Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

позивачка звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 6 вересня 2013 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, за час якого 13 лютого 2014 року у них народився син [PERSON]. Разом вони проживали в м.Києві у квартирі батьків [PERSON] Під час спільного проживання між нею та відповідачем виникали непорозуміння та сварки, повязані з вживанням алкогольних напоїв його рідними у присутності їх сина [PERSON]. Чоловік не вважав за потрібне прислухатись до її думки щодо виховання дитини, ведення домашнього господарства, витрачання сімейних коштів, а тому 21 червня 2016 року вона разом з сином стала проживати у своїх батьків в м.Кролевець. Після її неодноразових прохань надати матеріальну допомогу, [PERSON] надав їй в липня 2016 року кошти в сумі 500 грн. на придбання одягу для сина, після чого повідомив, що матеріально допомагати їм не буде. На даний час саме на неї покладений обовязок самостійно забезпечити дитині належний рівень життя, створити умови для її розвитку, оскільки відповідач не бажає брати участі у матеріальному забезпечення сина та його вихованні. Вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Єдиним джерелом її доходів є соціальна допомога по догляду за дитиною. Відповідач працює неофіційно у престижному закладі та отримує заробітну плату в сумі 7000 грн. на місяць, також він має додаткові доходи, розмір яких може сягати до 2000 грн. на день. Він має добрий стан здоровя, інших дітей не має, аліменти нікому не сплачує, непрацездатні особи в його родині відсутні. Посилаючись на викладене, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на дитину в твердій грошовій сумі 1500 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття та на себе, як на дружину, в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надіславши через свого представника за довіреністю заперечення проти позову (а.с.25-26), які мотивує тим, що він офіційно не працевлаштований, єдиним доходом в його сімї є заробітна плата його матері, яка працює в мережі хімчисток. Вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення аліментів у розмірі 1500 грн. на дитину та 500 грн. на дружину не підлягають задоволенню, оскільки позивачкою не надано жодного доказу, на якому грунтується позов, а саме: що він має вказані в позовній заяві доходи 7000 грн, без врахування додаткових доходів до 2000 грн. Крім того, він сумнівається, що [PERSON] є його сином, оскільки він ([PERSON]О.) має хронічне захворювання, яке ставить під сумнів його батьківство. З 2012 р. він знаходиться на обліку в Центрі первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва, на даний час проводяться дослідження, в результаті яких лікарем буде встановлено діагноз про те, чи дійсно він міг стати батьком дитини з 2014 року та чи взагалі вій здатний мати дітей. За викладених обставин, відповідач вважає, що вимоги [PERSON] є недоведеними, недоказаними, грунтуються на припущеннях та просить суд відмовити позивачці з задоволенні позові. Заслухавши пояснення позивачки, врахувавши позицію відповідача, викладену в письмовій формі, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи та пояснень позивачки встановлено, що 6 вересня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві (а.с.6). 13 лютого 2014 року у них народився син [PERSON], у свідоцтві про народження якого [PERSON] записаний батьком, а [PERSON] матірю (а.с.7). Дитина проживає і зареєстрована разом з матірю у м.Кролевець, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області №401 від 8 серпня 2016 року (а.с.10). З пояснень позивачки вбачається, що сторони з 21 червня 2016 року припинили подружні відносини і ведення спільного господарства, з цього часу відповідач проживає окремо від позивачки і дитини, домовленості між ним і позивачкою щодо утримання сина та її, як дружини, до досягнення сином трьох років немає. Від відповідача не надійшло заперечень щодо зазначених обставин. Позивачка перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Кролевецької РДА і отримує соціальну допомогу по догляду за дитиною у розмірі 130 грн. щомісяця, що підтверджується довідкою УСЗН Кролевецької РДА (а.с.9). Відповідач офіційно не працевлаштований, що вбачається з наданої ним копії трудової книжки (а.с.27 зв.-29). Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини (ч.2 ст.141 СК України). Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з частинами 2, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.80 СК України). Аналізуючи заперечення відповідача та виходячи з положень сімейного законодавства, суд зважає на те, що Сімейний кодекс України (ст.180) містить імперативну норму, якою встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття без вказівки на будь-які винятки, відсутність роботи у відповідача (про що він зазначає) не є причиною для обмеження прав дитини на матеріальне утримання у достатньому розмірі, і не звільняє батька від цього обовязку. Посилання відповідача на наявність у нього сумнівів, що він дійсно є батьком [PERSON] спростовується даними свідоцтва про народження дитини, у якому [PERSON] записаний батьком, і ним не надано доказів протилежного, як то висновку судово-медичної експертизи, судового рішення тощо. Виходячи з положень статей 212, 213 Цивільного процесуального кодексу України судове рішення має бути ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засідання. Таким чином, суд при винесенні рішення не може ґрунтуватися на припущеннях сторін, у т.ч. сумнівах відповідача щодо його батьківства. За викладених обставин суд вважає зазначені вище заперечення відповідача необґрунтованими і такими, що не звільняють його від обовязку утримувати дитину, яка народилась під час перебування сторін в шлюбі. Судом встановлено, що дитина [PERSON], [INFO], проживає з матірю (позивачкою), а тому остання має право на утримання від чоловіка батька дитини (відповідача) до досягнення дитиною трьох років. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач працездатного віку, про незадовільний стан здоровя та наявність у нього інших утриманців суду не повідомив. При цьому суд бере до уваги, що прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік» з 01 травня 2016 року на одну особу становить 1399 грн., а на дитину віком до 6 років 1228 грн., а також те, що дитина, як будь-яка людина, потребує не лише харчування, а ще й одягу, ліків, засобів гігієни, предметів для розвитку та задоволення інтересів відповідно до її віку тощо. Позивачка не працює і на даний час не має можливості працювати у звязку з необхідністю здійснювати догляд за дитиною віком до трьох років і отримує лише соціальну допомогу по догляду за дитиною у розмірі 130 грн., якої достатньо для забезпечення дитини усім необхідним, створення нормальних умов для її життя та розвитку, а тому стягнення аліментів є необхідним для захисту інтересів дитини та інтересів позивачки. Поряд з цим, суд враховує, що позивачка не надала суду доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач на сьогодні має фінансову можливість сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн. щомісяця на дитину і 500 грн. щомісяця на неї, як на дружину. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, положення ст.ст.80, 182, 184 СК України, у т.ч. щодо відсутності роботи у відповідача, у звязку з чим його дохід є нерегулярним та мінливим, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що відповідач зобовязаний організовувати своє життя так, щоб утримувати себе та виконувати свої батьківські обовязки стосовно дитини, в тому числі утримувати її, а також утримувати дружину до досягнення сином [PERSON] трьох років і з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн. щомісяця з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття та аліменти на дружину в твердій грошовій сумі 300 грн. щомісяця до досягнення сином трьох років. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за їх безпідставністю. Враховуючи положення ч.1 ст.79 та ч.1 ст.191 СК України стягнення аліментів присуджується відповідачу від дня предявлення позову. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за місяць. Відповідно до ст.ст. 79, 80, 84, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial