Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач ПАТ« Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 03.10.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 45 ДС/0016/К10/2007-ІВК, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 26000 доларів США на купівлю нерухомості, споживчі цілі, в тому числі ні купівлю нерухомості 23750 доларів США з розрахунку 12,7% річних за користування кредитом і 950 доларів США, що дорівнює 24% річних на споживчі цілі і сплату комісії на строк не пізніше 02.10.2032 року. Виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки № 45ДС/0016/П10/2007-ІВК від 03.10.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов»язань за кредитним договором № 45ДС/00161/К10/200 від 03.10.2007 року і Договору про внесення змін і доповнень № 1 до Договору поруки № 45ДС/00161/П10/2007-ІВК від 12.08.2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і [PERSON]. Умовами п. 1.1 договору поруки передбачається, що поручитель зобов»язується солідарно з позичальником відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання зобов»язань позичальника за кредитним договором. Поручитель відповідає майном та грошовими коштами, на які може бути звернене стягнення у відповідності з чинним законодавством України ( п. 4.3 договору поруки). 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором ПАТ «Кредитпромбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ « Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобов»язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги від боржників до повного, належного виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами. У зв»язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов»язань за кредитним договором станом на 06.04.2015 року у нього перед банком виникла заборгованість у сумі 473926,39 грн. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 473926,39 грн. та понесені судові витрати. [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до ПАТ «Дельта Банк», [PERSON], [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування вимог зазначив, що зобов»язання поручителя щодо погашення заборгованості виникло з 11.01.2014 року. Позовна заява про стягнення боргу подана в травні 2016 року, тобто пред»явлена після спливу шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов»язання, а тому порука є припиненою. Просить визнати договір поруки від 03.10.2007 року № 45 ДС/00161/П10/2007-ІВК та додаткову угоду № 1 від 12.08.2008 року до договору поруки припиненими. В судове засідання позивач не з»явився, просив справу слухати у відсутність представника. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з»явились, про день і час слухання справи повідомлялись належним чином, інформація про час і місце судового засідання розміщена на сторінці Красноармійського міськрайонного суду у розділі «Інформація для учасників процесів( зона АТО)» офіційного веб-порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет . Суд на підставі ст. 169 ч.4 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON] двічі не з»явились в судове засідання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки вважає договір поруки припиненим у зв»язку з чим надав суду заяву, в якій просив застосувати строки позовної давності, а також надав зустрічну позовну заяву, в якій просив припинити договір поруки. Суд, вислухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Судом встановлено, що 03.10.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 45 ДС/0016/К10/2007-ІВК, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 26000 доларів США на купівлю нерухомості, споживчі цілі, в тому числі ні купівлю нерухомості 23750 доларів США з розрахунку 12,7% річних за користування кредитом і 950 доларів США, що дорівнює 24% річних на споживчі цілі і сплату комісії на строк не пізніше 02.10.2032 року.( а. с. 12-19). Виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки № 45ДС/0016/П10/2007-ІВК від 03.10.2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON], згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов»язань за кредитним договором № 45ДС/00161/К10/200 від 03.10.2007 року і Договору про внесення змін і доповнень № 1 до Договору поруки № 45ДС/00161/П10/2007-ІВК від 12.08.2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і [PERSON].( а. с. 21-23). Умовами п. 1.1 договору поруки передбачається, що поручитель зобов»язується солідарно з позичальником відповідати перед банком за своєчасне та повне виконання зобов»язань позичальника за кредитним договором. Поручитель відповідає майном та грошовими коштами, на які може бути звернене стягнення у відповідності з чинним законодавством України ( п. 4.3 договору поруки). 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором ПАТ «Кредитпромбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ « Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених зобов»язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги від боржників до повного, належного виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами.( а.с. 3-9). У зв»язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов»язань за кредитним договором станом на 06.04.2015 року у нього перед банком виникла заборгованість у сумі 473926,39 грн., що підтверджується відповідним розрахунком ( а. с. 195). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти ( кроедит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525,526,530 ЦК України зобов»язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов»язання не допускається. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником ( частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитром як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки ( частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов»язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строк виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Отже порука - це строкове зобов»язання, і незалежно від того, встановлений її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб»єктивне право кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов»язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати ( статті 251,252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов»язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов»язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов»язків, що випливають із зобов»язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов»язання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов»язки сторін кредитного договору. Як установлено судом, боржник [PERSON] взяла на себе зобов»язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 02 жовтня 2032 року, сплачуючи її частинами згідно з графіком платежів ( а.с. 66). Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов»язань ( внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов»язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов»язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строк. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов»язання боржника про повернення щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов»язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов»язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила ( з урахуванням ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов»язань за кредитним договором передбачений частиною 4 ст. 559 ЦК України строк пред»явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватись з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст.. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред»явлення вимог до поручителя. У разі пред»явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов»язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов»язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов»язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов»язань. Таким чином, аналізуючи частину четверту ст.. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов»язання. Відповідно до закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов»язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред»явить вимоги до поручителя. В постанові від 19.11.2014 року Верховний Суд дійшов висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки [PERSON] подано заяву про застосування позовної давності, незважаючи на те, що позивачем подано зустрічну позовну заяву про визнання договору поруки припиненим, проте [PERSON], як відповідачем за первісним позовом, визнається наявність у нього боргових зобов»язать перед банком як солідарного боржника, суд вважає заяву про застосування строків позовної давності задовольнити, відмовивши ПАТ «Дельта Банк» в задоволенні позовних вимог, пред»явлених до [PERSON] за спливом строків позовної давності. Отже, враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема той факт, що наявність боргових зобов»язань [PERSON], [PERSON] перед ПАТ «Дельта Банк» у розмірі473926,39 грн. доведена матеріалами справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Що стосується зустрічної позовної заяви [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк», [PERSON], [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, то суд виходить з наступного. Як зазначалось вище умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов»язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України. Тобто за наявності у спірному договорі відповідної умови договору щодо дії до виконання у повному обсязі зобов»язань за договором кредиту і цим договором до нього слід застосувати положення ч. 4 ст. 559 ЦК України. Правовим наслідком пропуску кредитором строку пред»явлення вимоги є припинення поруки, яка виступає видом забезпечення виконання зобов»язань ( частина перша статті 546 ЦК України), який не є договором, але виникає на підставі договору ( статті 547,548 ЦК України). Отже, метою положень частини четвертої статті 559 ЦК України є захист прав та інтересів поручителя шляхом припинення саме поруки з визначених підстав. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21.12.2011 року у справі № 6-19004св11 та постановах Вищого господарського суду України від 13.07.2015 року у касаційної інстанції зазначено про те, що право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки, оскільки це суперечить положенням частин першої та четвертої статті 559 ЦК України. У постанові Верховного Суду України від 21.05.2012 року у справі № 6-69цс11 викладено правовий висновок про помилковість рішень суду про те, що право поручителя підлягає захисту шляхом припинення договору поруки, тобто за п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечить положенням частини першої статті 559 цього Кодексу. Крім того, у постанові від 21.05 2012 року у справі № 6-88 цс11 всиловлено позицію про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, на припинення зобов»язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України. Тобто, у разі наявності відповідного спору позивач може звернутись до суду з позовом про визнання саме поруки такою, що припинена. Так як позивач [PERSON] обрав невірний спосіб захисту своїх порушених прав шляхом пред»явлення позову про визнання договору поруки припиненим, а не визнання поруки припиненою, то його зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial