Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що шлюб, який був укладений 22.08.2014 року та зареєстрований у Центральному відділі ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції за актовим записом №1243, розпався і зберегти його неможливо. Від зазначеного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому просила розірвати шлюб з відповідачем, визначивши місце проживання дитини з нею, та стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј частини від усіх видів доходу і заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Сторони у судове засідання не з`явились, попередньо надавши заяви про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. Відповідно із положеннями ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 22.08.2014 року сторони зареєстрували шлюб у Центральному відділі ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції за актовим записом №1243 (а.с.4), від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 5), який на даний час проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні.Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили по причині непорозумінь на побутовому ґрунті. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них , інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно з принципом 6 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір`ю. У пункті 18 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року, роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Також слід враховувати положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. При вирішенні спору суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків (ст. 141 СК), надаючи перевагу тому з них, хто може забезпечити найбільш сприятливі умови виховання дитини. Таким чином, суд, врахувавши фактичне місце проживання дитини, якій на даний час проживає з матір`ю, вік дитини, ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прийшов до висновку, що позов в частині визначення місця проживання дітей з матір`ю є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів на утриманні також і неповнолітньої дитини. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved