Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивачка по справі предявила позов в суд до [PERSON] сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру № 6 житлового будинку № 166 по вулиці Шевченка в селі Широкий Луг Тячівського району Закарпатської області. В обґрунтування позову вказує, що вона з 1975 року працює вчителем хімії та біології у Широколужській ЗОШ 1-111 ступенів. Спочатку вона знімала квартиру, а в 1976 році їй було надано квартиру [ADDRESS] як молодому спеціалісту , проте без будь-яких правовстановлюючих документів, які підтверджували б її право власності на дану квартиру, вона вселилась в квартиру з усного дозволу директора школи та проживає у вказаній квартирі по даний час У звязку з відсутністю у позивача належним чином оформлених та посвідчених правовстановлюючих документів на нерухоме майно вона не може повноцінно володіти та розпоряджатися своєю квартирою, внаслідок чого змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Представник позивача написав заяву про слухання справи у його відсутності позовні вимоги повністю підтримує , просить суд визнати право власності на квартиру [ADDRESS]. \~\~ Представник відповідача [PERSON] сільської ради Тячівського району Закарпатської області в судове засідання не зявився, надавши письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечень не надав. Відповідно до ч. 2\~ст. 158 ЦПК України\~суд розглядає справу без участі сторін, оскільки кожна особа, яка приймає участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи у її відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, вивчивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірні відносини є цивільними правовідносинами, які регулюються нормами цивільного законодавства ст. 47 Конституції України; ст. ст. 328, 344, ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. В 1975 році [PERSON]І влаштувалась на роботу вчителем хімії та біології в Широколужській загальноосвітній школі. [PERSON]І в 1976 році вселилась в квартиру [ADDRESS]. Де і в даний час проживає, що підтверджується довідкою № 613 від 1 квітня 2016 [PERSON]І утримує зазначену квартиру в належному стані, здійснює ремонти та сплачує комунальні послуги, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг та користування електроенергією. Крім того, відповідно до довідки виданої Широклужською сільською радою будинок № 166 по вул. Шевченка в с. Широкий Луг не має власника вищезазначена квартира № 6 , в якій проживає позивачка не мала і не має власника. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно\~володіти нерухомим майном протягом десяти років\~або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Згідно положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю. Суд має виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Положеннями статей 16, 344, 396 ЦК, передбачено, що до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна, його правонаступник або орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Зміст частини першої статті 344 ЦК передбачає, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач в суді довів, про 1. законність обєкту володіння прийняття майна в експлуатацію, 2. добросовісність володіння- без умислу причинити шкоду іншій особі, 3. безперервність, відкритість володіння- дії особи як володільця будинку, ремонт, страхування, різні проплати за будинок, 4.Давність володіння безперервність володіння, проживання і користування будинком. Позивачка у суді довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном з 1975 року тобто на протязі більше 10 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є всі законні підстави для визнання права приватної власності за набувальною давністю за позивачем. Тому на підставі вищевикладеного, з метою захисту майнових прав позивача, суд вважає за необхідне позов задовольнити. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved