Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивачка у квітні 2021 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Указана квартира є неприватизованою та перебуває у комунальній власності. Разом з позивачкою у квартирі проживали і були зареєстровані її матір [PERSON] , яка померла [INFO] , батько [PERSON] , який помер [INFO] . На цей час у квартирі залишається зареєстрованою відповідачка, ка є рідною сестрою [PERSON] , яка в липні 2015 року, забравши речі виїхала з квартири за кордон на постійне місце проживання в Ізраїль. Позивачка жодних перешкод у користуванні квартирою відповідачці не чинила, за допомогою телефонного зв`язку просила добровільно знятися з реєстрації, але прохання остання ігнорує. Позивачка доглядала за батьком [PERSON] , який не міг без сторонньої допомоги встати з ліжка через інвалідність, а [PERSON] за шість років в Україну не приїздила. Реєстрація відповідачки перешкоджає позивачці в отриманні субсидії, призводить до сплати надмірних комунальних послуг, тому вона вимушена звернутися до суду. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23.04.2021 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Протокольною ухвалою суду від 03.06.2021 року у зв`язку з неявкою відповідачки відкладено судовий розгляд, задоволено клопотання представника позивачки [PERSON] про витребування додаткових письмових доказів та виклик свідків. Представник позивачки адвокат Залавський О.В. у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася, повідомлялась належним чином про час і місце судового розгляд. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду остання не повідомила. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Тростянецька міська рада в судове не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі її представника, щодо вирішення позову третя особа покладається на розсуд суду (а.с.37). Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] не приватизована, за даними Тростянецької міської ради у приватну власність не передавалась, органом приватизації свідоцтво про право власності не видавалось. Реєстрація права власності за даними Комунального підприємства Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відсутня. У вказаній квартирі з 27.11.2007 року зареєстрована позивачка, також були зареєстровані її матір [PERSON] , яка померла [INFO] , а з 22.08.2014 її батько [PERSON] , який помер [INFO] , та рідна сестра позивачки [PERSON] (а.с.7-8, 14, 18, 31). Позивачка оплачує рахунки за надання послуг енергопостачання, з нею укладено договір надання послуг з утримання житлових будинків (а.с.16, 17, 20-27). Відповідно до Акту від 15.04.2021, складеного за участі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] указані особи підтвердили, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з серпня 2015 року не проживає (а.с.18). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду показали, що з початку 2020 року по черзі доглядали за проханням позивачки її батька [PERSON] , який за станом здоров`я не міг себе обслуговувати, потребував постійної сторонньої допомоги. Відвідували вони батька позивачки до дня його смерті у спірній квартирі тричі на день поки вона перебуває на роботі у Польщі, але раз у 2-3 місяці вона приїздить додому. До 2020 року догляд за батьком позивачки здійснювала [PERSON] . У цей період відповідачки у квартирі [ADDRESS] жодного разу не було. [PERSON] за життя казав, що його донька [PERSON] кудись поїхала, де вона проживає він не казав. Натомість позивачка коли приїздить у м.Тростянець проживає у спірній квартирі, дбала про батька. Свідки вказали, що їм не відомо фактів чинення відповідачці перешкод у користуванні квартирою або фактів прояву нею інтересу до цього житла. Вирішуючи заявлену позивачем позовну вимогу, суд виходить з такого. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 64 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до частин першої та другої статті 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжений наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно з статтею 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Вичерпного переліку поважності причин непроживання в жилому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатися намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Такого висновку щодо застосування статей 71, 72 ЖК Української РСР у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18). Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що з досліджених під час судового розгляду доказів установлено, що відповідачка з 2015 року понад шість місяців до теперішнього часу у квартирі не проживає, із заявою про продовження строку збереження за нею житлового приміщення не зверталася, перешкод у проживанні у квартирі позивачкою не створено, а відповідачка жодних дій з вселення протягом 5 років не вчиняла, вселитись не намагалася, позов про вселення не пред`являла, виїхала на постійне місце проживання до іншої країни, що свідчить про втрату нею інтересу до цього житла, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені законом строки без поважних причин. На підставі викладеного та

Outcome: approved