Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивач КС «Турбота-Полтава» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне. 14 грудня 2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №297-С, за умовами якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 8870,00\~грн. строком користування 72 місяці та терміном повернення 26 травня 2015 року. Відповідачка зобовязалась повернути кредит та сплатити проценти за його користування у розмірі 55 відсотків річних. Пунктом 5.1. Кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. На момент закінчення строку дії кредитного договору, відповідач не виконала взяті на себе договірні зобовязання щодо сплати отриманого кредиту та відсотків за користування ним, від виконання обовязків за договором ухиляється, заборгованість не погашає, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість за кредитом. З дня отримання кредиту здійснено оплату в сумі 11200,00: по відсотках 8720,00 по тілу кредиту 2480,00 грн. Станом на 25 січня 2017 року заборгованість відповідача перед КС «Турбота-Полтава» складає 34436,24 грн та включає в себе: - 6390,00 грн - залишок несплаченого кредиту; - 6891,50 грн - заборгованість по відсоткам; - 13783,00 грн - подвійні відсотки згідно п. 5.3. даного договору; - 829,66 грн - 3% річних; - 6542,08 грн - донарахування суми з урахуванням інфляції. З огляду на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 34436,24 грн та судові витрати. В судовому засідання представник позивача КС «Турбота-Полтава» [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с.22,82,103,111,134/. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнавав, надав до суду зустрічну позовну заяву /а.с.26-29/, предмет та підстави якої пізніше змінив у заявах від 11 квітня 2017 року /а.с.44-47/ та від 26 травня 2017 року /а.с.86-88/, крім того надав заяву про застосування строку позовної давності /а.с.84-85/. З урахуванням усіх змін підстав та предмету зустрічного позову, просив визнати п. 5.3. розділу 5 «Порядок надання/погашення кредиту та нарахування/сплати процентів» кредитного договору № 297с від 26 листопада 2012 року укладеного між фізичною особою [PERSON] та кредитною спілкою «Турбота Полтава» недійсним; визнати недійсним кредитний договір №297с від 26 листопада 2012 року в цілому; зобовязати відповідача КС «Турбота Полтава» повернути надмірно сплачені позичальником кошти позивачу за зустрічним позовом [PERSON]; стягнути з кредитної спілки «Турбота Полтава» подвійні збитки, завдані позичальнику [PERSON] своїми неправомірними діями. Посилається при цьому на невиконання КС «Турбота Полтава» переддоговірної роботи з позичальником, передбаченої ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», введення [PERSON] в оману, а також відсутність у КС «Турбота Полтава» права надання кредитних послуг з огляду на вимоги законодавства про отримання ліцензії на надання фінансових послуг. Крім того, вважає несправедливими умови п. 5.3 кредитного договору, яким передбачено стягнення процентів у подвійному розмірі від суми простроченого платежу за кожний день прострочки, посилаючись при цьому на п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що умови договору є несправедливими зокрема встановлення вимог щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором. Тому вважає, що розмір пені, встановлений у спірному договорі не повинен перевищувати половину розміру отриманого кредиту згідно договору, тобто 4435,00 грн. Посилається він також на Рішення Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року. Представник відповідача за зустрічним позовом КС «Турбота Полтава» [PERSON] вимоги зустрічної позовної заяви не визнавала та просила відмовити у її задоволенні, надала до суду заперечення /а.с.52-54/, у яких зазначила, що [PERSON] було надано для ознайомлення проект кредитного договору, в якому було зазначено всі умови. Крім того, згідно діючого на час укладення кредитного договору законодавства, кредитна спілка має статус фінансової установи за законом та набуває його з моменту її державної реєстрації та оскільки [PERSON] кредит видавався за рахунок коштів пайового капіталу КС «Турбота Полтава», ліцензуванню така діяльність не підлягала. Суд, заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши обставини справи, перевіривши їх наявними доказами та надавши доказам правової оцінки, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно статті 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх обєднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок обєднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про кредитні спілки» члени кредитної спілки мають право одержувати від кредитної спілки кредити та користуватися іншими послугами, які надаються членами кредитної спілки відповідно до її статуту. Аналізуючи зміст вказаних норм вбачається, що кредитні спілки надають послуги тільки своїм членам. Кредитні спілки не мають права надавати кредити особам, які не є її членами. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі своєї заяви від 26 листопада 2012 року /а.с.5/ була прийнята в члени кредитної спілки «Турбота-Полтава» - членський №375, що відповідає вимогам частини 3 статті 10 Закону України «Про кредитні спілки». Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 16 листопада 2012 року між КС «Турбота-Полтава» та членом кредитної спілки [PERSON] (членський квиток № 375) було укладено кредитний договір /а.с.3/. За умовами вказаного договору (п.1.1), кредитодавець КС «Турбота-Полтава» зобовязується надати позичальникові [PERSON] кредит у сумі 8870,00 грн., а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти у розмірі 55% річних. Строк дії договору, згідно п.2.1. становить 30 місяці, тобто з 26 листопада 2012 року по 26 травня 2015 року. За умовами п. 5.3.1. договору при порушенні строків сплати кредиту та процентів позичальник сплачує проценти в подвійному розмірі від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Згідно з підпунктом 4 пункту 4.1.1 кредитного договору кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за умов порушення позичальником умов договору, у тому числі і затримання сплати позичальником частини Пунктом 11.2 кредитного договору сторони обумовили збільшений строк позовної давності до вимог щодо правовідносин, повязаних з укладанням та виконанням цього договору, тривалістю у шість років. Згідно протоколу №85 засідання кредитного комітету кредитної спілки «Турбот-Полтава» від 26 листопада 2012 року, поміж іншого було прийнято рішення про видачу [PERSON] кредиту готівкою у розмірі 8870,00 грн на 30 місяців з щомісячною сплатою кредиту рівними частинами кожного 26 числа місяця під 55% річних на залишок тіла кредиту із кінцевим терміном погашення кредиту 26 травня 2015 року /а.с.57/. [PERSON] отримала обумовлену договором суму кредиту, що підтверджується видатковим касовим ордером № б/н від 26 листопада 2012 року /а.с.5/ та випискою з касової книги /а.с.58/. Згідно довідки КС «Турбота-Полтава» від 10 квітня 2017 року № 93 кредит у сумі 8870,00, який отримала [PERSON] виданий за рахунок коштів пайового капіталу /а.с.55/. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором /а.с.8-9/ вбачається, що станом 25 січня 2015 року загальна сума заборгованості становить 34436,24 грн, з яких: - тіло кредиту 6390,00 грн; - відсотки за користування кредитом 6891,50 грн.; - подвійні відсотки відповідно до п. 5.3. договору 13783,00 грн.; - донарахування суми з урахуванням індексу інфляції 6542,08 грн. - нарахування 3% річних 829,66 грн. Згідно вказаного розрахунку, відповідачем сплачено тіло кредиту у сумі 2480,00 грн. та відсотків у сумі 8720,00 грн. Нараховано відсотків до виникнення прострочки з 26.11.2012 року по 26.12.2012 року 400,97 грн за 30 днів та після виникнення прострочки з 27.12.2012 року по 25.01.2017 року - 15210,53 грн за 1492 дні. Таким чином, 15210,00 грн + 400,97 грн 8720,00=6891,50 грн відсотки за користування кредитом. На підтвердження повідомлення відповідача про наявність заборгованості позивач надав скріншот екрану монітору компютера /а.с.59/, однак суд критично оцінює даний документ, оскільки він не є належним та допустимим доказом по справі, із нього не можливо достовірно встановити чи повідомлялась [PERSON] про її заборгованість. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, подвійний розмір процентної ставки за своєю правовою природою є неустойкою. Оскільки відсотки за весь період заборгованості становлять 6891,50 грн., подвійні відсотки за розрахунком позивача складають 13783,00 грн. Суд зважає на те, що представником відповідача за первісним позовом заявлено заяву про застосування строку позовної давності /а.с.84/. Положеннями частин 3, 4 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Однак, оскільки у відповідності до ч.1 ст.259 ЦК України сторони обумовили збільшений строк позовної давності до вимог щодо правовідносин, повязаних з укладанням та виконанням цього договору, тривалістю у шість років, заява про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки позовну заяву подано у межах встановленого договором строку позовної давності. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимоги в частині стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 829,66 грн. та інфляційних втрат у розмірі 6542,08 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] у заявленому зустрічному позові просить визнати п. 5.3. розділу 5 «Порядок надання/погашення кредиту та нарахування/сплати процентів» кредитного договору №\~297с від 26 листопада 2012 року укладеного між фізичною особою [PERSON] та кредитною спілкою «Турбота Полтава» недійсним; визнати недійсним кредитний договір №297с від 26 листопада 2012 року в цілому; зобовязати відповідача КС «Турбота Полтава» повернути надмірно сплачені позичальником кошти позивачу за зустрічним позовом [PERSON]; стягнути з кредитної спілки «Турбота Полтава» подвійні збитки, завдані позичальнику [PERSON] своїми неправомірними діями. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктом 5.3. кредитного договору встановлено, що прострочення сплати кредиту та процентів згідно п.4.2. не зупиняє нарахування проценті, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем. Підпункт 1) п. 5.3. договору передбачає, що при порушенні строків сплати кредиту та процентів Позичальник сплачує проценти в подвійному розмірі простроченого платежу за кожен день прострочки. Відповідно до п.5. ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. За приписами п. 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Суд також зважає на те, що одним із фундаментальних принципів приватноправових відносин є принцип свободи договору, закріплений п.3 ст. 3 ЦК України. Разом з тим, зазначена свобода є обмеженою межі дії цього принципу визначаються критеріями справедливості , добросовісності, пропорційності, розумності (рішення Конституційного суду України справа № 1-26/2011 від 10 листопада 2011 року)/а.с.44-45/. Таким чином, оскільки неустойка, у вигляді подвійних відсотків за порушення позичальником строків сплати кредиту та процентів у загальному розмірі становить 13783,00 грн., тобто явно більше ніж 50% загальної суми неповернутого кредиту, суд приходить до висновку, що п.п. 1 п 5.3. даного кредитного договору є несправедливим та вважає за необхідне визнати його недійсним. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року. Однак вимоги позивача за зустрічним позовом щодо визнання недійсним кредитного договору №297с від 26 листопада 2012 року в цілому жодним чином не обґрунтовані. Так, КС «Турбота-Полтава» ліцензія на надання фінансових послуг в порядку Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не видавалась. Разом з тим, КС «Турбота-Полтава» є юридичною особою, в установленому законом порядку проведена її реєстрація, що підтверджується свідоцтвом про її державну реєстрацію, Статутом та довідкою з ЄДРПОУ /а.с.11, 65-85/. Право надавати кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій формі та безготівковій формі передбачене підпунктом «б» п. 5.1. Статуту. П. 4 ст. 8 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що ліцензуванню кредитній спілці підлягає діяльність по залученню внесків (вкладів) члені кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону. Таким чином, надання фінансових кредитів без відповідної ліцензії дозволяється у разі, якщо фінансові кредити надаються за рахунок капіталу кредитної спілки кредитуванню за рахунок власних коштів, а також коштів обєднаних кредитних спілок, залучених кредитною спілкою, що є їх членом, та коштів спільних фінансових фондів асоціацій кредитних спілок, утворених їх членами. Окрім того, згідно статті 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх обєднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок обєднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про кредитні спілки» члени кредитної спілки мають право одержувати від кредитної спілки кредити та користуватися іншими послугами, які надаються членами кредитної спілки відповідно до її статуту. В ході судового розгляду було встановлено, що [PERSON] після сплати вступного та пайового внесків, на підставі своєї заяви від 26 листопада 2012 року була прийнята в члени кредитної спілки «Турбота-Полтава» - членський квиток №375, що відповідає вимогам частини 3 статті 10 Закону України «Про кредитні спілки». Тобто кредитний договір № 297 С від 26 листопада 2012 року, правомірно укладений з відповідачем, як з членом кредитної спілки. Згідно пункту 6 частини 1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Частиною 3 статтею 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Пунктом 3 частини 1 статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів. Отже, з наведених норм Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та кредитного договору №297 С від 26 листопада 2012 року вбачається, що між КС «Турбота-Полтава» та [PERSON] укладено договір в рамках Закону України «Про кредитні спілки», кредит видавався КС «Турбота-Полтава» [PERSON] на соціальні потреби, у той час, як фінансовий кредит їй позивачем не видавався. Крім того, позовні вимоги КС «Турбота-Полтава» до відповідача ґрунтуються на укладеному кредитному договорі, сторони якого приступили до його виконання. Ст. 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Також суд зважає на те, що позовні вимоги позивача за зустрічним позовом щодо зобовязання відповідача КС «Турбота Полтава» повернути надмірно сплачені позичальником кошти позивачу за зустрічним позовом [PERSON] та стягнути з КС «Турбота Полтава» подвійні збитки, завдані позичальнику [PERSON] своїми неправомірними діями, жодним чином не обґрунтовані, не зазначено якими саме діями та які збитки, на яку суму були завдані КС «Турбота Полтава» [PERSON], підстави стягнення цих збитків у подвійному розмірі, а також яку саме суму надмірно сплачених коштів позивач за зустрічним позовом просить стягнути та яким чином на його думку утворились ці надмірні платежі. Крім того, жодним чином не обґрунтовано та не доведено позивачем за зустрічним позовом введення [PERSON] в оману під час укладення оскаржуваного нею кредитного договору. З огляду на зазначене, зустрічна позовна заява підлягає частковому задоволенню в частині визнання недійсним пп.1 п. 5.3. кредитного договору № 297-С від 26 листопада 2012 року, укладеного між Кредитною спілкою «Турбота-Полтава» та [PERSON] Також первинний позов КС «Турбота-Полтава» до [PERSON] підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 297-С від 26 листопада 2012 року в розмірі 20653,24 грн (Двадцять тисяч шістсот пятдесят три гривні двадцять чотири копійки), у тому числі: - 6390,00 грн - тіло кредиту; - 6891,50 грн. - відсотки за користування кредитом; - 6542,08 грн - донарахування суми з урахуванням індексу інфляції; - 829,66 грн - нарахування 3% річних. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 01 лютого 2017 року, КС «Турбота Полтава» було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі, з [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України підлягають стягненню судові витрати у сумі 960,00 (60% від 1600,00 грн., які підлягали сплаті позивачем за первісним позовом). У свою чергу із КС «Турбота-Полтава» до спеціального фонду Державного бюджету України стягненню підлягають судові витрати у розмірі 640,00 грн. (40% від 1600,00 грн., які підлягали сплаті позивачем за первісним позовом), а судові витрати у розмірі 160,00 грн. (25% від 640,00 грн., які підлягали б сплаті позивачем за зустрічним позовом). На підставі викладеного та

Outcome: partial