Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідачки про стягнення боргу, відшкодування моральної шкоди, вказуючи, що 25.07.1997 року вона дала у борг [PERSON] грошові кошти в сумі 6450 доларів США, що підтверджено відповідною розпискою. Відповідачка зобов'язалася повернути грошові кошти до 15.08.1997 року. У строки, передбачені розпискою, відповідачка борг не повернула, а тому 09.07.2000 року написала власноручно ще одну розписку, в якій зобов'язалася повернути гроші, взяті в борг, до 01.01.2001 року. У відповідний строк [PERSON] знову не повернула гроші, у зв'язку з чим написала ще одну розписку, в якій зобов'язалася повернути борг вже до 15.09.2003 року. На постійні прохання позивачки до [PERSON] повернути борг, грошові кошти так і не були повернуті. 18.11.2003 року позивачка звернулася до Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України із заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності. Справа тривалий час перебувала в провадженні Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області та 12.10.2012 року було винесено постанову про закриття кримінальної справи. Але і на теперішній час кошти, які взяла у борг [PERSON] так і не повернуті. Крім того, зазначає, що діями відповідачки щодо ухилення від сплати боргу їй спричинена моральна шкода, оскільки позивачка постійно хвилювалась через неповернення боргу, відчувала постійне психологічне напруження, безперервно звертаючись до органів міліції та прокуратури. Просила поновити строк для подання позовної заяви, визнати дії відповідача щодо неповернення боргу у сумі 6450 доларів США незаконними, стягнути з відповідачки на її користь грошові кошти у сумі, яка еквівалентна 6450 доларам США, та на відшкодування моральної шкоди стягнути 20 000 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник - [PERSON] позовну заяву підтримали. При цьому позивач пояснила, що вона у 2003 р. зверталась до суду з позовом до відповідачки, проте не змогла сплатити державне мито у зв'язку з відсутністю в неї грошових коштів з вини відповідачки, тому позовну заяву їй повернули як неподану. Після цього вона звернулась до Фрунзенського РВ, впевнена у тому, що її права будуть поновлені. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Заперечуючи проти факту отримання грошових коштів у борг, пояснила, що розписки вона писала внаслідок психологічного тиску на неї з боку позивачки та її колишнього чоловіка, якій був начальником відповідачки та брав гроші у позивачки для розвитку бізнесу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши заперечення відповідачки, дослідивши докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 25.07.1997 року [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 6450 доларів США, які зобов'язалась повернути до 15.08.1997 року, про що склала відповідну розписку (а.с.11). У встановлений сторонами строк [PERSON] борг не повернула, та за домовленістю сторін встановлений строк повернення боргу до 01.01.2001 року, про що [PERSON] надала розписку від 09.07.2000 р. (а.с.12). У цей строк [PERSON] також борг не повернула, та за згодою позивача, зобов'язалась повернути борг до 15.09.2003 р., про що склала розписку від 16.05.2003 р. (а.с.13). У визначений новий строк (до 15.09.2003 р.) [PERSON] борг позивачці у розмірі 6450 доларів США не повернула, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки від 16.05.2003 р., яка відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України підтверджує укладання договору позики між сторонами. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти в такій саме сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, суд вважає, що, не повернувши позивачеві позичені у неї грошові кошти у визначений строк, [PERSON] порушила право [PERSON] на розпорядження своїм майном. Твердження відповідача щодо безгрошовості вказаних розписок - нічим не підтверджені. Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Оскільки первісний строк повернення боргу (до 15.08.1997 року) за взаємною домовленістю сторін неодноразово продовжувався, востаннє - до 15.09.2003 р., трирічний строк загальної позовної давності мав сплинути 15.09.2006 р. В судовому засіданні встановлено, що позивачка 15.11.2003 р. , тобто до сплину строку позовної давності, звернулась за захистом свого порушеного права до Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області із заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності, вбачаючи в діях останньої ознаки шахрайства (а.с.14). Перевірка вказаної заяви [PERSON] тривала майже 9 років, та остаточне рішення було прийнято лише 12.10.2012 р., а саме кримінальна справа, порушена за ознаками ч.3 ст.190 КК України закрита за відсутністю в діях [PERSON] складу злочину, на підставі п.2 ст.6 КПК України (1960 р.). Підставами для закриття кримінальної справи слідчим зазначено наявність між сторонами цивільно-правових відносин. При цьому органом досудового слідства було встановлено, що свої боргові зобов'язання [PERSON] не оспорює та визнає, тому питання недотримання умов договору позики має вирішуватись в порядку цивільного судочинства (а.с.34-35). Таким чином, суд вважає, що позивачка, звертаючись 15.11.2003 р. до Фрунзенського РВ із заявою про захист свого порушеного права, не могла передбачити, що перевірка заяви буде тривати до 12.10.2012 р., та мала правомірні сподівання щодо ефективності обраного нею способу захисту своїх порушених прав, оскільки шкода, завдана злочином, підлягає відшкодуванню при розгляді кримінальної справи. За таких обставин суд вважає , що позовна давність пропущена позивачкою з поважних причин, тому її порушене право підлягає захисту, у зв'язку з чим стягує з відповідача на користь позивача борг у розмірі 97 947.27 грн., що за офіційним курсом НБУ на час розгляду справи еквівалентно 6450 доларам США, та сплачений позивачкою судовий збір у розмірі 715,66 грн., згідно ст. 88 ЦПК України. Крім того, з підстав, передбачених ст.88 ЦПК України, з [PERSON] на користь держави має бути стягнутий судовий збір у розмірі 263,81 грн. (979,47 грн. - 715,66 грн.). Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають у зв'язку з їх недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved