Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач МТСБУ звернувся з цивільним позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача в його користь кошти в розмірі понесених витрат на суму 19237,42 грн. та 3378,00 грн. судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що з вини відповідача 23.06.2013 року була скоєна ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Мазда, н.з. ВС 4963 АТ, який на момент ДТП належав ТзОВ «Ларус». Заподіяну шкоду відповідач власнику пошкодженого автомобіля не відшкодував, оскільки не мав договору страхування, проте така шкода 14.10.2013 року була відшкодована позивачем у розмірі 18527,42 грн. за рахунок коштів відповідного фонду. 16.10.2013 року позивач звернувся до відповідача листом про компенсацію в добровільному порядку витрат, понесених у звязку з проведенням регламентної виплати потерпілому, а також витрат, понесених МТСБУ для встановлення розміру збитку та збору документів у сумі 710 грн., проте такий було залишено поза увагою. Представник позивача в судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, просив у позовній заяві розглядати справу у його відсутності, вказував про те, що позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відтак, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень ст. 169 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 224 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.06.2013 року о 20 год. 00 хв. в с.Сокільники по вул. Сковороди, 10, Пустомитівського району, Львівської області, з вини [PERSON], який керував автомобілем марки «Нісан Армада», н.з. АТ 2255 АХ, була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль «Мазда 3», н.з. ВС 4963 АТ, що підтверджується постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 31.07.2013 року. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №192 від 09.07.2013 року, складеного експертом-автотоварознавцем [PERSON], вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Мазда 3, н.з ВС 4963 АТ становить 18527,42 грн. Зазначена шкода винуватцем ДТП особисто не була відшкодована потерпілій особі, оскільки на дату її скоєння відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до п.41.1.«а» ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст. 22 Закону, МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоровю та майну третіх осіб під час ДТП. ТзОВ «Ларус» з метою отримання відшкодування заподіяної йому шкоди звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, до якої було додано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/1206577 терміном дії з 25.12.2012 року до 24.12.2013 року. У зв'язку з настанням зазначеної події, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 18527,42 грн., що стверджується платіжним дорученням № 1/21059 від 14.10.2013 року. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до п.38.2.1, п.38.2 ст.38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст.13 Закону. 16.10.2013 року позивач звернувся до відповідача з листом про компенсацію в добровільному порядку, понесених у зв'язку з проведенням регламентної виплати потерпілому, однак на даний час в добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрати МТСБУ. На підставі наведеного вище, беручи до уваги те, що МТСБУ відповідно до закону здійснило регламентну виплату за водія транспортного засобу, що спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, те, що відповідач в добровільному порядку не повертає сплачені позивачем кошти, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги в цій частині підставні та підлягають задоволенню. Однак позивачем не доведено факту витрат, понесених для встановлення розміру збитку та збору документів у розмірі 710 грн. Наявна у справі копія платіжного доручення №3580 від 23.10.2013 року на суму 200 грн. з призначенням платежу: за послуги аварійних комісарів згідно рахунку №7037 від 30.09.2013 не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки у такій відсутні дані щодо понесення витрат саме при проведенні регламентної виплати ТзОВ «Ларус». А тому суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача коштів в сумі 18527,42 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивачем судовий збір у розмірі 1 378, 00 грн., який у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК підлягає стягненню з відповідач у користь позивача. Із додаткової угоди №138 до Контракту про надання правової допомоги №80 від 19.12.2012 року укладеної між МТСБУ та ТзОВ «ВМ» вбачається, що за ведення справи за позовом до [PERSON] виконавцю, тобто ТзОВ «ВМ», передбачено винагороду в розмірі 2\~000,00 грн., оплата якої здійснюється замовником, тобто МТСБУ, шляхом безготівкового перерахунку на поточний рахунок виконавця протягом пяти банківських днів з моменту підписання зазначеними сторонами Акту про виконані роботи по кожній справі окремо. Відтак, вимога про стягнення з відповідача в користь позивача вказаного розміру судових витрат у розмірі 2\~000,00 грн. задоволеною бути не може, так як позивачем не доведено факт підписання зазначеного вище Акту про виконані роботи та не представлено доказів про перерахунок виконавцю зазначених коштів за ведення у суді справи за позовом, який розглядається.

Outcome: partial