Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області про встановлення факту належності спадкового майна та визнання права власності, а саме просить: визнати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 665500, земельна ділянка площею 4,16 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив 20, ділянка №7 та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку кадастровий номер земельної ділянки 5120886000:01:001:0513; та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №665503, площею 4,16 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив 20, ділянка №14, кадастровий номер 5120886000:01:001:0514 - втраеними; встановити, що земельна ділянка площею 4,16 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив 20, ділянка №7 та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 665500, кадастровий номер земельної ділянки 5120886000:01:001:0513; та земельна ділянка площею 4,16 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив 20, ділянка №14 та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №665503, кадастровий номер земельної ділянки 5120886000:01:001:0514 належали [PERSON], який помер 10 червня 2009 року; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 4,16 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив 20, ділянка №14 та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5120886000:01:001:0514; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку4,16 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив 20, ділянка №7 та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 5120886000:01:001:0513. Позивачка у судове засіданні не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в матеріалах справи є її заява, відповідно до якої просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача, Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області, у судове засідання не зявився, згідно наданої до суду письмової заяви, просить справу розглядати у його відсутність, просить винести рішення на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 10 червня 2009 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії 1-ЖД №188225, яке видане виконкомом Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області 10 червня 2009 року, актовий запис за № 21 від 10 червня 2009 року. На день смерті [PERSON] йому належало ряд земельних ділянок на території Білгород-Дністровського району Одеської області і в тому числі земельна ділянка площею 4,16 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив 20, ділянка №17 та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 665500, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 12 вересня 2007 року, на його ім'я, кадастровий номер земельної ділянки 5120886000:01 :001:0513 та земельна ділянка площею 4,16 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Руськоіванівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, масив 20, ділянка №14 та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №665503, кадастровий номер земельної ділянки 5120886000:01:001:0514. За життя [PERSON], на випадок своєї смерті заповів [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день його смерті належатиме йому та на що він за законом матиме право, що підтверджується складеним ним заповітом від 31 березня 2009 року, посвідченим секретарем Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, зареєстрованим в реєстрі за номером 29. Після смерті [PERSON] позивачка у встановлений законом термін, 02 грудня 2009 року, звернулася з заявою до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини згідно Заповіту, згідно якої державним нотаріусом було відкрито спадкову справу за №549 від 02 грудня 2009 року, що підтверджується копією її заяви до державної нотаріальної контори. На частину земельних ділянок, які належали за життя [PERSON] позивачка отримала документи про право власності на спадкове майно у державного нотаріуса. Але у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки, нотаріусом у видачі останній свідоцтва про право на спадщину за законом на них було відмовлено, що підтверджується відповіддю нотаріуса з вих. №51З/02-31 від 27 березня 2015 року, та рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду за захистом своїх прав та визнання права власності на спадкове майно. Про втрату вищевказаних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивачкою надана об'ява в засобах масових інформацій, а саме в місцевій газеті «Советское Приднестровье» за № 57 від 23 липня 2015 року. Згідно п. 2З Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. На даний час позивач не може оформити свої спадкові права відносно земельної ділянки, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа, у зв'язку із чим позивачка була змушена звернутися до суду. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємцем згідно Заповіту на момент відкриття спадщини, була тільки позивачка [PERSON]. Інших спадкоємців на це майно згідно Заповіту немає. Від спадщини позивачка не відмовлялася, після смерті спадкодавця у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк, у відповідності з ч. 1 ст. 1269 ЦК України звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тому вважаюся такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], утримує в порядку його земельні ділянки, користуюся ними, сплачує необхідні платежі. Згідно ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якшщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та має право на отримання спадщини, однак позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірі земельні ділянкуи оскільки оригінали державних актів на право приватної власності на землю були втрачені. Таким чином права позивачки, як спадкоємця підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved