Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки, вказавши в ньому, що її хрещена мати [PERSON] проживала разом з чоловіком [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 14.04.69 року. В 1962 році [PERSON] та [PERSON] усиновили дівчинку Гарафіну, відповідачку по справі, яка проживала з батьками в селі Великий Кучерів Сторожинецького району Чернівецької області. Коли усиновленій дівчинці виповнилося 12 років, у неї почалися конфлікти з прийомними батьками і згодом вона за власною волею перейшла жити до рідних мами та тата в с. Великій Кучерів. В подальшому відповідачка ще декілька разів на невеликі проміжки часу поверталася до прийомних батьків, але відносини між нею та прийомними батьками не покращилися, оскільки відповідачка їх зневажала та вважала, що у неї є рідні батько та мати, яких вона любить, а [PERSON] не мають право її виховувати та робити зауваження. Фактично з 15 років відповідачка проживала та була прописана зі своїми біологічними батьками в селі Великий Кучерів Сторожинецького району Чернівецької області. Крім того, відповідачка ніколи не була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] Після повернення прийомної доньки до рідних батьків [PERSON] та [PERSON] проживали та вели господарство вдвох. Приблизно в 1973 році відповідачка одружилася та виїхала на постійне проживання в іншу область. На багато років [PERSON] та [PERSON] зовсім втратили зв'язок з прийомною донькою. Перший лист від неї вони отримали приблизно через десять років і почали листуватися з нею. Пристаріле подружжя знову пробували налагодити відносини з прийомною донькою та її дітьми, пропонували, щоб хтось з них переїхав жити до них в Чернівці. Але всі їх спроби були марними. За десятки років відповідачка всього декілька разів відвідувала своїх прийомних батьків: була на 70-ти річчі прийомною матері і пару раз заходила до [PERSON], коли приїздила в м. Чернівці на Калинівський ринок за товаром. Вказала, що в 1993 році [PERSON] та [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS]. На початку 1990 років [PERSON] та [PERSON], в зв'язку з віком та станом здоров'я, почали потребувати сторонньої допомоги та догляду. Оскільки близьких родичів у них не було, вони звернулися до прийомної доньки, відповідачки по справі, яка проживала в Запорізькій області, з проханням надавати їм таку допомогу та догляд і запропонували тоді залишити відповідачці у спадок належну їм квартиру. Незважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] були одинокими, старими та хворими людьми та потребували допомоги, а інших осіб, які б могли їм надавати таку допомогу не було, відповідачка їм відмовила. Так як [PERSON] та [PERSON] розуміли, що самостійно вони не можуть забезпечити умови свого життя, їм потрібна стороння допомога, а прийомна донька у такій допомозі їм відмовила, до чужих людей вони відносилися з осторогою, приблизно в 1995 році вони звернулися до позивача, яка була їх похресницею, з проханням доглядати за ними, допомагати по господарству, купувати продукти, готувати їжу тощо, тобто надавати їм допомогу та піклування, як самотнім старим та хворим людям. Вона не змогла їм відмовити у допомозі, оскільки бачила, що вони дійсно перебувають у безпорадному стані і потребують сторонньої допомоги, яку їм не має кому надавати. Приблизно з 1995 року вона та члени її родини, які самі проживали в іншому населеному пункті, декілька разів на тиждень по черзі приїздили в Чернівці, щоб доглядати за подружжям, допомагати по господарству, прибирати, купувати продукти, готувати їжу тощо. [PERSON] був пенсіонером з 1980 року. З 1999 року - інвалідом другої групи безстроково. В кінці 2010 року переніс інфаркт міокарда. Перебував на лікуванні в Обласному клінічному кардіологічному диспансері та Чернівецькому обласному госпіталі для інвалідів Вітчизняної війни. Після того, як прийомна донька відмовила їм у наданні допомоги, [PERSON] та [PERSON] з прийомною донькою майже не спілкувалися, вона їм ні матеріально, ні морально не допомагала, після 90-тих років подружжя також прийомній доньці не допомагало. Відповідачка догляд за прийомними батьками, який вони потребували з 1990 року, не здійснювала. Відповідно ні [PERSON], ні [PERSON] не відчували себе нічим зобов'язаними відповідачці та не бажали, щоб вона успадковувала після них якесь майно, а оскільки вона з родиною були єдиними хто піклувався та цікавився їх життям та надавав всю необхідну допомогу, [PERSON] ще 09.08.2000р. склав заповіт, яким все своє майно заповідав їй. [INFO] померла [PERSON]. Відповідачка на похорони прийомної матері не приїздила. Всі клопоти та витрати, пов'язані з організацією похованням [PERSON] взяла на себе вона. Після смерті дружини [PERSON] залишився зовсім самотньою, старою людиною. В зв'язку з віком і станом здоров'я він знаходився у безпорадному стані та потребував допомоги від єдиної родички яку мав - прийомної доньки, але відповідачка і після смерті прийомної матері не надавала допомоги прийомному батькові. Хоча вона не була кровною родичкою [PERSON], вона не змогла лишити його напризволяще. І в подальшому продовжувала доглядати за ним та надавати всю необхідну допомогу. З часом стан здоров'я [PERSON] все погіршувався і вже не достатньо було декілька разів на тиждень приїздити до нього, купувати продукти та допомагати по господарству. Зважаючи на те, що вона працювала та проживала в іншому населеному пункті, вона не могла постійно перебувати з старою та хворою людиною, якій була постійно потрібна допомога, та була змушена винаймати людей, яким платила гроші за догляд. Відповідачка взагалі не цікавилася, як живе її прийомний батько і зв'язків з ним не підтримувала, незважаючи на потребу останнього в цьому. Єдиний раз відповідачка відвідала прийомного батька приблизно в 2007р., коли приїздила в Чернівці на похорони своєї рідної матері. Після цього вони не спілкувалися. Після смерті [PERSON], яка померла [INFO]., відкрилася спадщина, яка складається з 1\\2 частини квартири [ADDRESS] ч. Чернівці. Спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася. З заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. Але чоловік покійної [PERSON], який проживав разом з спадкодавцем на момент її смерті вважається таким, що прийняв спадщину. З 21.06.2002 року відповідачка здійснювала підприємницьку діяльність, була зареєстрована, як суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа, та отримувала від цієї діяльності дохід. Вона їздила в Чернівці за товаром, і мала можливість відвідувати [PERSON] та надавати йому допомогу, але не робила цього, бо не вважала його своїм батьком, а мала рідних батьків з якими підтримувала відносини. Розуміючи, що відповідачка ніколи не поважала їх, як батьків чи осіб, які виховували її в дитинстві, зважаючи на всі образи та поведінку прийомної доньки, яка при першій можливості їх покинула та повернулася до рідних батьків, ніколи не турбувалася про них, не допомагала та не цікавилася їх життям та здоров'ям, а навпаки зневажала та ображала, [PERSON], [INFO], повторно заповітом від 18.01.13р., посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іщенко A.B. за реєстр. № 195, заповідав все своє майно їй. [INFO] [PERSON] помер. Прийомна донька покійного - відповідачка по справі на похорони не приїздила. Всі клопоти та витрати, пов'язані з похованням спадкодавця несла вона. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS]. 30.07.2015року вона, як спадкоємиця за заповітом [PERSON], звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини і дізналася, що за заявою прийомної доньки спадкодавця про прийняття спадщини, ще 09.07.15р. приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] відкрита спадкова справа . Оскільки відповідачка народилась [INFO], на день смерті прийомного батька їй виповнилося 59 років, тобто вона досягла пенсійного віку, тому незалежно від змісту заповіту претендує на обов'язкову частку у спадщині. Отже відповідачка, як прийомна донька спадкодавця, яка є єдиною спадкоємицею за законом першої черги після смерті [PERSON] претендує на обов'язкову частку у спадщині, що фактично складає 1\\2 частину квартири [ADDRESS]. Вважає, що обов'язкова частка відповідачки у спадщині після смерті [PERSON] має бути зменшена оскільки відповідачка не підтримувала зв'язки зі спадкодавцем, незважаючи на потребу останнього в цьому; не здійснювала за ним догляду та не допомагала йому, коли від знаходився у безпорадному стані; відповідачка не потребує матеріальної допомоги оскільки займається підприємницькою діяльністю та отримує від неї дохід; десятки років не отримувала матеріальної допомоги від спадкодавця; сама ні матеріально, ні морально не допомагала спадкодавцю, не вважаючи його своїм батьком, в зв'язку з чим не цікавилася його життям взагалі. Просить зменшити обов*язкову частку відповідачки у спадщині після смерті [PERSON], який помер [INFO] до 1/10 частини спадкового майна. В судовому засіданні позивачка та іі представник позовні вимоги підтримали. підтвердивши обставини, які зазначені в позові, просили позов задовольнити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали та надали заперечення, в яких вказали, що у шкільному віці вона фактично проживала зі своїми прийомними батьками, курс середньої школи з виробничим навчанням вона закінчили в м. Чернівці. Після закінчення школи працювала на Чернівецькому машинобудівному заводі. В 1973 році зареєструвала шлюб та народила доньку [PERSON] В 1974 році переїхала з сім*єю в Херсонську область за програмою уряду СРСР по переселенню , однак зажди підтримувала зв*язку з прийомними батьками. Вона завжди тепло по-родинному родинному спілкувалася з батьками, вони їздили один до одного в гості, кожну відпустку поводили разом як звичайна нормальна сім'я. Систематично спілкувалися по телефону, обмінювалися листами та вітальними листівками на дні народження та усі свята. В 1977 році вона приїжджала в м. Чернівці на похорон бабусі [PERSON], (матері своєї прийомної мами [PERSON].). В 1978 році батьки приїжджали в і до неї. Між ними були добрі, теплі родинні відносини як у батьків та доньки, батьки дуже раділи внукам, проводили з ними час, вникали у сімейні проблеми і допомагали молодій сім'ї моєї клієнтки. У 1981 році, коли вона з чоловіком і молодшим сином проводили відпустку у батьків в Чернівцях, її син захворів і був госпіталізований в стаціонар обласної дитячої лікарні. Вона з дитиною лежали в лікарні, її чоловік жив у батьків і вони всі разом приходили до лікарні провідувати. В 1987 році вона з сім'єю також відпочивали у батьків в м. Чернівці. Між нею та батьками були теплі родинні стосунки, вони систематично спілкувалася телефоном. В 1991 році батьки приїжджали до неї в м. Енергодар на весілля старшої внучки. З 1987 року вона була призначена на посаду машиніста 7 розряду Запорізької ТЕС, отримувала високу заробітну плату, і з цього часу матеріально допомагала батькам, в тому числі передавала їм гроші. Так, в 1994 році батько почав займатися комерцією на ринку по вул. Стасюка, і вона допомагала йому розпочати власний бізнес, передаючи гроші через гр. [PERSON] Про смерть своєї матері вона дізналася від батька, але фізично не змогла вчасно прибути на похорон, тому приїхала із запізненням. У свій черговий приїзд передала батькові гроші на пам'ятник матері у сумі 10000 грн. Позивачка не приймала жодної участі у похованні матері. Після смерті матері вона продовжувала матеріально допомагати батькові, вони частіше стали спілкуватися. Вона разом з дітьми і внуками часто приїжджали в гості до батька. В той час, коли в 2010 році батько переніс інфаркт, вона не могла відразу ж приїхати до нього, бо перед цим сама була прооперована. Але вона передавала гроші для жінки на ім'я [PERSON], яка здійснювала догляд за батьком і допомагала йому по господарству. У зв'язку з тим, що батько переніс інфаркт, було прийнято сімейне рішення щоб він переїхав жити до неї в м. Енергодар. Однак батько швидко реабілітувався після хвороби, і сказав, що переїде пізніше, коли буде себе погано почувати, а поки ще в силі, хоче залишитися проживати в Чернівцях. У наступному 2011 році вона з сім'єю відвідували батька. Батькові знову запропонували переїхати до них в Енергодар, на що він сказав, що переїде згодом, а доки добре себе почуває, залишиться в Чернівцях. До останніх днів життя батько не потребував сторонньої допомоги та цілком міг себе самостійно обслужити. Його смерть настала після дуже короткої хвороби. Про хворобу і смерть батька її не повідомили. Просить в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були співвласниками квартирі [ADDRESS], що стверджується копією свідоцтва про право власності на кватиру від 14 травня 1993 року. [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири [ADDRESS], яку фактично прийняв її чоловік [PERSON], який на момент її смерті проживав разом з спадкодавцем. [INFO] помер [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про його смерть. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS]. За життя, а саме 18.01.2013 року [PERSON] зробив заповіт, яким заповів все майно, що належить йому на день смерті [PERSON], що підтверджується копією цього заповіту. 30 липня 2015 року позивач, як спадкоємець за заповітом [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. 09 липня 2015 року [PERSON], донька [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Згідно ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдома (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту половину частки яка б належала б кожному з них у разу спадкування за законом (обов»язкова частка). Розмір обов»язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Відповідачка [PERSON] народилась в 1955 році, є спадкоємцем 1 черги за законом як донька спадкодавця [PERSON], відповідно на день його смерті , а саме станом на [INFO] вона була особою пенсійного віку, тобто непрацездатною, має право на обов»язкову частку у спадщині. Відповідно до вимог ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на як вона псилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. На думку суду позивачка довела обставини, на які вона посилається як на підставу для зменшення розміру обов»язково частки відповідачки [PERSON], зокрема те, що між покійним [PERSON] та його дочкою [PERSON] склались специфічні відносини, при яких донька [PERSON] дуже рідко спілкувалась з батьком, а з 2011 року не підтримувала зв»язків зі спадкодавцем, не зважаючи на те, що він потребував цього; не здійснювала за ним догляду та не допомагала йому, хоча він будучи хворою людиною потребував цього і в силу свого віку і в силу свого стану здоров»я, не цікавилась життям свого прийомного батька [PERSON] Доказами того, що [PERSON] не підтримував зв»язків з відподачкою та потребував сторонньої допомоги є покази свідків - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в судовому засіданні пояснювали, що [PERSON] в останні роки свого життя потребував сторонньої допомоги у прибиранні квартири, купівлі продуктів, готуванні їжі, придбанні ліків, пранні одежі, тощо. Крім цього зазначають, що він дуже погано чув, при спілкуванні з ними [PERSON] орієнтувався по губах, не спілкувався по телефону в силу своєї глухоти. Зазначені свідки пояснювала, що дочка [PERSON] до нього не приїжджала і з ним не спілкувалась в будь-який інший спосіб. [PERSON] опікувалась позивачка [PERSON], яка сама особисто так і шляхом запрошення інших людей здійснювала догляд за ним, створюючи йому умови необхідні для існування, займалась їх похованням. Сама відповідачка будучи допитаною в судовому засіданні пояснювала, що останній раз бачила прийомного батька в 2011 році, на похороні ні в матері ні у в батька вона не була, так як її не поставили до відому про те, що батьки померли. Також судом встановлено, що [PERSON] був інвалідом 2 групи, в 2010 року переніс інфаркт, хворів на ряд інших захворювань, що стверджується виписками з медичної документації та інформацією лікарні. П окази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з приводу постійного спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] та її родиною спростовуються іншими дослідженими в суді доказами, які беззаперечно стверджують відсутність будь-якого спілкування, матеріальної підтримки або допомоги між спадкодавцем та спадкоємицею [PERSON] в останні роки його життя. З урахуванням встановлених та оцінених судом обставин, характеру відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, з урахуванням всіх викладених обставин, що мають істотне значенні, зокрема тривалої відсутності спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем зумовлених поведінкою спадкоємця, яка не виявляла бажання в такому спілкуванні , суд вважає, що є підстави для зменшення розміру обов»язкової частки [PERSON] в спадщині після смерті [PERSON] , який помер [INFO] до 1/6 частини. На підставі викладеного,

Outcome: partial