Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем 02 серпня 2011 р. зареєструвала шлюб. Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося із-за різних поглядів на сім'ю та сімейні відносини. Між ними постійно виникали сварки, скандали. Вони втратили один до одного почуття кохання, взаєморозуміння та взаємоповаги. З вересня 2015 року подружні стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча має змогу. Відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натур. Вважає, що збереження сім'ї і подальше спільне життя з відповідачем неможливе, на примирення не згідна, а тому просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі, розмір якої визначити 1200 грн. щомісяця. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини, викладені в позовній заяві, а також пояснила, що під час наданого судом їм строку для примирення вони не помирилися. На примирення вона не згідна. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу. Пояснив суду, що весь час намагався помиритися з позивачкою, однак вона миритися не згідна. Проти стягнення аліментів, не заперечував, але згідний платити аліменти в сумі 200 - 300 грн. в місяць. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що сім'я подружжя розпалась, її зберегти неможливо, наданий судом сторонам строк для примирення позитивного результату не дав. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно з ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 51 ч.1 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 СК України). Згідно з ч. 2-4 ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу. Враховуючи вищенаведене шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є працездатним, має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Інших неповнолітніх чи повнолітніх дітей він не має. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, які відповідач не надає. Але разом з тим суд вважає, що позивачкою не доведені обставини, що мають істотне значення для стягнення аліментів з відповідача в твердій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно. Відповідач дійсно в даний час не працює, має мінливий дохід, але доказів тому, що він заробляє в місяць суму з якої б можна було б утримати аліменти в розмірі 1200 грн. в судовому засіданні позивачем надано не було. А тому враховуючи всі матеріали справи, матеріальний стан позивача та відповідача, суд вважає, що з відповідача на користь позивача на утримання їхньої неповнолітньої дитини мають бути стягнуті аліменти в твердій сумі, але в розмірі меншому, ніж це просить позивачка. На думку суду розмір аліментів має складати 800 грн. в місяць. Крім того з відповідача мають бути стягнуті судові витрати по справі в сумі 551,20 грн. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial