Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП ім.Кірова с.Вільховець, розміром 1,1 умовних кадастрових гектарів, що розташована на території Новоушицької селищної ради Хмельницької області. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Вільховецької сільської ради від 01 квітня 1994 року №4 було безоплатно передано у колективну власність КСП ім.Кірова землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1339,10 гектарів. 04 липня 1995 року КСП ім.Кірова було видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №021. Позивачку було включено до списку громадян членів КСП під №276, але сертифікат на право на земельну частку (пай) їй не було видано. Окрім того, просить суд встановити юридичний факт внесення її до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства в Додатку №1 до Державного акту колективної власності на землю під номером 276. З огляду на те, що з невідомих причин її записали, як « [PERSON] ». Ухвалою суду від 30 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за даним позовом, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. 09 червня 2020 року від відповідача - Новоушицької селищної ради Хмельницької надійшла заява про розгляд справи без участі представника та визнання позову. 22 червня 2020 року представник позивача подав уточнену позовну заяву, в якій просив визнати право на земельну частку (пай) та встановити факт, що має юридичне значення. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Інших заяв чи клопотань не надходило. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та відповідні спірні правовідносини. Із списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства ім.Кірова с.Вільховець, Новоушицького району, Хмельницької області (додатку 1 до Державного акта) вбачається, що під номером 276 зазначена « [PERSON] » /а.с.8/. Згідно з даними паспорта серії [NUMBER] від 16 жовтня 1998 року повне ім`я позивачки « [PERSON] » /а.с.4/. Відповідно до трудової книжки колгоспника №1218 виписаної на ім`я позивачки « [PERSON] », остання працювала різноробочою в КСП ім.Кірова с.Вільховець /а.с.5, 6/. Довідкою Новоушицької селищної ради від 30 серпня 2019 року №1006 підтверджується те, що в с.Вільховець [PERSON] не зареєстрована та не проживає. Натомість, за адресою [ADDRESS] , зареєстрована та проживає [PERSON] (а.с.9). Відповідно до архівної довідки від 25 вересня 2019 року [PERSON] працювала у 1992 році та 1993 році різноробочою в КСП ім.Кірова с.Вільховець (а.с.10). Згідно із п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті Таким чином, суд вважає, що юридичний факт внесення [PERSON] до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства в Додатку №1 до Державного акту колективної власності на землю серії ХМ №021 КСП ім.Кірова с [ADDRESS] , де вона значиться, як « [PERSON] » - підтверджений. Враховуючи те, що підтвердити вищевказаний факт у позасудовому порядку неможливо, суд дійшов висновку, що вимогу належить задовольнити, оскільки встановлення факту породить для позивачки певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує. Так, 04 липня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству ім.Кірова с.Вільховець, Новоушицького району, Хмельницької області, видано Державний акт на право колективної власності на землю, а саме 1339,1 гектарів землі для ведення сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Вільховецької сільської ради від 01 квітня 1994 року № 4 /а.с.7/. Позивачка значиться під номером 276 у списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства ім.Кірова с.Вільховець, Новоушицького району, Хмельницької області, (додатку 1 до Державного акта) /а.с.8/. З відповідей відділу Держгеокадастру у Новоушицькому районі, суд встановив, що на ім`я [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався. Грошова оцінка земельної частки (паю) станом на 01 січня 2019 року складає 22284,63 грн. /а.с.11/. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Так судом встановлено, що [PERSON] , як член колективного сільськогосподарського підприємства ім.Кірова с. Вільховець, була включена в список громадян, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю, виданого КСП ім. Кірова с.Вільховець, Новоушицького району. Відповідно до п.2\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Відповідно до\~преамбули Закону\~України N899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» цей Закон визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). Згідно зі ст.1, 2 Закону N 899-IV право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. У відповідності до ст.ст.3, 5 Закону N 899-IV підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). Сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Ст.13 Закону N 899-IV передбачено, що нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Отже, зазначеними правовою нормою встановлено відсутність на даний час будь-яких строків для звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі. Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається додержавного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. П 7. Указу Президента України від 08 серпня 1995 року N 720/95«Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. В абзаці десятому пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003року №3-рп/2003Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до частини одинадцятої статті 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Як вбачається з матеріалів справи позивачка як член колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова с.Вільховець була включена в Список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова с. Вільховець, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю, виданого колективному сільськогосподарському підприємству ім. Кірова с. Вільховець, Новоушицького району - 04 липня 1995 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» \~земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності передано у комунальну власність об`єднаних територіальних громад. Такою територіальною громадою є Новоушицька об`єднана територіальна громада, до якої входить с. Вільховець. Отже, на час вирішення спору належним суб`єктом, який наділений правом розпорядження землями сільськогосподарського призначення, розташованими на території громади, є Новоушицька селищна рада. Отже відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~і організаціям»\~позивачка як\~член КСП\~ім.Кірова\~с.Вільховець\~набула право\~на отримання\~сертифікату на\~земельну частку\~пай,\~з моменту\~видачі Державного\~акту на\~право колективної\~власності на\~землю колективного\~сільськогосподарського підприємства ім.Кірова с.Вільховець, Новоушицького району 04 липня 1995 року, має право на земельну частку пай з земель колективної власності КСП ім. Кірова. Таким чином, суд вважає, що позивачка довела своє право на земельну частку (пай). З огляду на вищенаведене та враховуючи, що на ім`я позивачки, як члена бувшого КСП ім. Кірова с. Вільховець, Новоушицького району,Хмельницької області сертифікат на право на земельну частку (пай) не виготовлявся та не видавався, тому позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При таких обставинах підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання відповідачем позову суд не знаходить, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved