Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

позивачка звернулася із позовом до відповідачки про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.05.2015 року надала відповідачці позику у розмірі 4\~400 дол. США на термін 2 місяці до 30.07.2015 року, що підтверджується оригіналом розписки, яка знаходиться у [PERSON] . Розписка написана та підписана власноруч [PERSON] . Позивачка неодноразово в усній формі пропонувала відповідачці повернути позику, однак відповідачка не виконала свого зобов`язання. Даний факт можуть підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Зазначає, що відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що індекс інфляції за 2015 рік становив 143%. у 2016 - 112.4%. у 2017 - 113.7% тому Позивач встановив ціну позову у сумі 185 616 грн. (96 800 грн. - основний борг, 80 104 грн. - суму по індексу інфляції, 8 712 грн. - 3% річних). Просить задовольнити позов. Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 20.06.2018 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 15.08.2018 року прийнято до спільного провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору позики у вигляді розписки недійсним. Вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В обґрунтування своїх вимог у зустрічному позові відповідачка за первісним позовом зазначає, що про розписку від 30.05.2015 року дізналася з позову [PERSON] . Стверджує, що розписка виконана не її почерком, підпис вчинявся невідомою їй особою. Вказаної суми позики ніколи не отримувала. [PERSON] вважає, що позивачкою не доведено факту виникнення між сторонами зобов`язальних відносин передбачених договором позики, відтак договір не є укладеним та не породжує для сторін цивільних прав та обов`язків. Просить визнати договір позики у вигляді розписки від 30.05.2015 року недійсним. Позивачка за первісним позовом [PERSON] подала до суду відзив на зустрічну позовну заяву від 14.08.2018 року. Зазначає, що зустрічний позов побудований лише на висновках Верховного Суду України, які не стосуються обставин даної справи. Стверджує, що між сторонами укладався усний договір позики, домовленості якого сформовані у розписці від 30.05.2015 року. Згідно вказаної розписки чітко підтверджується факт виникнення боргових зобов`язань відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом. Просить відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. В судове засідання позивачка та її представник подали до суду заяви про слухання справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного відмовити. Відповідачка з первісним позовом у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, причини неявки суд не повідомила. У відповідності до вимог ч.2\~ст.247ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дана справа перебуває в провадженні Франківського районного суду з 29\~травня 2018\~року і у всіх учасників справи було достатньо часу для наведення свої доводів у поданих до суду первісному та зустрічному позовах шляхом подачі заперечень на позов, відзивах, письмових пояснень та заперечень на ці пояснення тощо. Станом на час судового розгляду справи введений Кабінетом Міністрів України з 12 березня 2020 року карантин і строки\~його завершення\~нікому не\~відомі: ця обставина є загальновідомою і не потребує доказування (частина 3 статті 82 ЦПК України). Щодо посилання на звернення Ради суддів України з проханням «утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників справи», то дана справа не передбачає обов`язкової присутності в судових засіданнях її учасників. Враховуючи, що сторони скористалися своїми правами, передбаченими ЦПК України та подали на адресу суду зустрічний позов, відзив, відповідь на відзив, суд приходить до переконання, що відповідачкою [PERSON] чітко висловлена її позиція щодо відмови у задоволенні заявленого [PERSON] позову та додаткової аргументації не потребує. В той же час, з метою забезпечення доступу до правосуддя під час дії в Україні карантину та на виконання Закону України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України,\~спрямованих на\~забезпечення додаткових\~та економічних\~гарантій у\~зв`язку\~з поширенням\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)» наказом Державної судової адміністрації України від 23.04.2020 року № 196 було затверджено Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, однак, ні від сторони позивача, ні від відповідачки заяви до суду про участь у судовому розгляді справи в режимі відеоконференції не поступало. За вищенаведених обставин суд вважає можливим завершувати судовий розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, подані письмові заяви та відзив на первісний та зустрічний позов, з`ясувавши її дійсні обставини, суд приходить до наступного висновку. Так, судом встановлено, що\~\~ [PERSON] позичила у\~\~ [PERSON] \~кошти у розмірі 4 400 дол. США з умовою повернення до 30.07.2015 року, що підтверджується оригіналом розпискою від 30.05.2015 року. В термін до 30.07.2015 року грошове зобов`язання не було виконано, як і станом на час подання позову до суду. Враховуючи, що відповідачка борг не повернула, позивачка звернулася з позовом до суду та у порядку, встановленому ч.2 ст.1047\~ЦК України представила вказану розписку. Згідно ст.1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст.1050\~ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Оскільки відповідачка зобов`язувалась повернути позику до 30.07.2015 року, порушення строку виконання за укладеним правочином виникло з 30.07.2015 року. В постанові Верховного Суду від 28.08.2019 р. у справі №140/125/17 зазначено, що правовою основою для отримання позики або поворотної фінансової допомоги є договір позики. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1\~ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до\~\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1047\~ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до ч. 2ст. 1047\~ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049\~ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із\~ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2\~ст.16 ЦК України,\~\~способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що індекс інфляції за 2015 рік становив 143%. у 2016 - 112.4%. у 2017 - 113.7% тому Позивач встановив ціну позову у сумі 185 616 грн. (96 800 грн. - основний борг, 80 104 грн. - суму по індексу інфляції, 8 712 грн. - 3% річних). Враховуючи вищевикладене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що первісний позов підлягає до задоволення, так як відповідач не повернув кошти за борговою розпискою. Щодо вимог зустрічного позову про визнання договору позики у вигляді розписки недійсним суд дійшов наступного висновку. Статтями 12 та 81\~ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Частиною 1 ст.\~76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1-2 ст. 77 ЦПК України). Відтак, суд приходить між сторонами в оскаржуваних позивачем договорах позики склалися зобов`язальні цивільно-правові відносини, що виникають з договору позики і регулюються Цивільним законодавством України. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Згідно постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду від 18.09.2013 року по справі №6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Зазначена обставина досліджена в судовому засіданні та не може бути підтвердженням для штучного створення грошових зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] . До того ж, суд зауважує, що посилання позивачки за зустрічним позовом [PERSON] на те, що розписка виконана не її почерком, підпис вчинявся невідомою їй особою, вказаної суми позики ніколи не отримувала виключно спрямовані на уникнення зобов`язальних обов`язків, передбачених договором позики. З урахуванням описаних вище обставин, приймаючи до уваги, що судом не встановлено будь-яких неправомірних дій позивачки [PERSON] щодо відповідачки (позивачки за зустрічним позовом) [PERSON] в межах заявленого позову, а також те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази наявності факту для визнання оскаржуваного договору недійсним та у справі відсутні обставини, з якими закон пов`язує право на визнання такого договору позики недійсним у даному випадку. Відтак у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до вимог\~статті 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь позивачки за первісним позовом слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1 856 грн. 17 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved