Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, в якому після уточнень посилається на те, що з 11 лютого 2002 року по 12 січня 2015 року працювала на посаді головного економіста в ДП «Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», звільнилася з роботи за угодою сторін згідно з наказом № 09-к від 12 січня 2015 року відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення відповідачем їй нарахована, але не виплачена заробітна плата у загальному розмірі 11 553,39 грн., а саме: у вересні 2014 року - 2 351 грн. 29 коп.; у листопаді 2014 року - 3 681 грн. 89 коп.; у грудні 2014 року - 4 103 грн. 27 коп.; у січні 2015 року - 1 416 грн. 94 коп. Вказану суму заробітної плати відповідач добровільно виплатити відмовляється, хоча наявність такої заборгованості визнається відповідачем, що підтверджується відповідною довідкою, наданою відповідачем. Також позивач вказує, що неодноразово усно зверталася до керівництва підприємства з вимогами про проведення остаточного розрахунку, однак її вимоги залишенні без відповідного реагування, її письмові звернення до голови ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» та голови Федерації профспілок України також залишенні без будь-яких відповідей. Дії відповідача вважає незаконними, оскільки за законом повний розрахунок з нею мав бути проведений в день звільнення її з роботи. Зазначає, що оскільки відповідач станом на день звільнення повний розрахунок по заробітній платі не провів, то він зобов'язаний сплатити на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка за період з 13.01.2015 року по 24.03.2016 року складає в розмірі 81 081 грн. 00 коп., суму інфляційних нарахувань, яка станом на 24.03.2016 року складає загалом в розмірі 5 437,20 грн. Крім того позивач вказує, що у зв'язку з не виплатою відповідачем заробітної плати вона пережила моральні страждання, втратила нормальні життєві зв'язки, була змушена економити на харчуванні, одязі, речах побутового вжитку, не мала змоги в повному обсязі сплатити за комунальні послуги, весь час хвилювалася з приводу існування своєї сім'ї. Позивач зазначає, що завдана їй моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням її прав, втратою, а тому, з урахуванням розміру невиплаченого заробітку та тривалості часу невиплати, розумною і обґрунтованою суму завданої їй моральної шкоди вважає в розмірі 5 000 гривень. В зв'язку із викладеними обставинами позивач просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період роботи з 01 вересня 2014 року по 12 січня 2015 року у розмірі 11 553,39 грн.; середній заробіток за період затримки розрахунку з 13.01.2015 року по 24.03.2016 року у розмірі 81 081 грн. 00 коп.; компенсацію втрати частини доходів (інфляційні нарахування) у розмірі 5 437,20 грн.; моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.; судові витрати покласти на відповідача та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати. Позивач та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, до суду надійшла письмова заява представника позивача, в якій він просить справу розглядати у його та позивача відсутність, вимоги позову підтримав повністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, надала суду письмові заперечення, просила у позові відмовити та застосувати строки позовної давності. У зв'язку із цим суд, враховуючи письмові заяви представників позивача та відповідача, вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що з 11 лютого 2002 року по 12 січня 2015 року працювала в ДП «Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», звільнилася з роботи за угодою сторін, згідно з наказом № 09-к від 12 січня 2015 року, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення відповідачем їй нарахована, але не виплачена заробітна плата загалом в розмірі 11553,39 грн., а саме: у вересні 2014 року - 2351 грн. 29 коп.; у листопаді 2014 року - 3681 грн. 89 коп.; у грудні 2014 року - 4103 грн. 27 коп.; у січні 2015 року - 1416 грн. 94 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою ДП «Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця». На час розгляду справи вказана заборгованість не виплачена, належних і допустимих доказів виплати в березні місяці відповідачу і отримання нею суми в розмірі 1 330,08 грн. відповідач не надав. При цьому, наданий журнал - ордер і відомість по виплаті заробітної плати належним доказом проведення виплати бути не може, оскільки не підписаний уповноваженою особою відповідача і не скріплений печаткою підприємства й не містить підпису позивача про отримання виплати. Також встановлено, що відповідач безпідставно порушив строки виплати заборгованості по заробітній платі, строк прострочення станом на 24.03.2016 року становить 297 робочих днів, сума нарахованої позивачу заробітної плати: у листопаді становила 5 264,20 грн., у грудні - 6 747,69 грн., кількість робочих днів: у листопаді -21, у грудні - 23, таким чином середньоденний заробіток позивача за останні два місяці роботи, що передували звільненню, становить в розмірі 273 грн., тому проведений позивачем розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 13.01.2015 року по 24.03.2016 року є вірним і становить в розмірі 81 081 грн. 00 коп. При цьому, посилання відповідача на поважність причин тривалої невиплати заробітної плати суд до уваги не бере, оскільки вони не знайшли підтвердження належними і допустимими доказами. Суд також вважає обґрунтованим і правильним проведений позивачем розрахунок компенсації втрати частини грошових доходів в розмірі 5 437,20 грн., оскільки він проведений у відповідності до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159, є зрозумілим і таким, що не викликає будь-яких сумнівів в зв'язку із зазначенням в ньому всіх правильних вихідних даних. Заперечення відповідача і проведений ним розрахунок суд до у ваги не бере через його здійснення на підставі незрозумілої і нічим непідтвердженої формули, яка не передбачена зазначеним Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Крім цього, своїми незаконними діями відповідач поставив позивача та її сім'ю в скрутне матеріальне становище, що призвело до душевних страждань позивача, необхідності додаткового часу і зусиль для організації свого життя, чим завдав моральної шкоди, а тому суд, з урахуванням розміру невиплаченого заробітку та тривалості часу його невиплати (один рік і п'ять місяців), вважає що із відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду, однак розмір моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача, суд вважає завищеною, та визначає розмір моральної шкоди у сумі 3 500 гривень. Встановлені судом обставини підтверджуються: копією наказу про звільнення № 09-к від 12 січня 2015 року; довідкою ДП «Санаторій Україна» ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» про розмір нарахованої і не виплаченої заробітної плати; копією трудової книжки; розрахунком середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та інфляційних втрат; іншими матеріалами справи. Дані правовідносини регулюються: - ст. 94 КЗпП України, якою визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу; - ч. 1 ст. 115 КЗпП України, згідно з якою заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів; - ч. 1 ст. 116 КЗпП України, відповідно до якої виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у зазначені строки, підприємство, установа, організація, згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; - ст. 117 КЗпП України, за якою в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору; - ст. 34 Закону України «Про оплату праці», згідно якою компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги; - ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи); - ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за якою компенсація громадянам втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам; - ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», якою визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). - пунктами 2-4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. № 159, за яким компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається; - ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя; - ст. 23 ЦК України, згідно з якою особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Також при винесенні рішення судом враховуються роз'яснення Верховного Суду України, що містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», де зазначено, що суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини та у п. 21 вказаної постанови Пленуму, де зазначено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Оскільки відповідач добровільно у встановлені законом строки не виплатив позивачу заробітну плату в розмірі 11 553,39 гривень, чим порушив її право на отримання заробітку, поставив позивача в скрутне матеріальне становище, а правопорушення досі триває, то суд визнає за необхідне позов задовольнити, стягнути із відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату, за період роботи з 01 вересня 2014 року по 12 січня 2015 року у розмірі 11 553,39 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку з 13.01.2015 року по 24.03.2016 року у розмірі 81 081 грн. 00 коп., компенсацію втрати частини доходів (інфляційні нарахування), у розмірі 5 437,20 грн. та моральну шкоду у розмірі 3 500 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 015,72 грн. При цьому, заява відповідача про застосування строків звернення до суду не підлягає задоволенню, оскільки невиплата належних позивачу всіх сум по заробітній платі є триваючим правопорушенням, а відтак тримісячний строк звернення до суду ще не розпочався. На підставі ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117, ч. 1 ст. 232, 237-1 КЗпП України, ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»,

Outcome: partial