Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач, комунальний лікувально-профілактичний заклад «Семенівська центральна районна лікарня» Чернігівської області, пред'явив позов до відповідачів, [PERSON] та [PERSON], за змістом якого просить стягнути у порядку регресу з відповідачів солідарно на користь позивача грошове відшкодування у розмірі 12181 гривня 80 копійок із зарахуванням коштів на рахунок позивача. В обґрунтування пред'явлених позовних вимог комунальним лікувально-профілактичним закладом «Семенівська центральна районна лікарня» Чернігівської області у позові зазначено про те, що у відповідності до рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 січня 2013 року за позовом [PERSON] з позивача на користь [PERSON] було стягнуто 7810 гривень 00 копійок на відшкодування майнової шкоди, пов'язаної з похованням [PERSON], 200000 гривень на відшкодування моральної шкоди та судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги в розмірі 1236 гривень 00 копійок, а також на користь держави стягнуто 2078 гривень 10 копійок судового збору. Вказані стягнення за позовом [PERSON] зумовлені кримінально караним діянням відповідачів [PERSON] та [PERSON], які на час його вчинення перебували у трудових відносинах з позивачем, працюючи, відповідно, лікарем-педіатром дільничним та сестрою медичною стаціонару інфекційного відділення, і були звільнені від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 140 Кримінального кодексу України, за постановою Семенівського районного суду Чернігівської області від 26 червня 2012 року на підставі акту амністії. Комунальний лікувально-профілактичний заклад «Семенівська центральна районна лікарня» Чернігівської області на день подачі позову частково виплатив шкоду за позовом [PERSON] і вона підлягає відшкодуванню закладові [PERSON] та [PERSON] у порядку регресу. У судовому засіданні представник позивача, комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» Чернігівської області, завідуючий поліклінічним відділенням цього закладу Можар Андрій Дмитрович, позов підтримав повністю та пояснила суду про те, що, на його переконання, регресна вимога позивача є правомірною. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, [PERSON] у судове засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, подала до суду заяву, сутність якої зводиться до того, що вона просить розглянути справу за її відсутності внаслідок погіршення стану здоров'я, просить винести рішення на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, управління Державної казначейської служби України у Семенівському районі Чернігівської області, начальник управління Державної казначейської служби України у Семенівському районі Чернігівської області Мороз Ірина Олександрівна у судовому засіданні пояснила про те, що з рахунків позивача управлінням Державної казначейської служби України у Семенівському районі Чернігівської області дійсно було зроблене часткове безспірне списання коштів на відшкодування позивачем шкоди на користь [PERSON] в сумі заявленої позивачем регресної вимоги, просить винести рішення на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, фінансове управління Семенівської районної державної адміністрації Чернігівської області, у судове засідання свого повноважного представника не направила, належним чином була повідомлена про час та місце судового засідання, за підписом начальника управління Мирошник Євгенії Дмитрівни подала до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника через неможливість його явки у зв'язку з виробничою необхідністю, позовну заяву підтримує. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала повністю та пояснила про те, що на даний час вона не вважає себе винуватою у смерті дитини [PERSON], оскільки нею як лікарем-педіатром дільничним дитині був правильно постановлений діагноз та призначене адекватне лікування, на її думку дитину було неможливо врятувати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні також позов не визнала повністю та пояснила про те, що вона як сестра медична стаціонару інфекційного відділення виконувала призначення лікаря і до спричинення смерті [PERSON] ніякого відношення не має. Представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю, просив відмовити у його задоволенні та дав пояснення, яке вказує на те, що позовні вимоги, на його думку, задоволенню не підлягають. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне вирішити позов за наступних встановлених судом обставин. За даними постанови Семенівського районного суду Чернігівської області від 26 червня 2012 року, яка набрала законної сили 16 серпня 2012 року після її перевірки Апеляційним судом Чернігівської області, винесеній у кримінальній справі за обвинуваченням кожної із вищезазначених відповідачів у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 140 Кримінального кодексу України, відповідач [PERSON] була звільнена від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 140 Кримінального кодексу України на підставі п. п. «ґ» та «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08 липня 2011 року № 3680-VI, а відповідач [PERSON] була звільнена від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 140 Кримінального кодексу України на підставі п. «е» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08 липня 2011 року № 3680-VI. Звільнення відповідачів від кримінальної відповідальності стосувалося діяння, кваліфікованого органом досудового розслідування як невиконання та неналежне виконання лікарем-педіатром дільничним дитячої консультації комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» Чернігівської області [PERSON] та сестрою медичною стаціонару інфекційного відділення комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» Чернігівської області [PERSON] своїх професійних обов'язків внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки для неповнолітньої хворої [PERSON] у виді її смерті в лікарні [INFO] (а.с. 7-9). Згідно рішення Семенівського районного суду Чернігівської області від 16 січня 2013 року, яке набрало законної сили 01 квітня 2013 року після його перегляду Апеляційним судом Чернігівської області, через установлення винності у смерті неповнолітньої хворої [PERSON] як лікаря-педіатра дільничного дитячої консультації комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» Чернігівської області [PERSON], так і сестри медичної стаціонару інфекційного відділення комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» Чернігівської області [PERSON], з комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» Чернігівської області за позовом [PERSON], матері померлої [PERSON], було стягнуто: на користь [PERSON] - 7810 гривень 00 копійок на відшкодування майнової шкоди, зв'язаної з похованням [PERSON] та спорудженням надгробного пам'ятника, 200000 гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди, 1236 гривень 00 копійок на відшкодування судових витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката; на користь держави - 2078 гривень 10 копійок судового збору (а.с. 5-6; 10-14). За даними листа управління Державної казначейської служби України у Семенівському районі Чернігівської області від 28 листопада 2013 року (а.с. 17) та меморіального ордера управління Державної казначейської служби України у Семенівському районі Чернігівської області від 25 листопада 2013 року (а.с. 18), на підставі виконавчого листа Семенівського районного суду Чернігівської області, виданого у справі за позовом [PERSON], з рахунку позивача, комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня»Чернігівської області, було безспірно списані кошти на відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] у розмірі 12181 гривня 80 копійок. Вказані відомості, поряд із даними вищенаведених документів, доводяться вищезазначеними поясненнями у судовому засіданні представника позивача Можара А. Д. та представника третьої особи Мороз І. О. Натомість відповідачами та їх представником не надано суду жодних доказів не завдання шкоди позивачеві внаслідок їх дій та не перебування відповідачів на час заподіяння шкоди у трудових відносинах з позивачем, окрім оціночних суджень про невинуватість [PERSON] та [PERSON], висловлених у наведених вище їх поясненнях, які, з огляду на їх безґрунтовність, враховуючи приведені дані доказів у їх сукупності, судом при ухваленні даного рішення до уваги не беруться та відкидаються. За таких обставин, суд убачає за потрібне позов задовольнити повністю з таких підстав. Відповідно до правил ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності з нормами ч. ч. 1, 2 ст. 130 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків; при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Виходячи з приписів п. 3 ст. 134 Кодексу законів про працю України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. У відповідності до ч. 5 ст. 135-3 Кодексу законів про працю України розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності. Згідно абз. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» під прямою дійсною шкодою слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані порушенням працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Відповідно до ч. 1 ст. 137 Кодексу законів про працю України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоди було заподіяно. Таким чином, беручи до уваги те, що у справі доведено належними і допустимими доказами завдання шкоди позивачеві через спільне, переслідуване у кримінальному порядку, діяння винних відповідачів, пов'язане з не виконанням та неналежним виконанням ними своїх трудових обов'язків, з відповідачів, на підставі вказаних норм законодавства, слід стягнути заявлену виплачену позивачем суму відшкодування повністю, проте не солідарно, а в частках з урахуванням посад відповідачів та рівня відповідальності за кожною з цих посад, тобто у розмірі 7181 (сім тисяч сто вісімдесят одна) гривня 80 копійок з відповідача [PERSON], яка завдала позивачу матеріальних збитків, працюючи лікарем-педіатром дільничним дитячої консультації комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» Чернігівської області, та у розмірі 5000 (п'ять тисяч) гривень з відповідача [PERSON], яка завдала позивачу матеріальних збитків, працюючи сестрою медичною стаціонару інфекційного відділення комунального лікувально-профілактичного закладу «Семенівська центральна районна лікарня» Чернігівської області, із зарахуванням стягуваних коштів на рахунок позивача (банківські реквізити, надані позивачем, на а.с. 2). Оскільки даний позов підлягає повному задоволенню, спираючись на сутність правил, закладених у норми ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за потрібне при задоволенні позову стягнути з відповідачів на користь позивача кошти, витрачені на оплату судового збору, пропорційно до розміру часток грошових коштів на відшкодування матеріальних збитків, які підлягають стягненню на користь позивача з кожного з відповідачів, а саме: 146 (сто сорок шість) гривень 16 копійок - з відповідача [PERSON] та 97 ( дев'яносто сім) гривень 70 копійок - з відповідача [PERSON]

Outcome: approved