Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що позбавлений права користування житловим приміщенням квартирою розташованою за адресою: 79000, [ADDRESS].; зняти [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] з реєстрації адреса місця реєстрації: 79000, [ADDRESS].; виселити [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], з квартири, що розташована за адресою: 79000, [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. Відповідач зареєстрований у квартирі за вищевказаною адресою. Після розірвання шлюбу з [PERSON], яке мало місце 18.10.2011 року, останній постійно зловживає алкогольними напоями, внаслідок чого, вчиняє конфлікти. У звязку із тим, що позивачка та відповідач не перебувають у родинних відносинах, останній проживав та був зареєстрований за вищевказаною адресою, лише з дозволу позивачки, відповідач створює умови, за яких проживання в квартирі є нестерпним, просить суд позов задовольнити. У судовому засіданні 29.09.2016 року, представник позивача та третя особа [PERSON], позов підтримали, з огляду на зазначене вище. Відповідач та його представник у судовому засіданні 29.09.2016 року та у своїх поясненнях позов заперечували. /а.с.77-79/ У судове засідання 20.03.2017 року представник позивача не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Однак подав до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи у їх відсутності, просив позов задовольнити. Суд ухвалив справу розглядати 20.03.2017 року без участі відповідача, який будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, причини неявки не повідомив, але матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Суд ухвалив справу розглядати 20.03.2017 року без третіх осіб, у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартири, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № 23771-3 від 08 жовтня 2008 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власником 1/1 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] /а.с.5-6/. Згідно з довідкою ЛКП «Граніт» від 09.11.2015 р. № 1808 про склад сімї та прописку у квартирі [ADDRESS] прописані: [PERSON] (наймач), [INFO], [PERSON] (наймач), [INFO], [PERSON] (син наймача), [INFO], [PERSON] (онучка наймача), [INFO], [PERSON] (онучка наймача), [INFO] /а.с.7/. У власності відповідача [PERSON] є житло - квартира за адресою: вул. Вольського, 6/1, с. Оброшине, Пустомитівського району, Львівська область. Вказан обставина, визнана сторонами в судовому засіданні 29.09.16 року тому на підставі ст. 61 ЦПК України, не потребує доведенню. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. Вказане збігається з правовою позицією Верховоного Суду України, що висловлена в Постанові від 16.11.16 року по справі 6-709цс16. Тобто власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. У судовому засіданні 29.09.2016 р. встановлено, що [PERSON], власник квартири [ADDRESS], є дружиною рідного брата [PERSON]. Від так випливає, що позивачка та відповідач не перебувають у родинних відносинах. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], та дідом - [PERSON], [PERSON] (що народились 2015 році), які не мають права власності на вказану квартитиру. Тобто відповідачем не доведено в суді підстави користування на данний час вказаною квартирою. Таким чином, судом встановлено, що у звязку із тим, що відповідач не перебуває в родинних відносинах з позивачкою, не є власником вищевказаної квартири, чинить перешкоди іншим наймачам на користування квартирою, суд приходить до переконань, що позов є підставним та підлягає задоволенню. Крім того на користь позивача з відповідача слід стягнути сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved