Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача та просить стягнути з останнього на її користь 73 469,79 грн. як грошової частки в спільній сумісній власності подружжя. Посилається на те, що відповідач, який є її колишнім чоловіком без її відома позичив третій особі їх спільні кошти та 4 жовтня 2018 року позичені кошти було стягнуто на користь відповідача відповідно до судового рішення разом з інфляційними втратами та процентами. Позивачка просить стягнути половину стягнутої суми, оскільки вона є спільною сумісною власністю подружжя. Позивачка та її повноважний представник в судовому засіданні просять задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач та його повноважний представник в судовому засіданні у проти позову заперечували, вказуючи на безпідставність позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як об`єктивно встановлено судом, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 7 вересня 2017 року у справі №686/12654/17 шлюб між сторонами було розірвано. 4 жовтня 2018 року рішенням Хмельницького міськрайонного суду у справі №686/16160/18 було стягнуто з [PERSON] на користь відповідача заборгованість за договором позики від 20 липня 2013 року в сумі 85 000 грн., 31 33,50 грн. інфляційних витрат та 30 600 грн. процентів. В зазначеному рішенні у справі №686/16160/18 встановлено, що [PERSON] позичив [PERSON] кошти в розмірі 85 000 грн. На думку позивачки, стягнуті кошти є спільною сумісною власністю подружжя в силу ст. ст. 60, 61 СК України, а тому підлягають розподілу між подружжям в рівних частках. Відтак, вона звернулася до суду з відповідним позовом. Згідно ст.60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 70 СК України: «У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором». Задовольняючи частково позов, суд виходить з того, що відповідно до рішення Хмельницького міськрайонного суду від 4 жовтня 2018 року у справі №686/16160/18, встановлено, що відповідно до розписки від 20 липня 2013 року, [PERSON] надав в борг [PERSON] грошові кошти в сумі 85 000 грн. Об`єктивно встановлено, що у цей час сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до вказаного рішення від 4 жовтня 2018 року стягнуто з [PERSON] на користь відповідача заборгованість за договором позики від 20 липня 2013 року в сумі 85 000 грн., 31 33,50 грн. інфляційних витрат та 30 600 грн. процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не доведено, на підтвердження своїх доводів, того, що спірні кошти позичені ним з дозволу та відома дружини. Відтак суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають кошти в сумі 42 500 грн., як половина позичених коштів, які є спільною власністю подружжя і які були позичені без дозволу іншого подружжя. Що стосується коштів у вигляді інфляційних втрат та процентів, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки як встановлено судом, вони фактично не стягнуті та відповідач їх не набув. В разі стягнення зазначених коштів, позивачка матиме право на половину суми, як на спільну власність подружжя, оскільки ці кошти будуть похідними від суми позики. Вимоги про стягнення витрат на правову допомогу підлягають до задоволення пропорційно задоволеним вимогам, оскільки вони підтверджені належними та допустимими доказами. Також на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір.

Outcome: partial