Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним договір дарування 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS], укладений 05.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим номером 4816. При цьому позивачка посилається на те, що заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 21.06.2013 року, на підставі якого визначений порядок користування жилим приміщенням з надвірними будівлями та земельною ділянкою [ADDRESS] і яке було зазначено в договорі дарування скасовано рішенням АСХО від 17.12.2013 року і в позові [PERSON] було відмовлено. Однак [PERSON], знаючи про те, що йде процес оскарження даного рішення, ввела в оману [PERSON] і нотаріуса, в наслідок чого був укладений даний договір дарування конкретних приміщень, які наразі знаходяться також і в її користуванні, чим порушені її права. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали свої позовні вимоги. Відповідач та третя особа в судове засідання не з*явилися, повідомлялися належним чином та своєчасно, про поважність причин своєї неявки не повідомили. Представник відповідача та третьої особи проти позову заперечував з тих підстав, що на момент укладення договору рішення Орджонікідзевського райсуду м.Харкова від 21.06.2013 року було чинним, а тому [PERSON] нікого в оману не вводила. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав: Згідно ст..6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст..626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст..203ч.1 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним( оспорюваний правочин). Згідно ст..217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Позивачці [PERSON] належить ? частини житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] на підставі рішення Орджонікідзевського райсуду м.Харкова від 09.10.2012 року, а третій особі [PERSON] на підставі цього ж рішення належало ? частина вказаного домовладіння ( а.с.20-24). 21.06.2013 року Орджонікідзевським районним судом м.Харкова було винесено заочне рішення за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування житловим будинком з надвірними будівлями та земельною ділянкою та 28.10.2013 року - додаткове рішення ( а.с.5-7), яким було виділено у володіння та користування [PERSON] у домовладінні [ADDRESS] в житловому будинку літ «А-1» житлову кімнату 1-3 і коридор 1-2, з надвірних будівель гараж літ «Е», визначений порядок користування земельною ділянкою. Однак рішенням АСХО від 17.12.2013 року вказане рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 21.06.2013 року та додаткове рішення від 28.10.2013 року було скасовано, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено ( а.с.8-10). Таким чином, співвласники, зокрема [PERSON], має право володіння та користування всім житловим будинком з надвірними будівлями та земельною ділянкою за адресою [ADDRESS]. В період оскарження даного судового рішення 05.09.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим номером 4816( а.с.32). З цього договору вбачається, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS], належні [PERSON] В п.1.1 даного договору зазначено, що ? частина складається в житловому будинку літ «А-1» житлову кімнату 1-3 і коридор 1-2, з надвірних будівель гараж літ «Е»,А пунктами 2.1 та 2.4 закріплено порядок користування житловим будинком з надвірними будівлями та земельною ділянкою з посиланням на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 21.06.2013 року. Відповідно до п.6.2 глави 1 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України від 22.02.2012 року №296/5 у договорі про відчуження одним з учасників спільної часткової власності належної йому частки майна порядок користування та володіння конкретними його частинами може бути вказаний лише за наявності відповідного договору між учасниками спільної часткової власності про порядок володіння та користування маном або за їх письмовою згодою чи за наявності судового рішення про порядок володіння та користування майном ( конкретними його частинами). Так як рішення районного суду, на підставі якого в договорі дарування від 05.09.2013 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON], був визначений порядок володіння та користування [PERSON] конкретними частинами житлового будинку з надвірними будівлями та земельною ділянкою, було скасовано, такий порядок наразі не встановлений, то положення пунктів 1,1, 2.1, 2.4 вказаного договору щодо визначення порядку володіння та користування житловим будинком з надвірними будівлями та земельною ділянкою порушують права співвласниці цього домовладіння - позивачки [PERSON] і визнаються судом недійсними. Так як належність [PERSON] на праві власності ? частини житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] ніким не оспорюється, як і її право вільно розпоряджатися своєю власністю на свій власний розсуд, а факту введення [PERSON] в оману при укладенні цього договору з боку [PERSON] не встановлено, підстав для визнання оспорюваного договору в цілому недійсним судом не встановлено. Посилання позивачки на небажання жити із сторонньою людиною і її бажання придбати частину, що належала [PERSON] у свою власність, судом до уваги не приймаються, як такі , що не впливають на рішення суду по суті і не ґрунтуються на законі. На підставі викладеного,

Outcome: partial