Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Позивачка у квітні 2021 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що сторони 05.05.2001 року уклали шлюб. У сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . Діти зареєстровані разом з позивачкою. Причиною розірвання шлюбу є те, що протягом останнього року стосунки розладилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Кожен живе своїм життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування. Примирення та збереження шлюбу неможливе, перебування у шлюбі суперечить інтересам позивачки. Крім того, позивач самостійно матеріально забезпечує неповнолітню доньку. Відповідач працездатний, інших утриманців не має та має можливість надавати допомогу на утримання дитини. Посилаючись на указані обставини, позивачка просить суд: 1) розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 05 травня 2001 року, Семереньківською сільською радою Тростянецького району Сумської області, актовий запис № 2; 2) стягнути із [PERSON] аліменти на користь позивачки на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 від заробітку (доходу) батька, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з моменту подання заяви та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 25.03.2021 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечив проти позову, погодився на розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 05.05.2001 року було зареєстровано шлюб у Семереньківській сільській раді Тростянецького району Сумської області, актовий запис № 2. Після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.7). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 8,9). Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). У силу статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, ураховуючи відсутність згоди позивачки на збереження шлюбу, примушування для збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на свободу, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Суд відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Виходячи з вимог частини першої-третьої статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 Сімейного кодексу України. Отже, з огляду на наведені норми, утримання дитини може здійснюватись за домовленістю між батьками дитини. За відсутності такої домовленості право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Відповідач у судовому засіданні повідомив, що працює, отримує заробітну плату, інших осіб, які перебувають на його утриманні, крім дітей не має. [PERSON] погодився сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки у заявленому позивачкою розмірі. З огляду на установлені судом обставини, визнання відповідачем позову, що не суперечить нормами Сімейного кодексу України, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] у частці від його доходу щомісяця є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення позивачем позову, тобто з 18.03.2021 року. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову судовий збір стягується з відповідача. Відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахування викладеного, оскільки відповідач до початку судового розгляду визнав позов повністю, з відповідача на користь позивачки слід стягнути 50 % суми судового збору за вимогу про розірвання шлюбу в сумі 454,00 грн., решту суми слід компенсувати [PERSON] з держаного бюджету. Ураховуючи, що позивач за позовами про стягнення аліментів відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то з відповідача, який визнав вимогу про стягнення аліментів у повному розмірі, на користь держави підлягає стягненню 50 % судового збору, який мав бути сплачений позивачкою за цю вимогу, тобто в сумі 454 грн. На підставі пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved