Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, що в подальшому уточнювався, про стягнення аліментів з відповідача на утримання їх неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], щомісячно по 3000,00грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем по справі позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач є батьком дитини, добровільної допомоги на її утримання не надає. Крім того, позивачка просила суд розірвати її шлюб з відповідачем, зареєстрований 09 червня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №216. У судове засідання позивачка подала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала і просила суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляду справи за його відсутності, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 червня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №216. Згідно копії свідоцтва про народження дитини, відповідач у справі приходиться батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Дитина мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні стосунки, не мають наміру поновити сімейні відносини, між ними склалися такі стосунки, при яких подальше спільне життя неможливе. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. У відповідності до ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 СК України, За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку(доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, у відповідності з ч.1 ст.183 СК України, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх дітей, що має істотне значення, і після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін і шлюб може бути розірваний. Також, приймаючи до уваги те, що батьки в рівних частках зобовязані утримувати дитину, а також матеріальне положення обох сторін, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої дитини щомісячно по 3000,00грн., але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України та згідно ст.9 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 гривень, та на користь позивачки судовий збір у розмірі 640,00 гривень. Згідно ч.2 ст.367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. На підставі ст.ст.110-112,180,181,182,191 СК України,

Outcome: approved