Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на ті обставини, що відповідач є її колишнім чоловіком і з лютого місяця 2014 року у спільному будинку не проживає, а тому просить визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою с. Думанці, Черкаського району та області, вул.Леніна, 23а, та зняти його з реєстраційного обліку, оскільки вона має намір продати будинок. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач проти позову заперечив та вказав, що спірний будинок вони придбали за спільні кошти з позивачкою під час шлюбу. Для придбання будинку він взяв частину коштів у кредит в банку, який уже сплатив. Виїхав він з будинку не з власної волі. Коли хотів повернутися замки були поміняні, а чоловік позивачки заборонив йому повертатися до будинку. Третя особа до суду не зявилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Суд заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З 06 грудня 2007 року сторони перебували у шлюбі. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 31 березня 2014 року шлюб було розірвано. Під час перебування у шлюбі позивачкою було укладено договір купівлі-продажу 21/50 будинку, що по вул. Пушкіна, 23а у с. Думанці Черкаського району Черкаської області, відповідно до якого вона придбала у продавця указану частину будинку. Відповідно до ч 1. ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). А ч 2. тієї ж статті передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, 21/50 будинку по вул. Пушкіна, 23а у с. Думанці Черкаського району Черкаської області є спільною сумісною власністю сторін по справі. Як зауважила у судовому засіданні позивачка, вона не заперечує даного факту та дійсно погоджується з тим, що будинок є спільним, однак вважає, що оскільки відповідач у ньому не проживає, то значить має бути визнаний таким, що втратив право на користування указаним будинком. На підтвердження своїх вимог позивачка долучила акт, складений за участю сусідів, які стверджують, що відповідач з 01 лютого 2014 року у будинку не проживає. Виходячи з того, що будинок є спільною власністю сторін по справі і відповідач не є користувачем, а є власником, що включає у себе право користування, володіння та розпорядження майном, на рівні з позивачкою, суд констатує, що право приватної власності є непорушним, згідно вимог ч.4 ст. 41 Конституції України. Посилання позивачки на ч.2 ст. 405 Цивільного Кодексу України, відповідно до вимог якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом є безпідставним, оскільки у статті мова йде про члена сімї, який не є власником житла, а є лише користувачем, як член сімї власника будинку. Однак, у спірних правовідносинах відповідач є співвласником спірного будинку, а тому не може бути визнаним таким, що втратив право користування на будинок через відсутність у ньому понад рік. За таких обставин,

Outcome: dismissed