Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом та уточнивши позовні вимоги просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини від усіх видів його заробітку щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги на дитину, яка повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач офіційно працює і може утримувати свого сина. Сторони в судове засідання не прибули. Позивачка надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позов визнає повністю. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітнього, [PERSON], [INFO] /а.с.6/, який знаходиться на утриманні позивачки /а.с. 7/. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач працює в ДП «Новоград-Волинське досвідне лісомисливське господарство» майстром лісу, де сукупний його дохід за січень-червень 2015 року склав 25264,46 грн. Домовленості про утримання спільного сина сторони не досягли. Оскільки відповідач має постійне місце роботи, отримує заробітну плату, інших утриманців не має, не достатньо приймає участі в вихованні неповнолітньої дитини, будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги дитині, на момент розгляду справи не існує, уточнені позовні вимоги визнав повністю, а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в уточненому позові, що буде відповідати, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною та дає змогу забезпечити достатні життєві потреби хлопчика. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне його утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved