Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач ПАТ «[PERSON] Русь» звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ «АПТ Дніпро», про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 22 серпня 2013 року між ПАТ «[PERSON] Русь» та ТОВ «АПТ Дніпро» було укладено кредитний договір № 71699-44.3 на відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію та в її межах надав кредитні кошти на умовах: сума кредиту 2\~500\~000 грн., кінцевий термін повернення кредиту 21 серпня 2015 року, процентна ставка 21 %. Відповідно до умов п. 6.1.3. кредитного договору визначено обовязок позичальника своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом. Згідно п. 8.1 кредитного договору, у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення. Відповідно до умов п. 8.6. кредитного договору позичальник зобовязаний сплатити банку нараховані штрафні санкції за весь час прострочення ним виконання своїх зобовязань за договором, починаючи з дня, наступного за днем, коли зобовязання мало бути виконано до дня його фактичного виконання. Банк виконав умови кредитного договору, перерахувавши суму кредитних коштів на поточний рахунок позивальника ТОВ «АПТ Дніпро», що підтверджується меморіальними ордерами. 22 серпня 2013 року між ПАТ «[PERSON] Русь» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3585. Відповідно до умов п. 1.1 договору іпотеки майновий поручитель позичальника з метою забезпечення належного виконання основного зобовязання передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку та на умовах, визначених цим договором наступне нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,3851 га, кадастровий номер 3222484501:01:002:0114, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Ватутіна, 8-а ( земельну ділянку площею 0,0829 га, кадастровий номер 3222484501:01:002:0129, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Ватутіна, 8-а (земельна ділянка 2). Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки передбачено, що предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 973401. Право власності зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 1702582, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 108174732224. Предмет іпотеки 2 належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 342201. Право власності зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 1703444, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 108228432224. Відповідно до п. 2.1.3 договору іпотеки на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим договором, на предмет іпотеки без жодних обмежень може бути звернено стягнення. ТОВ «АПТ Дніпро», як позичальник, основне зобовязання за вказаним кредитним договором не виконав, в наслідок чого станом на 16 червня 2015 року у позичальника перед банком виникла заборгованість в розмірі 4\~347\~419,96 грн., з яких: 2\~500\~000 грн. основна заборгованість за кредитом, 150\~694,45 грн. сума несплачених відсотків, 12\~707,54 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів, 504\~520,54 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 6\~654,96 грн. 30 % річних за несвоєчасне погашення процентів, 275\~342,47 грн. 30 % річних за несвоєчасне погашення кредиту, 897\~500 грн. прострочена заборгованість за кредитом з урахуванням індексу інфляції. Ухвалою господарського суду Запорізької області від 13 липня 2015 року у справі № 908/3086/15 задоволено заяву ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» та визнано кредиторські вимоги банку до банкрута у розмірі 4\~347\~419,96 грн. Право банку звернути стягнення на заставне майно, передбачено у п. 5.2.6 кредитного договору № 71699-44.3 від 22 серпня 2013 року, а також визнане самим іпотечним договором від 22 серпня 2013 року. 26 червня 2015 року в порядку вимог п. 9.2 кредитного договору, на адресу позичальника банк направляв вимогу про відкликання кредиту, яка була залишення позичальником без реагування. Відповідно до висновку ТДВ «Некос» від 29 травня 2014 року за результатами проведення оцінки обєкта незалежної оцінки ринкова вартість земельної ділянки 1 становить 1\~662\~176 грн., земельної ділянки 2 371\~060 грн.. Вказана вартість предмета іпотеки узгоджена сторонами. Враховуючи викладене, позивач ПАТ «[PERSON] Русь» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» [PERSON] просив у рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] з обмеженою відповідальністю «АПТ ДНІПРО» перед Публічним акціонерним товариством «Банк «[PERSON] Русь» за кредитним договором № 71699-44.3 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 22 серпня 2013 року в розмірі 4\~347\~419 грн. 96 коп., з яких: основна заборгованість за кредитом 2\~500\~000 грн., сума несплачених відсотків 150\~694 грн. 45 коп., пеня за несвоєчасну сплату процентів 504\~520 грн. 54 коп., 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів 6\~654 грн. 96 коп., 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту 275\~342 грн. 47 коп., прострочена заборгованість за кредитом з урахуванням індексу інфляції 897\~500 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 22 серпня 2013 року: на земельну ділянку площею 0,3851 га, кадастровий номер 3222484501:01:002:0114, з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і\~ споруд, що\~ знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Ватутіна, 8-а, та належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 973401, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010732900418, вартістю 1\~662\~176 грн. 00 коп.; на земельну ділянку площею 0,0829 га, кадастровий номер 3222484501:01:002:0129, з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і\~ споруд, що\~ знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Ватутіна, 8-а, та належить [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 342201, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010994701676, вартістю 371\~060 грн., шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «Банк «[PERSON] Русь»; визнати за Публічним акціонерним товариством «Банк «[PERSON] Русь» право власності на земельну ділянку площею 0,3851 га, кадастровий номер 3222484501:01:002:0114, з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і\~ споруд, що\~ знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Ватутіна, 8-а; визнати за Публічним акціонерним товариством «Банк «[PERSON] Русь» право власності на земельну ділянку площею 0,0829 га, кадастровий номер 3222484501:01:002:0129, з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і\~ споруд, що\~ знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Ватутіна, 8-а. У судовому засіданні від 11 квітня 2016 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача ПАТ «[PERSON] Русь» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» позов підтримала та просила його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав та не заперечував проти його задоволення. У судове засідання представник третьої особи ТОВ «АПТ Дніпро» не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. У судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] не зявилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» та ТОВ «АПТ Дніпро» укладено кредитний договір № 71699-44.3 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 22 серпня 2013 року, відповідно до умов п. 1.1 якого, банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію та зобовязується надати кредитні кошти у розмірі та на умовах, визначених цим договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі. Кредит надається в грошовій формі на умовах: ліміт кредитної лінії 2\~500\~000 грн., кінцевий термін повернення кредиту 21 серпня 2015 року, тип процентної ставки фіксована; процентна ставка за користування кредитом 21,0% проценти річних. Відповідно до умов п. 1.2 кредитного договору кредит надається окремими частинами або повною сумою в межах встановленого ліміту кредитної лінії. Згідно умов п. 4.8 кредитного договору при надходженні від позичальника та/або поручителів (заставодавців, іпотекодавців, гарантів) коштів на сплату заборгованості за договором з порушенням черговості платежів, встановленої п. 4.9 договору з вини позичальника, банк має право самостійно перерозподілити кошти на погашення заборгованості позичальника у черговості, встановленій договором. Відповідно до умов п. 4.9 кредитного договору при надходженні грошових коштів в рахунок погашення заборгованості за договором, встановлюється наступна черговість виконання зобовязань позичальника: сплата прострочених процентів за користування кредитом та винагороди банку; сплата строкових процентів за користування кредитом та винагороди банку; сплата простроченої заборгованості за кредитом; сплата строкової заборгованості за кредитом; сплата пені за прострочення процентів; сплата пені за прострочення повернення кредиту; сплата інших, передбачених договором штрафних санкцій та інших платежів; відшкодування шкоди, повязаної з одержанням виконання зобовязань позичальником за цим договором. Відповідно до умов п. 6.1.3 кредитного договору обовязком позичальника за кредитним договором є своєчасне повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом. Відповідно до умов п. п. 8.1, 8.2 кредитного договору у випадку порушення строків (термінів) повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від несвоєчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення. У випадку порушення позичальником кінцевого терміну повернення кредиту та/або сплати відсотків, позичальник зобовязаний сплатити суму заборгованості за кредитом, нарахованими процентами та іншими платежами згідно з договором з урахуванням встановленого індексу інфляції та 30 % річних від простроченої суми за весь час прострочення. В подальшому, 28 квітня 2014 року між ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» та ТОВ «АПТ Дніпро» укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № 71699-44.3 на відкриття відновлювальної кредитної лінії від 22 серпня 2013 року, відповідно до умов якого сторони доповнили розділ 1 п. 1.3.3 та виклали його в редакції «1.3.3. Встановити плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячну плату в розмірі 2,0 % річних, розрахованої від суми щоденних залишків кредитної заборгованості, починаючи з 01 квітня 2014 року. Доповнено розділ 4 договору п. 4.5.1 та викладеного його в редакції «4.5.1. Нарахування банком щомісячної плати здійснюється щомісячно за період з 26 числа минулого календарного місяця по 25 число календарного місяця включно та у день остаточного повернення кредиту. День повернення кредитних коштів у часовий інтервал при розрахунку щомісячної плати не включається». Пункт 4.6.1 кредитного викладено в редакції «сплата позичальником щомісячної плати здійснюється щомісяця в строк з 25-го числа, по останній робочий день поточного місяця на рахунок банку, виходячи із фактичної заборгованості за кредитом». За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 16 червня 2015 року заборгованість ТОВ «АПТ Дніпро» за кредитним договором № 71699-44.3 від 22 серпня 2013 року становить 4\~347\~419,96 грн., яка складається із: 2\~500\~000 грн. основної заборгованості за кредитом, 150\~694,45 грн. суми несплачених відсотків, 12\~707,54 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів, 504\~520,54 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 6\~654,96 грн. 30 % річних за несвоєчасне погашення процентів, 275\~342,47 грн. 30 % річних за несвоєчасне погашення кредиту, 897\~500 грн. простроченої заборгованості за кредитом з урахуванням індексу інфляції. 22 серпня 2013 року на забезпечення виконання умов кредитного договору № 71699-44.3 від 22 серпня 2013 року, укладеного між ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» та [PERSON], як іпотекодавцем був укладений договір іпотеки. Відповідно до умов п. 1.1 договору іпотеки за цим договором іпотекодавець, як майновий поручитель позичальника з метою забезпечення належного виконання основного зобовязання передає іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, майно: земельну ділянку площею 0,3851 га, кадастровий номер 3222484501:01:002:0114, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Ватутіна, 8-а (земельна ділянка 1); земельну ділянку площею 0,0829 га, кадастровий номер 3222484501:01:002:0129, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Ватутіна, 8-а (земельна ділянка 2). Згідно умов п. 1.2 договору іпотеки земельна ділянка 1 належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯЕ № 973401), виданого Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 20 грудня 2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010732900418. Право власності іпотекодавця на земельну ділянку 1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20серпня 2013 року, індексний номер витягу 8234464, номер запису про право власності 1702582, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 108174732224. Земельна ділянка 2 належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯЗ № 342201), виданого Управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі Київської області 02 жовтня 2009 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010994701676. Право власності іпотекодавця на земельну ділянку 1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20серпня 2013 року, індексний номер витягу 8229572, номер запису про право власності 1703444, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 108228432224. Пунктом 1.3 договору іпотеки передбачено, що згідно звіту про оцінку від 21 травня 2013 року, складеного субєктом оціночної діяльності [PERSON] з додатковою відповідальністю «Некос» вартість земельної ділянки 1 становить 1\~662\~176 грн. без ПДВ. Згідно звіту про оцінку від 21 травня 2013 року, складеного субєктом оціночної діяльності [PERSON] з додатковою відповідальністю «Некос» вартість земельної ділянки 2 становить 371\~060 грн.. Погоджена сторонами вартість предмета іпотеки становить 2\~033\~236 грн. без ПДВ. Відповідно до умов п. 2.1.1 договору іпотеки предмет іпотеки є власністю іпотекодавця і він вправі ним розпоряджатися. На момент укладення цього договору предмет іпотеки (чи будь-яка його частина) нічим не обтяжений, права іпотекодавця щодо розпорядження предметом іпотеки нічим не обтяжені. Відповідно до умов п. 2.1.2 договору іпотеки предмет іпотеки є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Надана письмова заява (згода) дружини іпотекодавця [PERSON], справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 22 серпня 2013 року за реєстровим номером 3574. Згідно матеріалів справи вбачається, що 13 червня 1973 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ДБ № 273423 від 13 червня 1973 року. Згідно до вимог ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хворобою) самостійного заробітку (доходу). Кожна річ набута за час шлюбу, є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості. Відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про заставу» майно, що перебуває у спільній власності може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників. До матеріалів справи представником позивача було долучено копію заяви [PERSON] від 22 серпня 2013 року, з якої вбачається, що [PERSON] надала свою згоду чоловіку [PERSON] на передачу в іпотеку ПАТ «[PERSON] Русь», належних їм на праві спільної сумісної власності подружжя: земельну ділянку площею 0,3851 га, кадастровий номер 3222484501:01:002:0114, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Ватутіна, 8-а (земельна ділянка 1) та земельну ділянку площею 0,0829 га, кадастровий номер 3222484501:01:002:0129, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Ватутіна, 8-а (земельна ділянка 2). Вказана заява посвідчена 22 серпня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за реєстровим номером 574. Отже, в даному випадку власник майна [PERSON] отримав згоду від своєї дружини [PERSON] на розпорядження майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя, та за згодою своєї дружини передав в іпотеку ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» вказане нерухоме майно. Відповідно до умов п. 2.1.3 договору іпотеки на підставах, передбачених чинним законодавством України та цим договором, на предмет іпотеки без жодних обтяжень може бути звернене стягнення. Згідно умов п. 2.1.7 договору іпотеки іпотекодавець ознайомлений з усіма умовами кредитного договору та цього договору, розуміє та згоден з ними. Відповідно до умов п. 3.1.13 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку і випадках, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України. Відповідно до умов п. п. 3.1.14, 3.1.15 договору іпотеки іпотекодержатель має право самостійно обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки та реалізації предмета іпотеки, за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, інших платежів, неустойки, збитків, завданих порушенням умов кредитного договору та/або цього договору, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, повязаних з предявленням вимоги і зверненням стягнення на предмет іпотеки та з реалізацією предмета іпотеки, включаючи витрати по вчиненню виконавчого напису, на оплату нотаріальних послуг, судові витрати, на оплату послуг залучених експертів, витрати на підготовку проведення прилюдних торгів, та інші витрати іпотекодержателя, якщо вони будуть мати місце. Згідно умов п. 3.1.16 договору іпотеки іпотекодержатель має право вимагати від позичальника виконання основного зобовязання незалежно від настання строку його виконання, у разі порушення позичальником зобовязань за кредитним договором та/або іпотекодавцем цим договором, а у разі невиконання такої вимоги іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 4.2 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у повному обсязі, який визначається іпотекодержателем самостійно на момент реалізації свого права звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі: основну суму кредиту, проценти за користування кредитом, винагороди та інші платежі, визначені кредитним договором, неустойка (штрафи, пені тощо) за порушення основного зобовязання та/або умов цього договору, витрати понесені іпотеко держателем у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію. Відповідно до п. 5.4 договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п. 5.4.1 договору іпотеки задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, а цей договір іпотеки є правовстановлюючим документом. При цьому сторони з розумінням ст. 37 Закону України «Про іпотеку» свідчить, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації згідно вимог чинного законодавства України, незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію прав власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав умови кредитного договору. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття шляхом проведення оцінки субєктом оціночної діяльності. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Вимогами ч. 1 ст. 575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою є вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом. Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до припинення дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобовязання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. За правилами ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити такі істотні умови: для іпотекодавця та іпотекодержателя юридичних осіб відомості про найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в єдиному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців, для громадян України прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обовязкових платежів; зміст та розмір основного зобовязання, строк і порядок його виконання та/або посилання на правочин, у якому встановлено основне зобовязання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; посилання на видачу заставної або її відсутність. Внаслідок укладеного договору іпотеки [PERSON], якому на праві власності належать передані в іпотеку земельні ділянки було здійснено забезпечення виконання зобовязання ТОВ «АПТ Дніпро»перед ПАТ «Банк «[PERSON] Русь». Наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами № 6325 від 16 вересня 2013 року, № 3911 від 24 вересня 2013 року, № 9386 від 03 лютого 2014 року, № 1741 від 17 лютого 2014 року, № 4490 від 18 лютого 2014 року, № 0415 від 18 лютого 2014 року, № 0526 від 24 лютого 2014 року, № 0231 від 04 серпня 2014 року, № 8149 від 15 серпня 2014 року № 8710 від 18 серпня 2014 року, № 1932 від 19 серпня 2014 року, № 1097 від 29 серпня 2014 року підтверджується надання ТОВ «АПТ Дніпро» кредиту у розмірі 2\~500\~000 грн. згідно з кредитним договором №71699-44.3 від 22 серпня 2013 року. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до вимог ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до умов п. п. п. 5.3. 5.3.3 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством України за вибором, в тому числі: на підставі виконавчого напису нотаріуса, на підставі рішення суду; шляхом позасудового врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у формах, порядку та на умовах, викладених у п. 5.4. цього договору. При цьому застереження, зазначене в п. 5.4. цього договору, є договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Визначені в цьому пункті договору способи задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджають іпотекодержателю застосувати інші не заборонені законодавством способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Пунктом 5.4. іпотечного договору передбачене застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до умов п. 5.4.1. іпотечного договору задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, а цей договір іпотеки є правовстановлюючим документом. При цьому сторони з розумінням змісту ст. 37 Закону України «Про іпотеку» свідчать, що право іпотекодержателя зареєструвати право власності на предмет іпотеки на підставі положень цього підпункту договору є безумовним, тобто підлягає реєстрації згідно вимог чинного законодавства України, незалежно від претензій іпотекодавця, а рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки може бути оскаржене іпотекодавцем в судовому порядку лише у випадку, якщо він доведе, що повністю виконав умови кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки . Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з матеріалів справи, за невиконання зобовязань за кредитним договором № 71699-44.3 від 22 серпня 2013 року ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» нарахував ТОВ «АПТ Дніпро» заборгованість у розмірі 4\~347\~419 грн. 96 коп., що підтверджується наявними матеріалами справи. За правилами ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до вимог ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до вимог ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя. Відповідно до вимог п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником чи іпотекодавцем порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателю на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Разом із тим ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є договір про задоволення вимог іпотекодержателя (або застереження в іпотечному договорі). З матеріалів справи вбачається, що згідно умов договору іпотеки № 71699-44.3 від 22 серпня 2013 року, укладеного між ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» та [PERSON], сторонами було погоджено застереження щодо про задоволення вимог іпотекодержателя. У наданих суду поясненнях, представник позивача суду пояснив, що банк скористався своїм право та на власний розсуд обрав спосіб звернення стягнення на іпотечне майно шляхом визнання права власності на нього, у відповідності до вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки від 22 серпня 2013 року. Також представник банку в наданих суду поясненнях зазначив, що банк не звертався до відповідача [PERSON] з питанням щодо задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», та не укладав з іпотекодавцем договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Як вбачається з умов договору іпотеки від 22 серпня 2013 року № 71699-44.3 іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законодавством України за вибором, в тому числі: на підставі виконавчого напису нотаріуса, на підставі рішення суду; шляхом позасудового врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у формах, порядку та на умовах, викладених у п. 5.4. цього договору. Однак порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачено у відповідності до норм ст. ст. 335, 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів, що передбачено ч. 1 ст. 328 ЦК України. Стаття 392 ЦК України, положеннями якої передбачено порядок визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Такий правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 30.03.2016 року у справі\~\~№ 6-1851цс15, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. Разом з тим слід зазначити, що позивачем було порушено процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки банк не повідомляв відповідача [PERSON] про наявну в нього заборгованість і не надсилав йому відповідної досудової вимоги, яка б містила відповідне застережнння щодо можливого звернення стягнення на іпотечне майно. Згідно п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Згідно умов п. 5.2 договору іпотеки при настанні будь-якого з випадків, зазначених у п. 5.1 цього договору, у разі прийняття іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушень, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобовязання, вимога про його виконання протягом 30 календарних днів з моменту її отримання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі звернутися про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегульовання. Положення цього пункту не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановлений чинним законодавством України порядку. За правилами ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. З викладеного вбачається, що позивач ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» невірно обрав спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки. Обраний позивачем спосіб згідно вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та умов іпотечного договору є позасудовим способом врегулювання даного питання, тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» про звернення стягнення на предмет іпотеки\~шляхом визнання права власності на предмет іпотеки. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, по позовні вимоги ПАТ «Банк «[PERSON] Русь» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «[PERSON] Русь» до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ТОВ «АПТ ДНІПРО», [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на майно не підлягає задоволенню..

Outcome: dismissed