Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони є батьками неповнолітньої дитини. Дитина перебуває на утриманні позивачки. Відповідач не надає допомоги на утримання неповнолітньої дитини. Через це позивачка звернулася до суду з даним позовом; та просить суд задоволити позов про стягнення аліментів з відповідача на її користь, на утримання дитини, в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн., щомісячно. Позивачка не зявилася в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримала, просить справу розглядати без її участі. Надіслала до суду письмові пояснення на подані відповідачем заперечення проти позову. Зазначає, що дитина проживає з нею; позивачка не бажає збереження шлюбу. Надалі пояснення стосуються шлюбних відносин між сторонами, в них не спростовані доводи відповідача про надання останнім допомоги на утримання дитини. Відповідач позов не визнав. Пояснив суду, що він намагається зберегти сімю, всіляко допомагає позивачці утримувати дитину: надсилає грошові кошти, передає продукти харчування та одяг. Зважаючи, що відповідач приймає участь в утриманні дитини, просить суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. Частина 1 статті 184 СК України визначає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як встановлено в судовому засіданні, сторони є батьками неповнолітньої дитини. Дитина перебуває на утриманні позивачки. Батько дитини, відповідач у справі, надає допомогу на утримання дитини. Так, протягом лютого 2016 року відповідач надав на утримання дитини 1695, 43 грн., зокрема: переказав грошові кошти в сумі 500 грн. та передав дитині дитячі іграшки, продукти харчування. Протягом березня 2016 року відповідач надав на утримання дитини 822, 29 грн., зокрема: переказав грошові кошти в сумі 500 грн. та передав дитині продукти харчування, одяг. Протягом квітня 2016 року відповідач надав на утримання дитини 1183, 18 грн., зокрема: переказав грошові кошти в сумі 500 грн. та передав дитині іграшки, продукти харчування, одяг. Дані обставини стверджуються копіями квитанцій про переказ грошових коштів, касовими чеками, накладними. Отже, відповідачем не були порушені приписи ст. 180 СК України. Протягом лютого-квітня 2016 року відповідач надав позивачці допомогу на утримання дитини на загальну суму 3700, 90 грн. Позивачка не спростувала доводи відповідача про те, що він надає допомогу на утримання дитини. В ході розгляду справи було доведено, що батько дитини виконує покладені на нього обовязки з утримання дитини. За таких умов у позивачки не виникають підстави на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідач ніде не працює, не має стабільного доходу. І хоча він не надав доказів про те, що ним надавалася допомога в травні 2016 року проте, виходячи з загального розміру вже наданої допомоги на утримання дитини, суд вважає, що немає підстав для задоволення заявленого позову. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд виходить з приписів статті 11 ЦПК України, та приймає до уваги що суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог. Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed