Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом до Запорізької державної інженерної академії про визнання наказу про звільнення незаконним та відшкодування моральної шкоди, вказавши в позові, що вона працювала в Запорізькій державній інженерній академії (ЗДІА) на посаді завідуючої навчальною лабораторією кафедри АУТП з 02.11.2004 року по 22.01.2014 року. За всі роки сумлінної праці вона зауважень не мала, мала подяки адміністрації за переоснащення навчальних лабораторій кафедри, наведений порядок і т.п. Протягом 2004-2011р.р. її трудовий договір переоформляли сім разів. 31.08.2011р. закінчився черговий трудовий договір і її звільнили з посади на «одну ніч», а з 01.09.2011р. її знову прийняли на роботу. Трудовий договір діяв з 01.09.2011р. до 30.06.2012р.; з 01.07.2012р. по 30.06.2013р. та з 01.07.2013р. договір був укладений безстроково. Оскільки її трудовий договір переукладався декілька разів, вона продовжувала працювати на тій же ж самій посаді, з тим же самим окладом, і вважала, що її договір вже давно вважається укладеним на невизначений строк, тобто згідно із ч.2 ст.39-1 КЗпП України вважається безстроковим, тому вона не звернула увагу на той факт, що 31.08.2011 року наказ був виданий саме про звільнення, оскільки заяву про звільнення вона не писала, в своїй заяві просила подовжити строк дії договору. В день звільнення 31.08.2011 року адміністрація ЗДІА розрахунки з нею не проводила - вихідна допомога їй не сплачувалася, трудова книжка, копія наказу про звільнення не видавалася. Перерв в табелі урахування робочого часу в неї немає ні на один день. З 01.09.2011р. вона не отримувала доплати: оздоровчі, премій в кінці року, індексації до щомісячної зарплатні та ін., помилково вважаючи змінилося законодавство та доплати перестали нараховувати. Однак у травні 2013 року вона дізналася, що деякі співробітники продовжують отримувати індексацію, як і раніше, але у зв'язку із її звільненням за наказом № 631-ВК від 16.08.2011 року її було звільнено у зв'язку із закінченням строку трудового договору і трудовий стаж було перервано виплати не проводяться. 17.06.2013 року вона звернулася до в.о. ректора із заявою про те, що вважає дане звільнення незаконним, просила подовжити строк дії договору. Однак, відповіді на дану заяву не отримала. 27.06.2013 року вона знов звернулася з аналогічною заявою до в.о. ректора ЗДІА і 03.07.2013 року звернулася із скаргою до Держаної фінансової інспекції в Запорізькі області щодо численних порушень законодавства про працю з боку адміністрації ЗДІА по відношенню до неї. 23.10.2013 року вона звернулася до суду з позовом про визнання трудового договору, укладеного між нею та відповідачем ЗДІА, безстроковим та стягнення недоплаченої заробітної плати. В судовому засіданні 10.04.2014 року вона дізналася, що звільненням 31.08.2001 року її права все ж таки були порушені і невиплата належної заробітної плати та індексації зумовлена саме цим звільненням. Саме звільнення позбавило її права отримувати індексацію згідно із Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та 13-у зарплату за підсумками року. У зв'язку із тим, що вона почала добиватися справедливості, постійно зверталася з заявами про донарахування недоплаченої заробітної плати призвели до того, що для неї створили неможливі умови для роботи і 22.01.2014 року вона вимушена була написати заяву про звільнення. Просить суд поновити строк для звернення до суду, визнати наказ № 631-ВК від 16.08.2011 року про звільнення з посади завідуючого лабораторією кафедри АУТП у зв'язку із закінченням дії строкового договору незаконним та скасувати його. Вона людина похилого віку і для неї дуже важко морально переносити таке ставлення до себе з боку відповідача, де вона пропрацювала багато років. Постійні недоплати зарплати також відбились на середньому показнику при перерахунку пенсії в менший бік. Просить стягнути з Запорізької державної інженерної академії на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. Представник відповідача позов не визнала, суду пояснила, що між позивачем та відповідачем було укладено строковий трудовий договір про прийняття позивача на посаду завідуючої лабораторією кафедри автоматизованого управління технологічними процесами, який було оформлено відповідно до заяви від 28.10.2004р. наказом від 09.11.2004р. № 609-ВК з 02.11 по 31.08.2005р. Надалі термін роботи на посаді продовжувався за строковим трудовим договором відповідно до заяв позивача і наказів відповідача, а саме: заяви від 28.05.2005р. та наказу від 01.09.2005р. № 385-ВК на період з 01.09.2005р. по 31.08.2006р.; заяви від 24.07.2006р. та наказу від 01.09.2006р. № 350-ВК на період з 01.09.2006р. по 31.08.2007р.; заяви від 12.06.2007р. та наказу від 20.08.2007р. № 468-ВК на період з 01.09.2007р. по 31.08.2008р.; заяви від 23.07.2008р. та наказу від 29.08.2008р. № 492-ВК на період з 01.09.2008р. по 31.08.2009р.; заяви від 15.06.2009р. та наказу від 01.07.2009р. № 415-ВК на період з 01.09.2009р. по 01.08.2010р.; зави від 14.06.2010р. та наказу від 22.06.2010р. № 464-ВК на період з 02.08.2010р. по 31.08.2011р.; заяви від 22.08.2011р. та наказу від 01.09.2011р. № 687 на період з 01.09.2011р. по 30.06.2012р.; заяви від 22.03.2012р. та наказу від 02.04.2012р. № 275-ВК на період з 01.07.2012р. по 30.06.2013р.; відповідно до заяви від 17.06.2013р. та наказу від 01.07.2013р. № 320-ВК з 01.07.2013р. трудовий договір продовжено на постійно. Всі переведення та звільнення позивача відбувались у зв'язку з закінченням строку трудового договору на підставі наказів про звільнення (з подальшим розрахунком по заробітній платі), а термін роботи продовжувався за строковим трудовим договором за погодженням сторін. З позицією позивача про те, що укладені нею трудові договори являють собою безстроковий трудовий договір не відповідають дійсності. Вважають, що порушення щодо процедури звільнення позивача за строковим трудовим договором, у тому числі щодо нарахувань та виплати заробітної плати, розрахункових сум при звільнення, премій та компенсаційних виплат відсутні, а вимоги - безпідставні. Також, позивачем були порушені строки звернення до суду, оскільки працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Просять у задоволення позову [PERSON] відмовити за безпідставністю вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працювала в ЗДІА на посаді завідуючої навчальною лабораторією кафедри АУТП з 2.11.2004 по 22.01.2014 року. 31.08.2011 року вона була звільнена з посади, а 01.09.2011р. її знову прийняли на роботу. Трудовий договір діяв з 01.09.2011р. до 30.06.2012р.; з 01.07.2012р. по 30.06.2013р. та з 01.07.2013р. договір був укладений безстроково. 22.01.2014 року [PERSON] звільнилася. 23.05.2013 року позивачка дізналася, що наказом № 631-ВК її було звільнено 31.08.2011 року у зв'язку із закінченням трудового договору за п.2 ст.36 КЗпПУ, що порушило її права на виплату заробітної плати та індексації. Позивачка неодноразово зверталася зі скаргами до державної територіальної інспекції з питань праці у Запорізькій області, Державну фінансову інспекцію Запорізькій області, але згідно перевірок порушень щодо звільнення позивачки за строковим трудовим договором, в тому числі щодо нарахувань та виплати заробітної плати, розрахункових сум при звільнені, премій та компенсаційних виплат не встановлено (а.с.14-17). Згідно довідки ЗДІА № 5/873 від 20.06.2013 року ще при звільненні їй було виплачено оклад - 625,5 грн., компенсацію за невикористану відпуску 421,44 грн., доплату за педагогічний стаж - 62,55 грн., індексацію 237,38 грн. Згідно із ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно із Постановою Пленуму ВС України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. [PERSON] звернулася до суду з заявою про визнання наказу про звільнення незаконним та відшкодування моральної шкоди тільки 14.05.2014 року. В судовому засіданні позивачка не навела причини з яких нею пропущено тримісячний строк звернення до суду, тому підстав для його поновлення у суду немає.

Outcome: dismissed