Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивачка у грудні 2018 року звернулася з позовом у суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, покликаючись, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 4 березня 2017 року, в якому дітей не мають. Однак спільне життя у них не склалось, так як між ними немає взаєморозуміння, виникали сварки, з квітня 2018 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, а тому просить формально існуючий шлюб розірвати. Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися, проте подали до суду заяви, в яких просять позов задовольнити та розглядати справу без їх участі, що суд вважає за можливе. Відповідач у судове засідання не зявився, проте подав до суду відзив, в якому зазначив, що подружнє життя з позивачкою не склалося, з квітня 2018 року вони проживають окремо і не підтримують сімейних відносин, переконаний, що їх сімя розпалася і примирення між ними неможливе, а тому просить шлюб розірвати. Також просить розглядати справу без його участі, що суд вважає за можливе. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. У відповідності до ч. 1\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст.\~110,\~112 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути предявлений один із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 4 березня 2017 року, в якому дітей не мають. Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, з квітня 2018 року вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам як позивача так і відповідача. Крім того, задовольняючи позов [PERSON], суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не проживають разом і не підтримують сімейних відносин вже тривалий час, втратили один до одного хороші почуття і помиритись не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі ст.ст.12, 89, 141, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved