Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому 28.12.2015 року у них народився син [PERSON]. Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 04.01.2019 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, притягнуто його колишню дружину [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, не заперечував про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу). Просив справу розглянути без його участі, надавши до суду відповідну письмову заяву. З наданого ним письмового відзиву на позовну заяву вбачається, що він вже сплачує аліменти на утримання дитини від першого шлюбу і стягнення аліментів у розмірі визначеному позивачкою позбавить його можливості надавати допомогу обом дітям. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлена належними чином, в судове засідання не зявилася по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи не надала. Суд, враховуючи положення ст.223 ЦПК України, визнав можливим справу розглянути без її участі за наявними доказами. Вислухавши доводи сторін, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 08.07.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дитина син [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, однак він проживає окремо і не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з позивачкою, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження дитини, довідкою Буринської міської ради (а.с.3,4,6). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями ст.181 цього ж Кодексу способи виконання обовязку утримання дитини визначаються домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у часті від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. Відповідно до\~ч.2\~ст.\~182\~СК України,\~ розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому,\~визначаючи розмір\~аліментів,\~ суд\~повинен врахувати: \~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; стан\~здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~на праві\~власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи наведені положення Закону, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] зобовязаний надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання своєї малолітньої дитини. Відповідач працевлаштований та проходить службу за контрактом в лавах Збройних Сил України, має задовільний стан здоровя і з нього вже стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини від першого шлюбу в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підтверджується довідкою Буринського районного відділу ДВС та довідкою про доходи відповідача від 30.01.2019 року. Також, судом враховується і стан здоров'я та матеріальне становище позивачки, яка не працює та неповнолітньої дитини сторін. В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» передбачено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, з 01.01.2019 року, - 1626 гривень. Надавши оцінку\~встановленим обставинам\~справи в\~їх сукупності\~та відповідності\~нормам матеріального\~права,\~суд приходить\~до висновку,\~що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини, у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), що не поставить його в скрутне матеріальне становище, у звязку з чим аргументи останнього про неможливість сплати аліментів в такому розмірі суд відкидає, так як вони суперечать фактичним обставина справи. При цьому, суд не погоджується і з твердженнями позивачки щодо можливості сплати ним коштів на утримання дитини у більшому розмірі, оскільки ці доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і вона не довела цього належними та допустимими доказами згідно з вимогами процесуального закону. З врахуванням наведеного позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України, з врахуванням часткового задоволення вимог позивачки та звільнення її відповідно до Закону від сплати судових витрат, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп..

Outcome: partial