Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що 14 травня 2017 року у віці 78 років помер її батько [PERSON]. На момент смерті він був зареєстрований та мешкав разом із своєю дружиною, а позивачки матірю [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки № 316, загальною площею 6,2585 га (ріллі), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельної ділянки № 335, кадастровий номер 4420983400:04:003:0164, загальною площею 1,0347 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельної ділянки № 1450, кадастровий номер 4420983400:11:001:0330, загальною площею 0,3054 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Демянівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області, право власності на які належали померлому [PERSON]; трактора ЮМЗ-6, 1973 року випуску, номерний знак 52205, двигун №4130 з причепом 2ПТС-4, 1989 року випуску, номерний знак Т9356ЛУ, що належали померлому [PERSON]; земельної ділянки площею 0,4492 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, що знаходиться на території села Демянівка, Демянівської сільської ради та житлового будинку із господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вулиця Молодіжна 5 (пять), село Демянівка, Білокуракинського району, Луганської області, право власності на які належали померлому [PERSON] На випадок своєї смерті батько позивачки зробив розпорядження у вигляді заповіту, відповідно до якого усе своє майно він заповідав позивачці, але про наявність складеного заповіту на свою користь вона не знала до того часу, доки у грудні відповідачка, переглядаючи документи вдома знайшла вказаний заповіт та разом з копіями документів та довідкою про їх проживання передала його їй. Звернувшись до органу нотаріату з приводу переоформлення спадщини, яка відкрилась після смерті батька постановою нотаріуса позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено через пропущений шестимісячний строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджували б належність цього майна спадкодавцю. Унеможливлення реалізації своїх спадкових справ і спонукало її, як належної спадкоємиці за заповітом та законом звернутися до суду з позовом, в якому\~\~позивачка просить визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивач в судове засідання не з'явилася, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі. На позовних вимогах наполягає та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, надала заяву про визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. 14 травня 2017 року помер [PERSON], про що Білокуракинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області було складено відповідний актовий запис за № 125 та видано Свідоцтво про смерть серії І-ЕД № 502507 (а.с.9). Відповідно до довідки виконкому Білокуракинської селищної ради № 396 від 20.11.2017р. на момент його смерті разом із ним проживала та вела спільне господарство відповідачка [PERSON] (а.с.12). Відповідно до Свідоцтва про народження ІІІ-ЕД № 496580 позивачка [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON] та померлого [PERSON] (а.с.18). Із дослідженого в судовому засіданні заповіту від 12.03.2010 року, нотаріально посвідченого секретарем Демянівської сільської ради Білокуракинського району та зареєстрованого в реєстрі за № 87 вбачається, що за життя на випадок своєї смерті [PERSON] зробив розпорядження, згідно з яким усе своє майно він заповідав позивачці (а.с.13). Відповідно до заяви від 07.03.2018 року відповідачка відмовилася від прийняття спадщини на користь позивачки (а.с.103). Із дослідженої в судовому засіданні Відомості Відділу у Білокуракинському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області № 31-12-0.18-96/162-17 (а.с.), № 31-12-0.18-97/162-17 (а.с.19), № 31-12-0.18-98/162-17 (а.с.21) від 21.12.2017р. вбачається, що померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-ЛГ № 030237, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 17 належала земельна ділянка № 316, загальною площею 6,2585 га (ріллі), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Демянівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області; на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 003156, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010541500138 належала земельна ділянка № 335, кадастровий номер 4420983400:04:003:0164, загальною площею 1,0347 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Демянівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області; на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 538806, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 442090001001197 належала земельна ділянка № 1450, кадастровий номер 4420983400:11:001:0330, загальною площею 0,3054 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Демянівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області. Із Державного акту ІУ-ЛГ № 035152, зареєстрованого за №95 (а.с.27) та Договору від 09.01.1992р. реєстровий № 12 вбачається, що померлому [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,4492 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, що знаходиться на території села Демянівка, Демянівської сільської ради та житловий будинок із господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вулиця Молодіжна 5 (пять), село Демянівка, Білокуракинського району, Луганської області. Із дослідженого Свідоцтва А456438 вбачається, що померлому [PERSON] на праві власності належав трактор ЮМЗ-6, 1973 року випуску, номерний знак 52205, двигун №4130, а на підставі Свідоцтва про реєстрацію технологічного ТЗ серії АЯ № 047173 причеп 2ПТС-4, 1989 року випуску, номерний знак Т9356ЛУ. Постановою виконуючого обовязки державного нотаріуса Білокуракинської державної нотаріальної контори позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено через пропущений шестимісячний строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджували б належність цього майна спадкодавцю (а.с.). Нотаріус, відмовляючи в оформленні спадкових прав позивачці, зазначив не тільки про пропуск строку для прийняття спадщини, а й про відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Таким чином, позивач при винесенні окремого рішення про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в будь-якому разі позбавлена можливості оформити свої спадкові права нотаріально. У зв'язку з чим, суд вважає можливим, визнавши причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною, визнати право власності на спадкове майно за позивачем. Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.5 цієї статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належать спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До способів набуття права власності відносяться юридичні факти, що базуються на правоприємстві, зокрема, спадкування. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved