Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на їх неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів щомісячно, але не менше мінімуму, визначеного ст.182 СК України, до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що з 12 вересня 2003 року перебувала з відповідачем у шлюбі, який на підставі рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 травня 2018 року розірвано. Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, а [PERSON] всупереч вимогам ст.180 СК України не надає в добровільному порядку матеріальної допомоги на дітей. На цей час вона офіційно працює науковим співробітником Iнституту біоорганічної xiмiї та нафтохімії ім. В.П. Кухаря НАН України. Відповідач є фізичною особою-підприємцем та керівником товариства з обмеженою відповідальністю «СНАБПРО». Iнших утриманців у нього немає, аліменти нікому не сплачує, стан здоров`я його задовільний. Ухвалою суду від 12 жовтня 2020 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. \~ \~ \~ \~Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. \~ \~ \~ \~Суд з урахуванням того, що предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, вважає за необхідне розглянути справу в судовому засіданні без повідомлення сторін відповідно до ч.6 ст.279 ЦПК України. Клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін відсутні. 26 жовтня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що на цей час зареєстрований фізичною особою підприємцем та працює директором ТОВ «СНАБПРО» з неповним робочим днем. Інших утриманців, крім спільних дітей з позивачкою, не має, стан його здоров`я задовільний. Вказує на те, що аліменти на дітей він сплачував самостійно на підставі усної домовленості з позивачкою з розрахунку 50 % від мінімального прожиткового мінімуму для дітей, хоча й мав скрутне фінансове становище, так як близько 70 % спільного сімейного бізнесу на сьогодні належить позивачу. Він сплачує борги від спільного сімейного бізнесу і змушений був припинити комерційну діяльність через невисоку рентабельність. Власного житла в м.Ніжині Чернігівської області він не має та проживає на орендованій квартирі. ТОВ «СНАБПРО» йому, як керівнику, заборгувало заробітну плату за декілька місяців. Також він має заборгованість перед Банком за кредитною карткою, яку невспромозі сплатити. Кредитними коштами користувався, перебуваючи в лікарні, та декілька разів переводив аліменти на дітей. Він дає дітям кишенькові гроші, при нагоді допомагає продуктами, дарує їм подарунки на дні народження, один з останніх це велосипед. Від сплати аліментів на дітей він не відмовляється в межах 50 % прожиткового мінімуму для дітей, але просить прийняти до уваги його незадовільне фінансове становище та нестабільні доходи. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.180 СК України батьки несуть рівний обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1\~ст.182 СК України\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини;\~2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів;\~3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів;\~4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. За змістом ч.3 ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається з матеріалів справи з 12\~вересня 2003\~року [PERSON] \~та [PERSON] \~перебували у\~зареєстрованому шлюбі,\~ після\~розірвання якого\~рішенням Ніжинського\~міськрайонного суду\~Чернігівської області\~від 07\~травня 2018\~року діти\~залишилися проживати\~з позивачкою (а.с.4 -6). Частиною 5 ст.183 СК України визначено стягнення аліментів у розмірі: на одну дитину - однієї чверті; на двох дітей - однієї третини; на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі встановлених, на підставі поданих сторонами доказів, фактичних обставин справи та вищевказаних норм матеріального права, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення заявлених позовних вимог про стягнення аліментів з [PERSON] у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Відповідач не надав суду доказів, які відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України доводили б ті обставини, що він в силу матеріального становища не спроможний сплачувати аліменти на дітей у визначеному судом розмірі. При цьому, суд враховує те, що відповідач є працездатним за віком, не є платником аліментів на інших дітей, непрацездатних членів сім`ї та інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати, та немає, та у відзиву на позов не відмоляється від сплати аліментів у межах 50% прожиткового мінімуму на дитину. З відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved