Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, уточнивши який (а.с.18-19), просить визнати дії відповідача по будівництву прибудови на її земельній ділянці протиправними, зобов»язати відповідача привести її земельну ділянку у належний стан шляхом демонтування незаконно збудованої прибудови, а також визнати державний акт про право власності на земельну ділянку, серія ЯК № 472015 (кадастровий номер 5121084200:02:002:1494) на ім»я [PERSON] - недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування вона є власником земельної ділянки площею 0,0414 га, розташованої за адресою: «ОФ- НАТІ» 1 лінія, ділянка 18, на території Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області. Сусіднім землекористувачем є відповідач [PERSON] Приїхавши на належну їй земельну ділянку вона побачила, що відповідач звів прибудову до свого будинку, але вказана прибудова була збудована на її земельній ділянці та на пожежному проході. На її пропозицію усунути порушення її прав, відповідач дав негативну відповідь. Після цього вона звернулася до Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області з метою захисту своїх порушених прав. Комісія Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області у висновку зазначила, що відповідач порушив межі земельної ділянки. Відповідач порушив її право власності шляхом захвату земельної ділянки, на якій зведена прибудова. Це порушення також виникло у зв'язку з тим, що при виготовленні державного акту відповідач не погодив з нею межі земельної ділянки. Вважає, що її права порушені, у зв'язку з чим вона звернулася з позовом до суду. Позивачка та її представник у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали і пояснили, що при виготовленні відповідачем державного акту на право власності на земельну ділянку з позивачкою не були погоджені межі земельної ділянки. Крім того, на належній їй земельній ділянці та на пожежному проході відповідач незаконно звів прибудову до будинку, а тому вважають, що права позивачки порушені відповідачем. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали і пояснили, що земельна ділянки позивачки знаходиться зверху, на вулиці, а земельна ділянка відповідача - внизу, на березі лиману. У зв»язку з тим, що грунт зсувався, він вимушений був укріплювати грунт, який зсувався донизу, у лиман. Саме стіна прибудови задержує зсув грунту із земельної ділянки позивачки. Оскільки земельні ділянки знаходяться в різних площинах, його земельна ділянка не може накладатися на земельну ділянку позивачки. Вважають, що позов не обґрунтований, а тому просили у його задоволенні відмовити. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Стаття 152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Як встановлено у судовому засіданні, 08 жовтня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки, яка розташована на території с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, садівниче товариство «ОФ-НАТІ» площею 0,0414 га (а.с.14). Відповідно до п.11 вказаного договору договір дарування є підставою для видачі новому власнику державного акту на право приватної власності на землю. Згідно з частиною першою ст. 125, частиною першою ст. 126 ЗК України (в редакції до 05.03.2009 року) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Державний акт позивачка не отримала, право власності на земельну ділянку не зареєструвала. Рішенням Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 1078-V від 30 жовтня 2009 року [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0147 га для дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] (а.с. 75). На підставі вказаного рішення [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0147 га для ведення індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS], серія ЯК № 472015, виданий 01 липня 2010 року (кадастровий номер 5121084200:02:002:1494) (а.с.23). На належній йому земельній ділянці відповідач збудував дачний будинок. У зв»язку з тим, що між сторонами виник спір з приводу меж, вони 27 березня 2014 року звернулися до фізичної особи - підприємця [PERSON] про виконання комплексу робіт з виносу меж земельної ділянки, яка розташована на території: [ADDRESS] та [ADDRESS] (а.с.89). В ході роботи було виявлено, що виносимі межі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] частково перетинаються. Але, як вбачається з аналізу фактичних меж в натурі (на місцевості) земельних ділянок з державними актами земельна ділянка [PERSON] винесена в натуру згідно конфігурації, вказаної в державному акті (державний акт на ім»я [PERSON]), а земельна ділянка [PERSON] - згідно державного акту та метричних даних (каталогу координат), внесених у БД ЦДЗК у Біляївському районі Одеської області (а.с. 101). Метричні дані земельної ділянки [PERSON] у БД ЦДЗК у Біляївському районі Одеської області не внесені. Згідно витягу з протоколу постійної комісії з законності та захисту прав громадян Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 20.10.2012 року, комісія дійшла висновку, що дії [PERSON] є незаконними, що призвело до порушення меж земельної ділянки, у зв'язку з чим [PERSON] було рекомендовано звернутися з позовом до суду (а.с.21). З протоколу № 15 від 20 вересня 2012 року засідання постійної комісії з дотримання законності і захисту прав громадян вбачається, що розглядалась заява [PERSON] на незаконні дії [PERSON], що призвели до порушення меж земельної ділянки та комісія дійшла до висновку рекомендувати [PERSON] звернутися з позовом до суду. Доводи позивачки про те, що на її земельній ділянці відповідач незаконно звів прибудову, суд до уваги не приймає, оскільки вони нічим не підтверджені. Крім того, з акту встановлення меж в натурі земельної ділянки від 19 лютого 2010 року, належної [PERSON], вбачається, що [PERSON] узгоджено межі земельної ділянки. У судовому засіданні [PERSON] заявила клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, але згодом відмовилася від її проведення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про достовірність відомостей, наведених в акті від 19.02.2010 року встановлення меж земельної ділянки, Виходячи з норм ст. 116 ЗК України рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. Державний акт є правовстановлюючим документом, який у випадках, передбачених законом, підлягає визнанню недійсним за рішенням суду. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акта на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку міститься в ст. 140 ЗК України і він є вичерпним. Однак, ст. 140 ЗК України встановлює перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку для випадків, коли право власності набуто у встановленому законом порядку. Разом з тим у даній справі, судом встановлено, що відповідач набув право власності на земельну ділянку на підставі рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 1078-V від 30 жовтня 2009 року, яке не скасоване та є чинним. Одним із способів захисту прав на земельну ділянку може бути визнання державного акту недійсним з підстави визнання недійсним акту органу влади або місцевого самоврядування, який порушує права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належної їй земельною ділянкою. Само по собі визнання державного акту недійсним без визнання недійсним рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки відповідно до ст.ст.152,155 ЗК України не може бути способом захисту порушеного права. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що позивачка не довела обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed