Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль марки «NISSAN», модель «VANETTE», реєстраційний номер [NUMBER] та зобов'язання зняти арешт з зазначеного автомобіля, посилаючись на те, що 20 січня 2014 року вони з відповідачем уклали договір купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля. Позивачка, передала в присутності свідків відповідачу грошові кошти в сумі 20000,00 грн. за придбання автомобіля, про що складена розписка та акт-прийомки-передачі автомобіля і натомість позивачка отримала від відповідача ключі від автомобіля. Згодом позивачці стало відомо, що на вищевказаний автомобіль згідно Акту опису і арешту майна від 23 липня 2014 року накладено арешт. Позивачка вважає, що порушено її право власності на вищевказаний автомобіль на який накладено арешт, тому звернулося до суду з зазначеним позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовну заяву визнав повністю, не заперечував проти задоволення заявлених вимог, просив справу розглянути у його відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак до суду не з'являвся, клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав, про причини неявки також не повідомляв. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, судом, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, суд приймає визнання відповідачем позову, і вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають з договору, пов'язаного з вчиненням правочину, правом власності на рухоме майно, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися положеннями ЦК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого РЕВ-7 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, легковий автомобіль марки «NISSAN», модель «VANETTE», реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] (а.с. 16). Згідно довіреності від 11.09.2009р. [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти його інтереси в будь-яких установах, організаціях, підприємствах, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, з питань, що стосуються експлуатації та розпорядження від його імені та в його інтересах належних йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER], автомобілем марки «NISSAN», модель «VANETTE», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно до довіреності від 21.01.2014р. [PERSON] уповноважив [PERSON] представляти інтереси власника в будь-яких установах, організаціях, підприємствах, незалежно від їх підпорядкування та форм власності, з питань, що стосуються експлуатації та розпорядження від імені власника та належним [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER], автомобілем марки «NISSAN», модель «VANETTE», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 7). Відповідно до розписки від 20.01.2014р. [PERSON], отримав в присутності свідків [PERSON], [PERSON] від [PERSON] грошові кошти в сумі 20000,00 грн. за переданий автомобіль марки «NISSAN», модель «VANETTE», реєстраційний номер [NUMBER], про що складений акт-прийомки-передачі автомобіля і натомість позивачка отримала від відповідача ключі від автомобіля (а.с. 15, 17). Судом встановлено, що саме позивачкою [PERSON] було придбано майно, а саме вищезазначений автомобіль. Доказів, які б спростували вищезазначене, ні відповідачами, ні державним виконавцем суду не надано. Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. В силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі дійшли згоди по всіх істотних умовах договору. Договір купівлі-продажу автомобіля укладений між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] не суперечить ст. 203 ЦК України, тобто загальним вимогам, дотримання яких є необхідним для дійсності угоди. Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу, умови договору виконані обома сторонами, тому що сторони виконали свої зобов'язання, тобто покупець заплатив продавцю оговорену суму, а продавець, у свою чергу, передав покупцю у власність автомобіль марки «NISSAN», модель «VANETTE», реєстраційний номер [NUMBER]. Суд виходячи з презумпції правомірності правочинів закріпленої ст. 204 ЦК України, вважає, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу рухомого майна - автомобілю. Згідно роз'яснень п. 13 Постанови Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ щодо визнання правочинів дійсним за правилами статті 220 ЦК України суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. З перевірених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що з огляду на домовленість сторін по всіх істотних умовах договору відбулося повне виконання договору, але в подальшому неможливо зареєструвати спірний автомобіль за позивачкою так як накладено на нього арешт, враховуючи, що діючим законодавством не передбачено обов'язкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу автомобіля, суд вважає, що можливо визнати за позивачкою право власності на спірний автомобіль. Визнання позову також самим відповідачем не суперечить закону та не порушує право інших осіб, а тому суд може прийняти визнання позову відповідачем. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» позивач вправі об'єднати в одній позовній заяві декілька вимог, пов'язаних між собою, в одному провадженні можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно і виключення його з опису. Таким чином, аналізуючи наведені вище норми закону та оцінивши докази, на які посилається позивачка, суд приходить до однозначного висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання права власності на придбаний автомобіль «NISSAN», модель «VANETTE», реєстраційний номер [NUMBER] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Як вбачається з акту опису й арешту майна від 23.07.2014р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Хлєбниковим О.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 1502/1151/2012 від 13.01.2014р., виданого Арцизьким районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованості на суму 28755,19 грн. накладено арешт на рухоме майно, що належить [PERSON] зокрема на автомобіль марки «NISSAN», модель «VANETTE», реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON] (а.с. 11-14). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Способом захисту цивільного права є припинення дії, яка порушує права відповідно до ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Згідно ст. ст. 52, 57 України «Про виконавче провадження», для забезпечення реального виконання рішення, державним виконавцем може бути накладений арешт і звернено стягнення тільки на майно боржника. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В силу ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про зобов'язання Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області зняти арешт з автомобіля марки «NISSAN», модель «VANETTE», реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований за [PERSON] є законними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов факт підтвердження належності автомобіля позивачці. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 11, 15, 16, 203, 204, 220, 317, 319, 321, 328, 391, 638, 655 ЦК України, ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: approved