Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду і свої вимоги мотивувала тим, що 08 листопада 20012 року, біля 18-ї години, відповідач [PERSON] керуючи автомобілем ВАЗ-11183, державний номер [NUMBER] рухався по вул.. Кірова в напрямку вул.. Горького м. Шостка, де в районі буд. № 19 проявив неуважність і при наближенні зустрічного автомобіля не обрав безпечної швидкості та допустив наїзд на пішохода, її сина [PERSON]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала його смерть. Вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 10.01.2014 року по справі № 589/3969/13-к, [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4-х років позбавлення волі, без позбавлення права керування усіма видами транспортних засобів з іспитовим строком терміном на 3 роки. Порушення водієм [PERSON] п.п. п.п. 12.2, 18.1, 19.3 Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному зв,язку з вчиненою дорожньо-транспортною пригодою та настанням смерті потерпілого [PERSON] Внаслідок смерті сина, позивачці [PERSON] була спричинена матеріальна шкода яка полягала у її витратах на лікування сина коли він знаходився на лікуванні у реанімаційному відділенні та не приходячи до свідомості помер, у витратах на поховання. Моральна шкода полягає у її душевних стражданнях, які вона перенесла у зв,язку з тяжкою травмою сина та його смертю. Крім того [PERSON] у своєму позові зазначила, що 16 липня 2012 року між відповідачем [PERSON] та другим відповідачем - Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа - Гарант», було укладено договір обов,язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховий поліс № АВ/3666925. Тому просила суд постановити рішення, яким стягнути з відповідачів на її користь 18484,15 грн. матеріальної шкоди, витрачених нею кошт на лікування сина та його поховання, відповідно наданих нею розрахунків і підтверджуючих документів та 100000 грн.в рахунок компенсації за спричинену їй моральну шкоду. У судових засіданнях позивачка та її представник вказані вимоги підтримали, обґрунтовуючи їх тими-ж обставинами. Також позивачка зазначила, що за життя син допомагав їй матеріально, поскільки пенсії не вистачало на її існування та лікування хворого чоловіка, що був прикутий до ліжка і помер 12.11.2012 року, після того як син попав у аварію. Крім того позивачка зазначила, що після аварії до 18.11.2012 року, відповідач [PERSON] купував ліки для її сина відповідно до призначень лікаря згідно з тими призначеннями та товарними чеками, які відповідач надав до суду, а починаючи з 19.11.2012 року і по день смерті сина 28.12.2012 року, вона за власні кошти купували ліки відповідно призначень лікарів та тих чеків які надала до суду. Поховання сина провела за власні кошти та кошти які позичала у людей. Тому і просить стягнути на її користь матеріальні витрати, що вона понесла починаючи саме з 19.11.2012 року і по день смерті сина та на його поховання. Відповідач [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди визнав повністю і частково визнав моральну шкоду в розмірі 20000 грн., однак у зв,язку із скрутним матеріальним становище, зразу погасити таку суму кошт в теперішній час, він не взмозі. Також відповідач [PERSON] зазначив, що дійсно після аварії він за власні кошти до 18.11.2012 року придбавав ліки для потерпілого [PERSON] відповідно до призначень лікаря та товарних чеків, які він надав суду. Крім того, [PERSON] не погодився із запереченнями другого відповідача ТДВ «Страхова компанія «Альфа - Гарант» в частині не виконання ним вимог ст.. ст.. .. 33.1, 33.1.4 Закону України «Про обов,язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що не надав страховику протягом трьох днів письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, поскільки наступного дня після аварії 09.11.2012 року, він особисто письмово повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду, про що надав суду до матеріалів, копію зазначеного повідомлення. Відповідач - ТДВ «Страхова компанія «Альфа - Гарант» просили справу розлядати у відсутність їх представника ( а. с. 175). Відповідно своїх заперечень ( а. с. 25 - 28) позов [PERSON] вони не виз-нали вважаючи, що відповідно до положень ст.. 22.1 Закону України « Про обов,язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров,ю, майну третьої особи. Тобто, шкода спричинена життю, здоров,ю, в тому числі і моральна шкода, відшкодовується саме потерпілому, а не іншим особам. Що стосується відшкодування заявленої матеріальної шкоди, витрат на поховання, компанія може їх відшкодувати лише за умови надання позивачкою до свого позову належним чином оформлених товарних чеків. А надані нею до позову товарні чеки виписані з порушення та не відповідають Положенню «Про форму та зміст розрахункових документів» № 614 від 02.032010 року. Відповідно ст.. 27 Закону України « Про обов,язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право на отримання відшкодування за шкоду, пов,яз ану зі смертю потерпілого, мають особи, які знаходяться на утримання потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання, тоді як позивачкою на їх погляд не надано доказів, що вона знаходилася на утримання її загиблого сина. Крім того у своїх заперечення відповідач послався не невиконання відповідачем [PERSON] вимог ст.. ст.. 33.1, 33.1.4 Закону України « Про обов,язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не надав страховику протягом трьох днів письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Тому просили відмовити позивачці в задоволенні її позовних стосовно ТДВ «Страхова компанія «Альфа - Гарант». Вислухавши сторони, дослідивши по справі докази та матеріали кримінальних проваджень № 589/3969/13-к, № 1201220010000008, по обвинуваченню [PERSON] по ч. 2 ст. 286 КК України, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Вироком Шосткинського міськрайонного суду від 10.01.2014 року, [PERSON] визнаний винним та засуджений по ч. 2 ст. 286 КК України за те, що він 08 листопада 20012 року, біля 18-ї години, керуючи автомобілем ВАЗ-11183, державний номер [NUMBER] рухався по вул.. Кірова в напрямку вул.. Горького м. Шостка, де в районі буд. № 19 проявив неуважність і при наближенні зустрічного автомобіля не обрав безпечної швидкості та допустив наїзд на пішохода, [PERSON] , чим порушив п. п. 12.2, 18.1, 19.3 Правил дорожнього руху України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала його смерть ( а. с. 18). Відповідно ст. 61 ЦПК України, вирок суду у кримінальній справі, який набрав законної сили є обов'язковим для суду, що розглядає цивільну справу у зв'язку з вказаними правовідносинами та у такому випадку обставини встановлені вироком суду не підлягають доказуванню. Відповідно ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, найму, довіреність, тощо) володіє цим джерелом підвищеної небезпеки. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній особі, відшкодовується особою яка її завдала за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті. Частина 2 ст. 1167 ЦК України вказує на те, що незалежно від вини особи, відшкодовується моральна шкода юридичними та фізичними особами, яка завдана смертю фізичної особи, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, законодавець, однозначно визначив те, що завдана моральна шкода, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується саме володільцем цього джерела. Судом встановлено і ніким не заперечувалось, що відповідно до посвідчення водія, [PERSON] має право керування транспортними засобами категорії А, В, С, а згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль ВАЗ-11830, державний номер [NUMBER] також зареєстрований за відповідачем [PERSON] (а. с. 192). За таких умов, належним володільцем джерела підвищеної небезпеки, автомобіля автомобіль ВАЗ-11830, державний номер [NUMBER] у даному випадку є відповідач [PERSON] Таким чином, за нормами цивільного законодавства, саме [PERSON] повинен відшкодувати потерпілій завдану моральну шкоду, як володілець джерела підвищеної небезпеки, який допустив порушення Правил дорожнього руху в результаті чого загинув [PERSON] і його вина доведена вироком суду. Крім того, зважаючи на те, що позивачка звернулася з позовом як до [PERSON], так і до ТДВ «Страхова компанія «Альфа - Гарант»., тому суд розглядає зазначений позов відносно останніх в межах заявлених позивачкою вимог. Стягнення шкоди у цьому випадку, від дії джерела підвищеної небезпеки саме з [PERSON] та ТДВ «Страхова компанія «Альфа - Гарант», буде відповідати в першу чергу способу захисту прав позивачки [PERSON], якій шкода до цього часу не відшкодована взагалі. Відповідно до Полісу № АВ 3666925 обв,язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, код страховика 132, від 11.07.2012 року, [PERSON] застрахував у ТДВ «Страхова компанія «Альфа - Гарант» свою цивільно-правову відповідальність на суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю і здоров,ю - 100000 грн.; шкоду заподіяну майну - 50000 грн.; франшиза - 1000 грн. ( а. с. 19). Згідно до положень Закону України « Про обов,язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за № 1961-4 (Далі Закон № 1961-4) від 01.07.2004 року ( з подальшими змінами) в редакції Закону на час виникнення спірних правовідносин ( станом на 08.11.2012 року), а саме ст.. 22 «….22.1. При настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров,ю, майну третьої особи. Статтею 23 Закону № 1961-4 визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров,ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода ( в тому числі моральна шкода), пов,язана: з лікуванням потерпілого; з тимчасовою втратою працездатності потерпілого; із стійкою втратою працездатності потерпілого; із смертю потерпілого. Положеннями статей 24 (24.1), 27 (27.1) Закону № 1961-4 передбачено, що у зв,язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов,язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою лікування та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров,я, медичним лікуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських припаратів. Право на отримання відшкодування за шкоду, пов,язану із смертю потерпілого, мають особи, які знаходилися на утриманні потерпілого, та особи, які взяли на себе витрати з поховання. Що узгоджується із положеннями статті 1201 ЦК України, відповідно до яких особа яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов,язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам,ятника, ці витрати. Відповідно до ст.. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого, це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. В результаті необережних злочинних дій відповідача по справі [PERSON] було завдано матеріальної шкоди позивачці у зв,язку з її витратами на придбання ліків під час проходження курсу стаціонарного лікування її сина в травматологічному відділенні Шосткинської ЦРЛ з 08.11.2012 року по 28.12.2012 року на суму 12736,15 грн. та оплату витрат на поховання в розмірі 5748 грн. ( 1648 грн. витрат на оплату ритуальних послуг та 4100 грн. на виготовлення надгробного пам,ятника). Дані обставини підтверджуються випискою № 837 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON], фіскальними чеками на придбання ліків наданими позивачкою в період з 19.11.2012 року по день смерті сина 28.12.2012 року, які узгоджуються з лікарськими призначеннями та фіскальним и чеками наданими до матеріалів справи відповідачем [PERSON] коли він придбавав за свій кошт ліки для потерпілого відповідно лікарських призначень в період з з 08.11.2012 року по 18.11.2012 року, а також наданими позивачкою товарними чеками її витрат на ритуальні послуги та придбання надгробного пам,ятника ( а. с. 10-16, 96-158, 183-191). У відповідності до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня № 4 (зі змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5), під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно ст.. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Згідно зі статтею 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв,язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров,я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв,язку зі знищенням чи пошкодженням його майна, внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої,членів її родини та близьких родичів. У відповідності до ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов,язана з розміром цього відшкодування. Зважаючи на те, що даним положенням закріплено відсутність будь-яких обмежень щодо розміру моральної шкоди, слід зауважити, що діючим законодавством не встановлено ні мінімального, ні м аксимального розміру відшкодування моральної шкоди. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнала позивачка, характеру її немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення чи навпаки, тощо) та з урахуванням інших обставин. При призначенні розміру відшкодування судом враховується також вимоги розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Визначаючи розмір завданої моральної шкоди, суд враховує ступінь душевних страждань, яких позивачка зазнала в результаті втрати свого сина; факт значного порушення її життєвого укладу, для відновлення якого вона змушена докладати чимало різного роду зусиль та затрат. За наведених обставин суд вважає,що сума відшкодування моральної шкоди, яка цілком відповідає ступеню моральних страждань яких зазнала позивачка за наведених вище обставин, складає 50000 гривень. Згідно з п. 22.3 статті 22 Закону № 1961-4, потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини 2 статті 23 ЦК України. Така шкода у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 ЦК України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеному у пункті 9.3 статті 9 цього Закону (розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров,ю потерпілих, становить 100 тисяч гривень на одного потерпілого). Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Тобто (100000грн. : 100 х 5 = 5000 грн. які слід стягнути з страховика, а різницю, тобто 45000 грн. підлягає стягненню з [PERSON].). Крім того, суд не погоджується з позицією другого відповідача, ТДВ «Страхова компанія «Альфа - Гарант» в частині того, що відповідач [PERSON] не виконав вимоги ст.. ст.. 33.1, 33.1.4 Закону України « Про обов,язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не надавши страховику протягом трьох днів письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, оскільки вона спростовується наданою [PERSON] до матеріалів справи копією його власноручного письмового повідомлення від 09.11.2012 року до ТДВ «Страхова компанія «Альфа - Гарант» ( а. с. 65), та показами свідка - начальника відділу роздрібного страхування представництва «Страхова компанія «Альфа - Гарант» у м. Шостці, [PERSON] яка в судовому засіданні зазначила, що вона працюючи на вказаний посаді, у листопаді 2012 року, особисто прийняла від [PERSON] вказане письмове повідомлення про настання страхового випадку, подальша доля якого їй не відома. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.08.2011 року № 3674-4, від судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров,я, а також смертю фізичної особи. Також, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням вимог ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача ТДВ «Страхова компанія «Альфа - Гарант» в дохід держави слід стягнути судовий збір за дві задоволені позовні вимоги, тобто по 0,2 розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2014 року, за кожну вимогу, а саме 487,20 грн., та з відповідача [PERSON] за одну задоволену вимогу, тобто 1 % ціни задоволеної вимоги, а саме 450 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial