Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство «Теплові мережі м. Вільногірська» (далі - КП «Теплові мережі м. Вільногірська») звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 587 грн. 82 коп., посилаючись на те, що 03.12.2013 року відповідач звільнений з підприємства по ст. 40 КЗпП по скороченню штату, Дніпродзержинською об'єднаною державною фінансовою інспекцією проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.04.2012 року по 31.12.2013 року і відповідно до наданого висновку від 28.04.2014 року № 830-16/1017 виявлено зайво нараховану та виплачену вихідну допомогу працівникам, в тому числі [PERSON], через невірне визначення середньомісячного числа робочих днів без врахування 4-х денного робочого тижня по підприємству, чим порушено вимоги п. 1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та балансову звітність в України « від 16.07.1099 року № 966, п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 № 100 зі змінами. Відповідач заборгованість в добровільному порядку не погасив. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених в позовній заяві. Пояснила, що було допущено рахункову помилку, в діях відповідача ознак недобросовісності не вбачається. Відповідач заперечував проти позову, посилаючись на безпідставність вимог позивача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з КП «Теплові мережі м. Вільногірська» і згідно наказу № 246-к про припинення трудового договору (контракту) звільнений з підприємства по ст. 40 КЗпП по скороченню штату. При звільненні йому виплачено 5769 грн. 15 коп., що сторонами не оспорюється. (а.с. 5, 8, 9). Тобто на час розгляду справи трудові відносини між сторонами вже припинено. Згідно наказу № 39 від 05.02.2013 року, після закінчення опалювального періоду, робітники переводяться на 4-х денний робочий тиждень (а.с. 26). За відомостями позивача, відповідачу зайво нараховано та виплачено допомогу в сумі 587 грн. 82 коп. (а.с. 4). Згідно акту Дніпродзержинської об'єднаної державної фінансової інспекції № 830/21/2 від 03.04.2014 року та висновку від 28.04.2014 року № 830-16/1017 перевіркою правильності розрахунку сум вихідної допомоги працівникам підприємства, звільненим по скороченню штатів відповідно до ст. 40 п. 1 КЗпП, встановлено зайве нарахування та виплату вихідної допомоги 8 працівникам за листопад- грудень 2013 року на загальну суму 5449, 65 грн. через невірне визначення середньомісячного числа робочих днів без врахування 4-х денного робочого тижня по підприємству чим порушено вимоги п. 1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та балансову звітність в України « від 16.07.1099 року № 966, п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 № 100 зі змінами (а.с. 10, 11). Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 1212 ЦК України зобов'язує особу, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. При цьому ст. 1215 ЦК України встановлює, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Належних та допустимих доказів наявності передбачених ст. 1215 ЦК України підстав для повернення безпідставно набутих коштів, а саме: відсутність ознаки добровільності юридичної особи при проведенні виплати відповідачу, наявність рахункової помилки при нарахуванні цих коштів, а також недобросовісність з боку відповідача, як набувача, позивачем не надано. В судовому засіданні встановлено, що під час нарахування відповідачу допомоги неправильно було застосовано норми законодавства України, а саме: п. 1 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та балансову звітність в України « від 16.07.1099 року № 966, п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 № 100 зі змінами, що призвело до нарахування допомоги в більшому розмірі. Доводи представника позивача про те, що під час здійснення розрахунку бухгалтерією позивача було допущено саме рахункову помилку, суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи, зокрема, актом Дніпродзержинської об'єднаної державної фінансової інспекції № 830/21/2 від 03.04.2014 року та висновком від 28.04.2014 року № 830-16/1017. Пунктом 24 постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судоми законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 р. встановлено, що до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів. Оскільки, відповідач отримав при звільненні надмірно виплачені йому кошти внаслідок помилки, що полягала в неправильному застосуванні норм закону, то правові підстави стверджувати про наявність рахункової помилки відсутні. При цьому суд враховує положення ч. 2 ст. 214, ст. 360-7 ЦПК України та правову позицію, яка висловлена ВСУ в постанові від 22.01.2014 року (справа № 6-151 цс 13). Отже, безпідставно набуті кошти, за умов відсутності розрахункової помилки і факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки позивач добровільно виплатив відповідачу допомогу у спірному розмірі, відсутня рахункова помилка при обчислення допомоги та недобросовісність відповідача.

Outcome: dismissed