Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, уточнивши який вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка площею 3,305 га, що знаходиться на території Бояро-Лежачівської сільської ради Путивльського району Сумської області. Вона спадщину прийняла, однак не може отримати відповідне свідоцтво в органах нотаріату, оскільки державний акт, яким було підтверджено право власності останнього на землю, був виданий після смерті чоловіка. Просила визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку в порядку спадкування. Позивачка заявлені вимоги підтримала, просила розгляд справи провести без їх участі, про що повідомила до суду письмовою заявою. Представник відповідача Бояро-Лежачівської сільської ради Путивльського району Сумської області в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що надав до суду письмову заяву. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, яку прийняла його дружина [PERSON] , являючись спадкоємицею першої черги за законом згідно з положеннями ч.1 ст.529 ЦК Української РСР, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, що підтверджується свідоцтвом про смерть, свідоцтвом про укладення шлюбу, довідкою сільською ради, копією спадкової справи №61/2018 (а.с.6-8). До складу спадщини ввійшла земельна ділянка площею 3,305 га, розташована на території Бояро-Лежачівської сільської ради Путивльського району Сумської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що була зарезвована за ним на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-СМ №034492, виданого 21.12.2001 року Бояро-Лежачівською сільською ради Путивльського району Сумської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №366, кадастровий номер якій присвоєний не був (а.с.10-13) Позивачка звернулася до нотаріуса з питанням видачі свідоцтва про право на спадщину на цю земельну ділянку, але отримала відмову у зв`язку з видачею правовстановлюючого документа на неї після смерті спадкодавця (а.с.14). Як зазначено у п.23 ППВСУ від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 125 ЗК України, в редакції, яка діяла на час спірних правовідносин, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст.126 ЗК). Враховуючи, що спадкодавець не отримав за життя державного акту, суд вважає, що він не набув права власності на земельну ділянку. Між тим, судом враховується, що паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» №666/94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» №720/95. Зокрема, згідно п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Тобто відповідно до змісту статей 22,23 Земельного кодексу України ( 1990 р. N 561-XII) та Указу Президента України від 08.08.1995 року право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов - перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Судом встановлено, що [PERSON] отримав сертифікат на право земельну частку (пай) будучи членом СЗАПТ «Сейм» серії СМ №0107134, що підтверджується листом відділу у Путивльському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області та витягом з книги реєстрації сертифікатів (а.с.11,12). Пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Тобто, суд прийшов до висновку, що право [PERSON] на земельну частку (пай) було посвідчено відповідним сертифікатом на земельну частку (пай), а тому і сумнівів не викликає. В подальшому, Земельний кодекс було доповнено ст. 79-1, яка передбачала, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру, передбачених цим законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Таким чином, встановлені судом обставини підтверджують, що за життя спадкодавець розпочав процес приватизації, утім не завершив його, у зв`язку із смертю, а оскільки такі права не пов`язані нерозривно із спадкодавцем, то вони увійшли до складу спадщини, а тому належними способом захисту права спадкоємця, в даному випадку позивачки, є визнання за нею права на завершення приватизації спірної земельної ділянки, у зв`язку з чим позов останньої підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial