Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, яким просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, що зареєстровано 26.07.2013 року у Міському відділі ДРАЦС РС Львівського МУЮ за актовим записом № 1503, відзначивши, що після розірвання шлюбу й надалі бажає іменуватися прізвищем «[PERSON]». Заявлені вимоги мотивувала тим, що спільне життя у неї з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. На підставі цього в їхній сім'ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Стверджувала, що нею вживалися заходи до збереження сім'ї, однак такі не дали бажаних результатів. Так, з листопада 2014 року їхній шлюб існує лише формально, оскільки разом вони не проживають та не підтримують жодних подружніх відносин. За таких обставин, вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить її інтересам. Зазначала, що дітей від даного шлюбу у них немає. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задоволити. Відповідача було своєчасно і належним чином повідомлено про час і місце судового розгляду, однак такий в суд не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, а також від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи наведене, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що 26.07.2013 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Міському відділі ДРАЦС РС Львівського МУЮ за актовим записом № 1503, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 26.07.2013 року. Дітей від даного шлюбу у них немає. Відповідно до ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Сімейне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя. На даний час їх шлюб існує лише формально, подружніх відносин протягом тривалого часу ними не підтримується, проживають окремо. Подальше подружнє життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому, враховуючи, що у сторін від даного шлюбу немає дітей, суд вбачає усі підстави згідно ст.112 Сімейного кодексу України для розірвання даного шлюбу. Крім того, у відповідності до ст.113 СК України є всі підстави для залишення позивачці за її вимогою прізвища «[PERSON]», яке вона обрала при укладенні даного шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved