживають разом, в 2007 році викупили належну їй частину квартири за спільні кошти подружжя. Свідок [PERSON] , який є сусідом, пояснив, що з 2004 року сторони проживали разом, вели спільне господарство. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Ч. 1 ст. 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Таким чином, в процесі слухання справи встановлено, що на час придбання спірної квартири сторони проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Вказані обставини підтверджені показами свідків та поквартальною карткою, в якій відповідач вказаний як чоловік позивачки. Спірна квартира була придбана сторонами за кредитні кошти. Позивачка претендує на визнання за нею права власності на частину квартири, придбаної у її сестри - 1/2 частину квартири. Кредит погашався в період спільного проживання подружжя, за рахунок спільних коштів. Доводи відповідача про те, що квартира була придбана частково за рахунок коштів, отриманих ним від його бабусі, не знайшов підтвердження в судовому засіданні. Той факт, що в цей проміжок часу [PERSON] продала свій будинок, ніяким чином не свідчить про те, що вона частину виручених від продажу коштів передала відповідачу для придбання спірної квартири. Доказів на підтвердження вказаної позиції відповідача суду надано не було. Доказів на підтвердження того, що кредит погашався за його особисті кошти відповідачем суду також не було надано. Докази того, що відповідач в період перебування у шлюбі та погашення кредиту отримував більшу за розміром заробітну плату, не мають суттєвого значення для справи, оскільки в той період сторони мали спільний бюджет і розмір доходів кожного з них або взагалі їх відсутність не має значення для справи. Аналогічна правова позицію висловлена в рішенні ВС від 27 грудня 2019 року у справі № 61-7846св19. Посилання відповідача, на те, що в заяві приватному нотаріусу сама позивачка зазначає, що на момент придбання квартири сторони проживали окремо, спростовується показами свідків, даними про прописку відповідача та народженням дитини сторін через нетривалий час після придбання квартири. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в даному випадку встановлено, що спірне майно придбане в період шлюбу за спільні кошти. Крім цього з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 952 грн. 00 коп.

Outcome: approved