Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 04.09.2008 року мотивуючи тим, що подружнє життя у них не склалося з причин непорозуміння одне одного, різними поглядами на сімейне життя, втратою почуттів, у зв`язку з чим вони з січня 2019 року проживають окремо. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Посилаючись, що збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам, а відновлення сімейних відносин між ними не можливе, просила шлюб між ними розірвати. Позивачка [PERSON] , позов підтримала в повному обсязі, просила судовий розгляд провести без її участі, про що повідомила суд письмовою заявою. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами, однак у наданий судом строк та станом на 20 лютого 2020 року своїм правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Приймаючи до уваги, що сторони в судове засідання не явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. При цьому, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.280 ЦПК України, оскільки позивачка не заперечувала проти такого вирішення справи. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 04 вересня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб, копії паспорта позивачки, копії паспорта відповідача (а.с.4-7). Між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, у зв`язку з чим вони близько року проживають окремо, фактично не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства, позивачка на примирення не погоджується, що вбачається із заяви позивачки (а.с.26). При цьому невизначеність їх сімейних відносин та відсутність взаємної згоди на повернення до подружнього життя негативно впливає на їхні відносини та створює певні проблеми в їх житті. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). Відповідно до ч.1 ст.110 цього Кодексу позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи обставини справи та наведені положення матеріального закону, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами не можливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, у зв`язку з чим шлюб необхідно розірвати, тим самим, задовольнивши позов. В силу ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка не просила відновити їй дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, яке вона обрала після реєстрації шлюбу з відповідачем.

Outcome: approved