Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

Позивач ПАТ «ВіЕс Банк», як правонаступник ВАТ «Фольксбанк», звернуся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення з останніх заборгованості за кредитним договором № KF52341 від 18.09.2008р. в розмірі 40 003,60 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на дату проведення розрахунку - 19.02.2014р. еквівалентно 347 507,27 грн. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 18.09.2008р. між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір № KF 52341 згідно якого відповідачу надано кредит на суму 45 500 доларів США на строк до 18.09.2031 року зі сплатою за користування кредитними коштами 12,5 % річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та [PERSON] 18.09.2008р. укладено договір поруки № PO 95609, за умовами якого поручитель взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань. Банком виконано зобов'язання за кредитним договором та надано відповідачу грошові кошти, обумовлені договором, однак останньою неналежним чином виконується обов'язок по його поверненню. Станом на 19.02.2014р. заборгованість за кредитним договором становить 40003,60 доларів США, що станом на дату проведення розрахунку, згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 347 507,27 грн., з яких 37 339,72 доларів США, що еквівалентно 324 366,41 грн. - заборгованість за кредитом, 2569,01 доларів США, що еквівалентно 22 316,73 грн. - заборгованість по відсотках, 94,87 доларів США, що еквівалентно 824,12 грн. - пеня за неналежне виконання грошового зобов'язання. Дану суму боргу просить стягнути з відповідачів в примусовому порядку. Крім того, ПАТ «ВіЕс Банк», як правонаступник ВАТ «Фольксбанк», звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки нежитлові півпідвальні приміщення загальною площею 44,0 кв.м., позначені в технічній документації під літерами: « 8-1», « 8-2», « 8-3», « 8-4», « 8-5», « 8-6», що знаходяться за адресою: [ADDRESS], які належать [PERSON] на підставі Договору № 2143 купівлі-продажу приміщень способом викупу від 16 вересня 2008 року, шляхом продажу майна ПАТ «ВіЕс Банк» від свого імені будь-якій особі покупцю згідно договору купівлі-продажу за ціною, визначеною уповноваженим експертом оцінювачем на день проведення продажу, для чого забезпечити право ПАТ «ВіЕс Банк» щодо всіх повноважень продавця (в тому числі, але не виключно: отримання дублікатів правовстановлюючих документів з відповідних установ, організацій, підприємств незалежно від форм власності та підпорядкування чи органів нотаріату, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги, а також вільного доступу уповноважених представників банку до Предмету іпотеки) необхідних для здійснення такого продажу, а кошти, одержані від реалізації скерувати для задоволення вимог ПАТ «ВіЕс Банк» за кредитним договором № KF52341 від 18.09.2008 року в розмірі 40003,60 доларів США що згідно офіційного курсу НБУ станом на дату проведення розрахунку - 19.02.2014р. еквівалентно 347 507,27 грн. В обґрунтування цих позовних вимог покликається на те, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, між сторонами 23.09.2008р. укладено договір іпотеки, предметом якого є нежитлові півпідвальні приміщення загальною площею 44,0 кв.м., позначені в технічній документації під літерами: « 8-1», « 8-2», « 8-3», « 8-4», « 8-5», « 8-6», що знаходяться за адресою: [ADDRESS] що належать [PERSON] на праві приватної власності. У зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором, 29.10.2013р. відповідачу надсилалось іпотечне повідомлення вимога та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку ігнорування вимоги. Незважаючи на це, відповідач проігнорувала вимогу та у встановлений 30 денний строк не погасила заборгованість. Тому, з метою задоволення власних вимог вимушений в судовому порядку звернути стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 15.02.2016р. позови про стягнення заборгованості та про звернення стягнення на предмет іпотеки об'єднано в одне провадження. В судовому засіданні представник позивача згідно належної довіреності від 19.12.2013р. [PERSON] позовні вимоги про стягнення заборгованості та про звернення стягнення на предмет іпотеки підтримала в повному обсязі з наведених вище мотивів. Незважаючи на те, що висновком судово-почеркознавчої експертизи від 02.12.2015р. встановлено, що підпис на додатковій угоді № 010709Ш від 01.07.2009р. до кредитного договору виконано не [PERSON], позовних вимог як першого, так і другого позову не уточнювала та просить їх задовольнити в первісному виді в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] згідно договору про надання адвокатських послуг від 05.06.2014р. - адвокат Медвідь А.Б. проти обґрунтованості першого та другого позову заперечив. Розмір заборгованості вважає недоведеним. Розрахунок, що представлений позивачем в обґрунтування позову вважає неналежним, оскільки неможливо встановити спосіб його обрахунку. Додаткова угода від 01.07.2012р., як встановлено висновком судово-почеркознавчої експертизи позичальником не підписувалась, що в сукупності з неналежним розрахунком виключає можливість задоволення позовів про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, про що і просить суд ухвалити рішення. Відповідач [PERSON], як сторона позову про стягнення заборгованості в судове засідання не з'явився повторно, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Окремою заявою до суду просив зупинити провадження у справі на час його хвороби, однак ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 28.07.2016р. така заява залишена без задоволення. При цьому, попереднє клопотання відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи з підстав перебування його на лікуванні також було відхилено, а останньому роз'яснено право брати участь в цивільній справі через представника (а.с.172 т. 1). Враховуючи строки, протягом яких справа перебуває в провадженні та відсутність з боку відповідача [PERSON] дій, спрямованих на захист його інтересів в суді через представника, суд приходить до висновку про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами, які спрямовані на затягування розгляду справи та вважає можливим розглянути справи без його участі на підставі забраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оригінали матеріалів кредитної справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позови про стягнення заборгованості та про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 18.09.2008р. між ВАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та [PERSON] укладено кредитний договір № KF 52341, копія якого, що звірена з оригіналом долучена до матеріалів справи (а.с.7-13 т.1). За умовами кредитного договору відповідачу надано кредит на суму 45 500 доларів США на строк до 18.09.2031 року зі сплатою за користування кредитними коштами 12,5 % річних. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між банком та [PERSON], 18.09.2008р. укладено договір поруки № PO 95609 (а.с.20 т.1), за умовами якого поручитель взяв на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань. В подальшому, 11.03.2009р. між банком та позичальником підписано додаткову угоду № 1 (а.с.8 кредитної справи), якою внесено зміни до кредитного договору. Згідно з цими змінами, положення кредитного договору про збільшення процентної ставки у випадку виникнення прострочення заборгованості за кредитом та/або процентами призупиняє свою дію з моменту підписання цієї угоди до 01.06.2009р. Також, 03.04.2009р. між банком та позичальником укладено другу додаткову угоду якою знову внесено зміни до кредитного договору від 18.09.2008р. (а.с.14 т.1, а.с.9 кредитної справи). Згідно з цими змінами, на період з 01.04.2009р. по 31.03.2010р. процент за користування кредитом встановлюється в розмірі 11 % річних. З 01.04.2010р. базова ставка встановлюється в розмірі 12,5 % річних. З урахуванням цієї додаткової угоди також було внесено відповідні зміни до графіку здійснення платежів (а.с.10-11 кредитної справи) та крім цього, внесено аналогічні зміни до договору поруки, про що між банком та поручителем підписано додаткову угоду № 1 від 03.04.2009р. до договору поруки від 18.09.2009р. (а.с.21 т.1). Згідно додаткової угоди № 010709Ш від 01.07.2009р., оригінал якої знаходиться в матеріалах кредитної справи (а.с.12 кредитної справи), сторони дійшли згоди про те, що умова кредитного договору щодо збільшення процентної ставки у випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами, недотримання позичальником вимог щодо страхування майна на умовах та у порядку, визначених в кредитному договорі припиняє свою дію з 01.07.2009р. За змістом додаткової угоди від 27.06.2012р. (а.с.17 т.1, а.с.13 кредитної справи), яка укладено з відома та згоди поручителя про що останній поставив свій підпис, з 01.07.2012р. позичальник взяв на себе зобов'язання здійснювати повернення кредиту щомісячно частинами в сумі не менше 34 доларів США в термін не пізніше останнього дня місяця та починаючи з 01.01.2013р. здійснювати повернення кредиту щомісячно частинами в сумі не менше 173 доларів США в термін не пізніше останнього робочого дня місяця. Строк користування кредитними коштами залишився незмінний - до 18.09.2031р. Прострочена заборгованість за кредитом сторонами визнана строковою, а штрафи та пеня, що передбачені кредитним договором за невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх обов'язків не застосовується по відношенні до останнього в розмірі, що складає 100 % від таких пеней та штрафів на термін до 27.06.2012р. Відповідні зміни у зв'язку з укладенням такої додаткової угоди також внесено у графік здійснення платежів за кредитним договором (а.с.18-19 т. 1, 14-15 кредитної справи). Оригінал кредитного договору та всіх додаткових угод до нього, а також графіків платежів, до яких вносились зміни у зв'язку із внесенням змін до кредитного договору досліджено судом в судовому засіданні. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи (а.с.183-185 т.2), підписи від імені [PERSON], розташовані у графах: «Позичальник»: на шостій сторінці кредитного договору № KF52341 від 18.09.2008р., укладеного між ВАТ «Фольксбанк» і [PERSON]; на другому аркуші додатку № 1 до кредитного договору № KF52341 від 18.09.2008р.; на додатковій угоді № 1 від 11.03.2009р. до кредитного договору № KF52341 від 18.09.2008р.; на додатковій угоді № 1 від 03.04.2009р. до кредитного договору № KF52341 від 18.09.2008р.; на другому аркуші додатку № 2 від 03.04.2009р. до кредитного договору № KF52341 від 18.09.2008р.; на додатковій угоді № б/н від 27.06.2012р. до кредитного договору № KF52341 від 18.09.2008р.; на графіку платежів та детального розпису сукупної вартості кредиту від 27.06.2012р. - виконані самою [PERSON] Підписи від імені [PERSON], розташовані у графі «Позичальник» та після слів «01.07.2009р. [PERSON]» на додатковій угоді № 010709Ш від 01.07.2009р. до кредитного договору № KF52341 від 18.09.2008р. - виконані не [PERSON], а іншою особою. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № KF52341 від 18.09.2008р., між ВАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та [PERSON] укладено договір іпотеки від 23.09.2008р. (а.с.18-21 т.2), предметом якого є нежитлові півпідвальні приміщення загальною площею 44,0 кв.м., позначені в технічній документації під літерами: «8-1», «8-2», «8-3», «8-4», « 8-5», « 8-6», що знаходяться за адресою: [ADDRESS], які належать [PERSON] на підставі Договору № 2143 купівлі-продажу приміщень способом викупу від 16 вересня 2008 року. 29.10.2008р. між сторонами укладено договір про внесення змін до іпотечного договору від 23.09.2008р. (а.с.22 т.2). Відповідно до цих змін, предмет іпотеки оцінюється сторонами у 317 915 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Встановлено, що позивачем належно виконано умови кредитного договору та видано відповідачу [PERSON] грошові кошти обумовлені договором, що підтверджується копією заяви про видачу готівки № 38_64 (а.с.22 т.1) та не заперечується представником відповідача. Відповідно до ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до вимог п. 5.3.1 кредитного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, банк має право звернутись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором та вимагати виконання зобов'язань за кредитним договором від поручителя. За несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту та/або процентів, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, обрахована від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення, але не менше ніж 3 грн. за кожний день прострочення - п. 6.2 кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що відповідачами зобов'язання за кредитним договором виконуються не належним чином, 29.10.2013р. останнім було направлено вимоги щодо погашення заборгованості (а.с.23, 24 т.1), проте такі вимоги залишились проігнорованими. Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно розрахунку заборгованості, який прийнятий судом як такий, що зроблений фахового у відповідності до умов договору (а.с.6 т.1), станом на 19.02.2014р. заборгованість за кредитним договором становить 40003,60 доларів США, що станом на дату проведення розрахунку, згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 347 507,27 грн., з яких 37 339,72 доларів США, що еквівалентно 324 366,41 грн. - заборгованість за кредитом, 2569,01 доларів США, що еквівалентно 22 316,73 грн. - заборгованість по відсотках, 94,87 доларів США, що еквівалентно 824,12 грн. - пеня за неналежне виконання грошового зобов'язання. При цьому, посилання представника відповідача про неналежність вказаного розрахунку слід відкинути як неспроможні. Так, за змістом поданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість складається з тіла кредиту, відсотків та пені. Вище уже зазначалось, що останньою додатковою угодою від 27.06.2012р. (а.с.17 т.1, а.с.13 кредитної справи), сторони, в тому числі поручитель, погодили, що з 01.01.2013р. позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту щомісячно частинами в сумі не менше 173 доларів США. Така угода відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи відповідачем [PERSON] підписувалась. Згідно розрахунку позивача, розмір заборгованості за тілом кредиту обраховується починаючи з вересня 2013р. Графік платежів та детальний розпис сукупної вартості кредиту, який також підписувався відповідачем [PERSON] як додаток до додаткової угоди від 27.06.2012р (а.с.18-19, а.с.14-15 кредитної справи) містить відомості про залишок заборгованості по кредиту, який зменшується щомісячно (колонка № 15). Відповідно до методики обрахунку залишку заборгованості за тілом кредиту, що закріплена в цьому Графіку, зменшення заборгованості в кожному наступному місяці відбувається після сплати в поточному місяці обов'язкового платежу в сумі 173 доларів США. За цим Графіком, станом на серпень 2013р. розмір заборгованості становив 37339,72 доларів США, тобто ту суму, яка обрахована позивачем до стягнення починаючи з вересня 2013р., і оскільки представник відповідача не представив суду доказів оплати заборгованості починаючи з вересня 2013р, немає підстав для висновку, що поданий розрахунок є неправильним, а тим більше - незрозумілим. Аналогічно, не може бути взято до уваги посилання представника відповідача про неправильність обрахунку відсотків та пені. Згідно п. 4.3. кредитного договору, який не зазнавав змін, сплата нарахованих процентів здійснюється позичальником щомісячно до моменту повного повернення кредиту в термін з першого до десятого числа (включно) місяця наступного за місяцем за який здійснюється сплата нарахованих процентів на рахунок у банку. В Колонці 4 останнього Графіку від 27.06.2012р. міститься інформація про розмір процентів, що сплачуються позичальником за користування кредитом кожного поточного місяця. За період з серпня 2013р. по лютий 2014р., згідно Графіку, підлягають до сплати відсотки в розмірі 2685,85 доларів США, проти обрахованих позивачем 2569,01 доларів США у цей період. Всупереч вимогам п. 4.3 кредитного договору, за лютий 2014р. позивач провів розрахунок не за повний місяць, а лише за 18 днів, що з одного боку, є його правом, а з іншого, є юридичною помилкою, адже за змістом п. 4.3, сплата нарахованих процентів здійснюється в термін з першого до десятого числа місяця, тобто станом на 18.02.2014р. до сплати підлягало не 230,18 доларів США, а, як зазначено в Графіку 349,70 доларів США. Крім цього, в своєму розрахунку відсотків за серпень 2013р. - січень 2014р. позивач навів дані, які не відповідають Графіку платежів від 27.06.2016р., однак враховуючи, що помилка в даному випадку є в сторону зменшення, вона не може впливати на обґрунтованість позовних вимог та не може виключати необхідність їх задоволення, при тому що суд не вправі вийти за межі заявлених позовних вимог. Обрахунок пені в свою чергу також не суперечить умовам договору та відповідно, посилання представник відповідача в цій частині, на підтвердження яких не подано жодного доказу слід також відкинути як безпідставні. Відповідно до ст. 554 ч.1 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно із п. 1.2 договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором солідарно з боржником в повному обсязі за своєчасне виконання боржником його зобов'язань за кредитним договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором кредиту та враховуючи умови договору поруки, заборгованість за кредитним договором в розмірі 40003,60 доларів США, що в гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ станом на дату ухвалення рішення становить 992 703,34 грн., слід стягнути з відповідачів. При цьому, та обставина, що позичальник не підписувала додаткової угоди від 01.07.2009р. (а.с.12 кредитної справи) вказаних вище висновків суду не спростовує, адже за змістом цієї додаткової угоди обсяг відповідальності останньої лише зменшується і в кінцевому, з 01.07.2009р. збільшена процентна ставка як вид відповідальності за неналежне виконання грошового зобов'язання не застосовується. Сам кредитний договір та останні зміни графіку платежів, на підставі яких проводився розрахунок відповідачем підписувались, і відповідно, наявність такої додаткової угоди, не підписаної позичальником не припиняє правовідносин сторін та не звільняє останню від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою - ч. 1 ст. 546 ЦК України. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи - ст. 575 ЦК України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ч. 1ст. 7 цього Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. На основі аналізу вищезгаданих правових норм, під час розгляду цивільної справи № 6-1080цс15 Верховний Суд України в своїй постанові від 03.02.2016р. зазначив, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання. Відповідно до п. 3.1 договору іпотеки, іпотекодержатель має право вищого пріоритету на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки та одержання відшкодування з вартості предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання чи неналежного виконання умов договору основного зобовязання або цього договору. Порядок звернення стягнення та реалізації предмета іпотеки врегульовано Розділом 6 договору іпотеки. Відповідно до п. 6.5 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки за цим договором може здійснюватись на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, цього договору шляхом задоволення вимог іпотеко держателя. Способи реалізації предмета іпотеки закріплені в п. 6.6 договору, одним з яких є продаж предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі згідно договору купівлі продажу на підставі рішення суду. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст. 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Процедура продажу предмета іпотеки, що закріплена в ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачає право іпотекодержателя на укладення договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, норми чинного законодавства надають позивачу право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким в тому числі може бути продаж предмета обтяження будь-якій особі покупцю, а оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до подвійного стягнення заборгованості за основним зобов'язанням, перешкоди для задоволення другого позову відсутні. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам. Загальний розмір судових витрат, які понесені у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором і які підтверджуються відповідними квитанціями (а.с.1, 105 т. 1) становить 4693,07 грн. Такі судові витрати слід стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] по 2346,54 грн. з кожного. Розмір судових витрат, які понесені у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки становить 3475,07 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.1 т.2), і такі підлягають стягненню одноосібно з відповідача [PERSON] На підставі наведеного та

Outcome: approved