Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивачка просить стягнути з відповідачки 1000,00 дол. США, що були сплачені 11.10.2019 р. у якості авансового платежу. Вказала, що 11.10.2019 р. сторони уклали договір про завдаток на нерухоме майно, на виконання п. 2.4 якого вона сплатила відповідачці 1000,00 дол. США завдатку з метою подальшого придбання квартири. Однак в обумовлений строк договір купівлі-продажу квартири не був укладений. Тому стверджує, що сплачена нею сума коштів є не завдатком, а авансом, який підлягає поверненню. Просить суму коштів стягнути у відповідності до курсу валют на дату прийняття судового рішення по суті справи. Відповідачка у відзиві просить відмовити у позові. Підтвердила факт укладання договору про завдаток на нерухоме майно та отримання нею 1000,00 дол. США у якості завдатку. Вказала, що основний договір не був укладений з вини позивачки, якій квартира не підійшла з суб`єктивних причин. Зазначила, що свої зобов`язання виконувала належним чином та підготувала всі необхідні документи для продажу житла. Тому сплачені кошти є завдатком, а не авансом. Позивачка у відповіді на відзив наполягає на своїх позовних вимогах, вказавши, що доводи відповідачки є необґрунтованими. У судовому засіданні позивачка підтримала позов. Відповідачка просила відмовити у позові. Пояснила, що теж заплатила завдаток за іншу квартиру, яку не придбала, оскільки не змогла продати свою позивачці. Тому не має коштів, щоб повернути позивачці відповідну суму. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. 11.10.2019 р. сторони уклали договір про завдаток на нерухоме майно. Відповідно до п. 1.1. договору, сторони домовилися оформити документи купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] в строк до 28.12.2019 р. по ціні еквівалентній 12000,00 дол. США в гривнях, яку позивачка повинна сплатити відповідачці не пізніше оформлення у нотаріуса. Згідно п. 2.4 цього договору та пояснень сторін, позивачка сплатила відповідачці завдаток у сумі 1000,00 дол. США. Згідно пояснень сторін, у строк, що обумовлений п. 1.1. договору, сторони не уклали основний договір про купівлю-продаж квартири. Надаючи правову оцінку встановленим правовідносинам сторін, суд звертає увагу на таке. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири. Крім цього, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові. Такий висновок відповідає усталеній судовій практиці та викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 р. у справі № 296/10217/15-ц. Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами в справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана відповідачці грошова сума в розмірі 1000,00 дол. США. є авансом, який підлягає поверненню позивачці. За таких обставин і міркувань суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім цього, позивач стверджує, що понесла витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн. Розмір таких витрат підтверджується такими документами: 1) квитанцією № 24283555 від 16.12.2019 р.№ 2) договором про представництво інтересів від 23.12.2019 р. № 19/12/23-1. Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з правничою допомогою адвоката. За наведених обставин та міркувань, а також за правилами ч. 2 ст. 137, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу покладаються на відповідачку. Поряд з цим, виходячи з приписів ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що заявлений розмір витрат на оплату правничих послуг адвокатів є не співмірним з складністю справи та наданих ними послуг; часом, витраченим на надання відповідних послуг; обсягом наданих адвокатами послуг. Відтак суд вважає необхідним зменшити витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Виходячи із засад справедливості та розумності, фінансового стану обох сторін, суд вважає достатньою сумою у розмірі 3000 грн. Крім цього, судовий збір, що був сплачений позивачкою у сумі 768,40 грн., у зв`язку із задоволенням позову у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на відповідачку. За таких обставин і міркувань позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial