Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог від 13 лютого 2018 року звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по аліментам. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23 листопада 2001 року згідно свідоцтва про розірвання шлюбу виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Солонянського районного управління юстиції серія 1-КИ №205984, між нею та відповідачем шлюб розірвано. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2003 року з відповідача було стягнуто аліменти на її користь на утримання дітей: доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини, на виконання якого, було видано виконавчий лист, який направлений на виконання до державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції. 03 червня 2006 року після реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з «Міхієнко» на «Бондаренко». 28 грудня 2012 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №36600669, в звязку із досягненням дитиною повноліття. В звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських обовязків, по утриманню та вихованню дітей, матеріальне забезпечення дітей лягло на її плечі, а у відповідача утворилася заборгованість по сплаті аліментів, яка встановлена постановою про закриття виконавчого провадження, та складає 28259 грн. 00 коп. З посиланням на ст. 194 СК України прохала стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 28259 грн. 00 коп. Позивачка, в судове засідання не зявилася, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу за відсутності позивачки, оскільки її інтереси в судовому засіданні представляє представник (а.с. 9). Представник позивачки, в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, позовні вимоги не визнали, вважали їх не доведеними. 13 лютого 2018 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого він зазначив, що посилання позивача на ухилення його від сплати аліментів, в наслідок чого утворилася заборгованість, не відповідає дійсності. Оскільки він сплачував аліменти особисто позивачці, про що вона писала йому розписки, а також передавав грошові кошти через дітей. На даний час розписки не збереглися, оскільки минуло більш, ніж пять років з моменту закінчення виконавчого провадження. Вважає, що позивачкою факт наявності заборгованості не доведено, розрахунку не надано, єдиним документом, де вказана сума заборгованості по аліментах є постанова про закінчення виконавчого провадження №36600669 від 28 грудня 2012 року (а.с.41-42). Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2003 року на користь [PERSON] з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів прибутків відповідача, але не менше ? частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян в місяць на дитину (а.с. 8). На виконання рішення суду Солонянським районним судом Дніпропетровської області від 08 квітня 2003 року було видано виконавчий лист №2-309, 2003, який знаходився на виконанні в Солонянському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Дані обставини сторонами не оспорювались. 28 грудня 2012 року постановою державного виконавця державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції, закінчено виконавче провадження №36600669 по виконанню виконавчого листа №2-309, виданого 08 квітня 2003 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], і сина [PERSON], оскільки дитині виповнилося 18 років, а заборгованість на момент повноліття дитини складає 28259 грн. (а.с. 7). Відповідно до довідки Солонянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №2296 від 13 лютого 2018 року, виконавче провадження №36600669 за виконавчим листом виданим 08 квітня 2003 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, закінчено згідно ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». У відділі відсутні будь-які матеріали виконавчого провадження, через закінченням строків їх зберіганням та знищенням (а.с. 54). Як випливає з свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 037775 від 03 червня 2006 року, виданого Башмачанською сільською радою Солонянського району, Дніпропетровської області, [PERSON], 03 червня 2006 року уклала шлюб з [PERSON] і прийняла його прізвище [PERSON] (а.с. 6). Згідно ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Як пояснив судовому засіданні відповідач, під час виконання рішення суду по стягненню аліментів, він до державного виконавця не звертався та зясовував розмір аліментів, який він повинен сплачувати у позивачки. Суму коштів, які він передавав позивачці визначала сама позивачка, при цьому сплачував він їх їй особисто. Постанову про закриття виконавчого провадження він не оскаржував. Таким чином, враховуючи визначений в постанові державного виконавця про закриття виконавчого провадження, розмір заборгованості в сумі 28259 грн., суд вважає, що доводи позивачки про стягнення саме такої суми заборгованості обґрунтовані і такими, що підлягають задоволенню. Суд не приймає доводи відповідача, про відсутність в нього заборгованості перед позивачкою, оскільки він сплачував аліменти їй особисто, через їх спільних дітей, про що позивачка надавала йому розписки, оскільки допитані в судовому засіданні за клопотанням відповідача свідки [PERSON] та [PERSON], які є спільними дітьми сторін, на утримання яких відповідач повинен був сплачувати аліменти, показали, що ніяких коштів через них відповідач не надавав позивачці, і ніяких розписок про отриманні кошти позивачка через них відповідачу не передавала. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому враховуючи покази свідків, а також те, що відповідачем не надано суду будь-яких інших доказів на спростування факту наявності заборгованості по аліментам, суд вважає, що відповідачем не доведено, що він сплатив аліменти на утримання його дітей: доньки [PERSON] і сина [PERSON] в повному обсязі. Суд не приймає покази свідка [PERSON], оскільки дана особа нічого по суті позову не показала. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 194, 195 СК України,

Outcome: approved