Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до Червнознам'янської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, так як [INFO] року померла її мати - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Останнім місцем проживання та місцем відкриття спадщини є с. Червонознам'янка Іванівського району Одеської області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Червонознам'янської сільської ради Іванівського району Одеської області № 1609 від 11 липня 2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Позивачка являється спадкоємицею на підставі заповіту, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини нею пропущено не було, оскільки вона вчасно звернулася із відповідною заявою до Іванівської державної нотаріальної контори. При перевірці наявності необхідних для вчинення нотаріальних дій документів нотаріусом, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на, даний житловий будинок на ім'я спадкодавця, та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок. Позивачка на позовних вимогах наполягала . Представник сільської ради Іванівського району Одеської області позов визнав в повному обсязі , також просив справу слухати у їх відсутність, про що надав письмову заяву. Беручи до уваги той факт, що відповідач по справі в судовому засіданні визнав позовні вимоги , суд вважає , що згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Не підлягають доказуванню ті обставини які визнаються сторонами. Отже ті обставини на які посилається позивачка суд вважає обґрунтованими , оскільки визнані відповідачем по справі. Крім визнання відповідачем даного позову у позивачки є законні підстави для задоволення її заявлених вимог, оскільки судом при розгляді даної позовної заяви встановлено , що [INFO] року померла її мати - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Останнім місцем проживання та місцем відкриття спадщини є с. Червонознам'янка Іванівського району Одеської області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Червонознам'янської сільської ради Іванівського району Одеської області № 1609 від 11 липня 2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Позивачка являється спадкоємицею на підставі заповіту, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом. За життя [PERSON] залишила від свого імені заповіт , згідно якого заповідала [PERSON] усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право. Відповідно до ч.1 ст..1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Позивачка по справі є спадкоємицею за заповітом . Судом встановлено, що позивачка являється єдиною спадкоємицею за заповітом на вищезазначене майно, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією заповіту та інформацією з нотаріальної контори . Позивачка прийняла спадщину , оскільки своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Позивачка прийняла спадщину, на частину майна отримала свідоцтво про право на спадщину , але не оформила право власності на житловий будинок в установленому законом порядку. Отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку в нотаріальній конторі не є можливим, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на цей будинок на ім.»я померлої та його державна реєстрація та державний акт на присадибну земельну ділянку. Отримати правовстановлюючі документи після смерті не можливо , оскільки цивільна правоздатність припиняється у момент смерті особи відповідно до ст.25 ЦК України. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р. у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на нерухоме майно, зареєстроване у встановленому законом порядку, [PERSON] за життя не було отримане, отримати на ім'я померлої правовстановлюючі документи на будинок є неможливим, оскільки відповідно до ч. 4 спи 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, та оформлення будь-яких документів на померлу особу є незаконним. Оскільки у власність спадкоємця може перейти лише майно, яке належало спадкодавцю на праві власності, у разі смерті власника нерухоме майно, правовстановлюючі документи на яке відсутні, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та спадкоємцям повинно вирішуватися у судовому порядку. Житловий будинок, що входить у склад спадщини станом на 15 квітня 1991 року належав до майна колишнього колгоспного двору за чинним на той час законодавством (ст. 120 ЦК УРСР), що підтверджується випискою з по господарської книги Червонознам'янської сільської ради Іванівського району Одеської області № 1610 від 11 липня 2013 року ( особистий рахунок № 866, в по господарській книзі № 14). Згідно з положеннями статтей 120-127 ЦК УРСР 1963 року, ст. 17 Закону України «Про власність», постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», членами колгоспного двору вважалися особи, які приймали участь в громадському господарстві колгоспу, отримували в ньому основні прибутки і приймали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. У зв'язку з введенням Закону України «Про власність» така організаційно-правова форма як колгоспи, і відповідно колгоспний двір були припинені. Згідно з п. 4 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки членаІ колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. . Відповідно до п. 6 Інструкції ЦСУ СРСР від 15.05.1985 року № 5-24/26, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарські книги, до категорії самовільних відноситися не можуть. Відповідно до ч. З ст. З Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та -їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. З Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речовий прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5, зареєстроване в Мін'юсті 18.07.2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відсутність державної реєстрації права власності [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не дає підстав для висновку про те, що остання не була власником даного житлового будинку. . Судом досліджено документи , які свідчать про те , що померла володіла вказаним житловим будинком, але за життя не встигла оформити право власності на будинок Згідно з ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе позовну заяву [PERSON] до Червонознам'янської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Outcome: approved