Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї. Свої вимоги мотивує наступним: 24 травня 2012 року виконкомом Красногорівської міської ради Мар'їнського району Донецької області був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] [INFO], який мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки у кожного з них різні характери, не співпадаючи погляди на питання подружніх взаємовідносин і поведінки у сім'ї, у зв'язку з чим між ними постійно виникали суперечки. З 17 червня 2013 року вони припинили шлюбні відносини, з цього часу вони мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство і фактично не спілкуються між собою. За час окремого проживання вона дійшла до висновку, що примирення між ними та подальше подружнє життя стало неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них, та інтересам дитини. Посилаючись на наведені обставини, позивачка в судовому засіданні просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, на зміні її прізвища на дошлюбне не наполягає. Відповідач з позовом про розірвання шлюбу згодний повністю. З 17 червня 2013 року вони припинили шлюбні відносини, з цього часу вони мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство і фактично не спілкуються між собою. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню. Подружжя [PERSON] зареєстрували шлюб 24 травня 2012 року у виконкомі Красногорівської міської ради Мар'їнського району Донецької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 24.05.2012 року зроблено актовий запис за №20. Від шлюбу подружжя мають сина [PERSON] [INFO], який мешкає з матір'ю, та знаходиться на її утриманні. З відповідача на користь позивачки за рішенням суду стягуються аліменти на утримання сина [PERSON]. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК Україна, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу су перечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними доказами підтверджено, що подружжя [PERSON] у червні 2013 року припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, між ними встановились недружні взаємовідносини, сторони не має наміру зберегти сім'ю. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті З СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON] збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Відповідачка не наполягає на відновленні її дошлюбного прізвища. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved