Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договірним зобов'язанням на суму 5397,05 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 06.11.2007р. між сторонами укладено кредитний договір № 004-13996-061107, згідно якого відповідачу відкрито картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті гривні, на умовах, викладених в Тарифному пакеті Visa Класичний та умовах, викладених в Правилах здійснення операцій за картковим рахунком. Відповідно до вказаного договору, банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн. та на день укладення кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку у сумі 3000 грн. Моментом надання кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів за умови відсутності на рахунку власних коштів. Банком виконано свої зобов'язання, відкрито відповідачу кредитну лінію на обумовлену договором суму, однак останньою, після здійснення операцій за допомогою картки не виконано обов'язку по його поверненню. Станом на 29.11.2013 року загальна заборгованість за кредитним договором, яка одночасно є заборгованістю по тілу кредиту складає 5397,05 грн. Дану суму боргу просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. У судове засідання повноважний представник позивача, не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В прохальній частині позову справу просить слухати без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить такі задовольнити. Відповідач в останнє судове засідання також не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Попередньо подавала до суду заяву в якій суму заборгованості категорично заперечила та просила надати час для врегулювання спору в добровільному порядку. Враховуючи відсутність будь-якої інформації щодо врегулювання спору в позасудовому порядку, суд вважає, що справу слід розглянути по суті у відсутності відповідача на підставі зібраних доказів. Розглянувши позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, наявні у справі докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно кредитного договору № 004-13996-061107 від 06.11.2007р. (а.с.5-7) банком відповідачу відкрито картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті гривні, на умовах, викладених в Тарифному пакеті Visa Класичний та умовах, викладених в Правилах здійснення операцій за картковим рахунком. Загальна сума кредитної лінії становить 30 000 грн. На день укладення договору кредитний ліміт на рахунку становить 3 000 грн. Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як роз'яснив Пленум ВСУ, в п. 27 Постанови № 2 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК) в порядку, передбаченому статтями 185, 187, 189 ЦПК України. Оцінюючи як доказ представлений позивачем розрахунок заборгованості (а.с.12-13) суд вважає недоведеним факт існування заборгованості в сумі, яка становить ціну позову. Так, як вбачається з цього розрахунку, сума кредиту становить 3 000 грн., а відсоткова ставка - 29,9 % річних. В період часу з 26.11.2007р. по 17.10.2008р. відповідачем використано кредитних коштів на загальну суму 8334,17 грн., а обов'язок по поверненню кредитних коштів та відсотків за користування ними у цей період часу, відповідачем виконано на суму 5 116 грн. На протязі платіжного періоду з 01.10.2008р. по 31.10.2008р. простроченої заборгованості за кредитом, відсотками, комісіями та іншими платежами у відповідача не було. Останнє зняття готівки з кредитної картки мало місце 17.10.2008р. на суму 200 грн., і в подальшому, як це відображено в розрахунку, не використовуючи при цьому кредитних коштів, практично щомісяця, відповідач у період часу з 13.11.2008р. по 21.10.2011р. сплатила за кредитним зобов'язанням суму коштів, розмір яких в загальному становить 13 150 грн., і станом на 29.11.2013р., існує заборгованість, розмір якої становить 5397,05 грн. Така сума боргу є виключно заборгованістю по тілу кредиту і заборгованість по відсотках, комісіях та пені є відсутньою. В свою чергу, відповідач припинила здійснення платежів по кредитному договору у платіжний період з 01.11.2011р. - 30.11.2011р. (колонка розрахунку № 50 по горизонталі) і вже станом на 29.12.2012р. (колонка розрахунку № 62 по горизонталі) заборгованість по тілу кредиту становила 2805,29 грн., по відсотках - 910,24 грн., комісії - 1455,09 грн., пеня - 225 грн. Проте, наступний платіжний період показує, що заборгованість по відсотках, комісіях і пені аж до кінця розрахункового періоду становить 0 грн., а сама сума боргу по тілу кредиту, яка станом на 29.12.2012р. становила 2805,29 грн., станом на 31.01.2013р. збільшилась до 5397,05 грн., тобто до тієї суми, яка в кінцевому становить ціну позову. Виходячи зі змісту ст. ст. 549, 1054, 1056-1 ЦК України, тіло кредиту завжди є сталою величиною, і може лише зменшуватись (при умові, якщо кредитними коштами позичальник не користується, що і має місце в даній справі) в порядку надходження платежів, які зараховуються в рахунок погашення цього виду заборгованості. Змінною величиною в даних правовідносинах є лише проценти за користування кредитом та неустойка. Правова природа перших коштів полягає в оплаті наданої послуги користування кредитом за весь час такого користування, а правова природа других - є наслідок порушення грошового зобов'язання, і обраховується вона з моменту виникнення порушення умов договору і до моменту усунення цих порушень. З представленого розрахунку неможливо встановити, яка сума заборгованості та її складові обраховані позивачем до стягнення. Не виключено, що збільшення боргу за тілом кредиту відбулось у зв'язку з зарахуванням до нього всіх інших платежів, проте в будь-якому випадку, такі дії позивача спотворюють дійсні обставини справи, та позбавляють суд можливості примусово стягнути з відповідача обґрунтований розмір заборгованості. Очевидним є той факт, що сума боргу за тілом кредиту не може становити 5397,05 грн. Як вже згадувалось вище, моментом надання кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів за умови відсутності на рахунку власних коштів. Таких дій відповідач протягом періоду, в якому відбулось збільшення суми боргу не вчиняла, а отже, у позивача не було підстав збільшувати її розмір, як це показано в розрахунку. У зв'язку з встановленими обставинами, розгляд справи неодноразово відкладався, і 07.02.2014р. на адресу позивача було відправлено відповідний запит про необхідність представити суду детальний (помісячний) розрахунок, який обґрунтовує ціну позову (а.с.25). Такий запит позивач отримав 07.03.2014р., що стверджується повідомленням про вручення поштового відправленнзя (а.с.28), однак на момент ухвалення рішення, його вимоги залишив не виконаними. Таким чином, суд приходить до висновку, що зібраними в процесі розгляду справи доказами не доведено суми заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 5397,05 грн., і оскільки інших доказів, які суд зобов'язував представити, позивач не подав, позов слід вважати недоведеним, а тому, в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed