Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні. Позивачка свої позовні вимоги мотивує тим, що 19.11.2018 року була звільнена з займаної посади за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України. При звільнені з нею не був проведений повний розрахунок. Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, але відповідач цього не зробив. Стаття 117\~КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.10.2018 р. позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з ПАТ «СМНВО» на корить [PERSON] заборгованість по заробітній платі за квітень-червень 2018 р. в розмірі 5322,94 грн. Тому позивачка просить стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату в сумі 19193,66 грн. сума визначена з урахуванням утриманих податків і зборів, та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із середньоденного заробітку 177,28 грн. по дату фактичного розрахунку, з подальшим утриманням податків та загальнообовязкових платежів. Позивачка, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася. Представник позивачки, надав суду письмову заяву в якій уточнив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача на користь позивачки невиплачену заробітну плату в сумі 19193,66 грн., та середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні за період з 20.11.2018 р. по 14.02.2019 р. за 35 робочих днів за 3-денним робочим графіком в сумі 35*177,28=6204,80 грн. з послідуючим утриманням податків. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов та заперечення проти позову суду не надав. Перевіривши матеріали справи та дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» та 19.11.2018 року була звільнена з займаної посади за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України. Приписами ст.43\~Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1ст.116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачці в порушення ст.116\~КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивачки заборгованості по заробітній платі та, з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.10.2018 р. позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з ПАТ «СМНВО» на корить [PERSON] заборгованість по заробітній платі за квітень-червень 2018 р. в розмірі 5322,94 грн. Відповідно до розрахункового листа, копія якого знаходиться в матеріалах справи, заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 19193,66 грн. Відповідно до ч.1ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачці сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до розрахунку, наданого представником позивачки в письмовій заяві, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 6204,80 грн. з розрахунку 35 робочих днів (з 20.11.2018 р. по 14.02.2019 р. за 3-денним робочим тижнем) * 177,28 грн. (середньоденна заробітна плата), проти якого відповідач фактично не заперечує не надавши суду як відзив або заперечення на позов, так і документи витребувані судом ухвалою суду. Згідно зі ст.ст.12-13 та 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог ч.2 ст.229 ЦПК України, докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Статтею 83 ЦПК України передбачено, що позивач … повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються… Тому докази не надані сторонами суду першої інстанції не можуть в подальшому подаватись судам інших інстанцій і такі докази не можуть бути покладені в основу їхніх рішень. Отже, вирішуючи позов у межах заявлених вимог суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі в розмірі 19193,66 грн., сума визначена з урахуванням утриманих податків і зборів, та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.11.2018 р. по 14.02.2019 р. в розмірі 6204,80 грн. з подальшим утриманням податків та загальнообовязкових платежів. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved