Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з, уточненим під час судового розгляду справи, позовом, на обґрунтування заявлених позовних вимог вказавши, що за час її перебування в шлюбі з [PERSON] вони 28 вересня 2004 року придбали на спільні кошти нежитлову будівлю № 41 по вул. Кірова, м. Путивль. Шлюб між ними був розірваний на підставі рішення Путивльського районного суду від 20.06.2011 року. 02.10.2007 року [PERSON] уклав з ПАТ «[PERSON] Аваль» договір іпотеки № 012/15-12/2953-3, відповідно до якого передав банку в забезпечення виконання кредитного договору зазначене нерухоме майно. Як було встановлено рішенням Путивльського районного суду від 16.06.2014 року: «У матеріалах нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса [PERSON], які були передані до Сумського обласного нотаріального архіву, відсутня нотаріально посвідчена згода [PERSON] на передачу в іпотеку приміщення, що знаходиться за адресою: м. Путивль, вул. Кірова, 41, що підтверджується інформацією, наданою Сумським обласним нотаріальним архівом у листі від 05.06.2014 року №842/01-23 (а.с. 90)»Зазначила, що при винесенні заочного рішення Путивльським районним судом від 10.12.2012 р. по справі № 1814/1346/2012, цей факт (відсутність нотаріальної заяви від [PERSON] про згоду на іпотеку) - ніяк не вилинув, не вивчався при винесенні заочного рішення. Оскільки вона не була долучена до слухання справи, то слід вважати, що договір іпотеки №012/15- 12/2953-3 від 02.10.2007 року, укладений між [PERSON] і ПАТ «[PERSON] Аваль» не порушував її майнових прав.Виходячи з вищезазначеного виникла необхідність встановити в судовому порядку той факт, що укладання договору іпотеки № 012/15-12/2953-3 не порушував, (або порушував) майнові чи будь які інші її права, оскільки, згідно ч.1 ст. 60, ч.1 ст. 70 СК України, вона залишалась співвласником вказаного нерухомого майна. Встановлення цього факту необхідне для подальшого не оскарження (або оскарження) деяких рішень Путивльського районного суду. На підставі ст. 256 ЦПК України просила встановити факт того, що заочне рішення Путивльського районного суду від 10.12.2012 р. по справі № 1814/1346/2012 за позовом ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю за адресою вул. Кірова, 41 в м. Путивлі Сумської області, власником якої є [PERSON] в рахунок його заборгованості перед ПАТ «[PERSON] Аваль» та договір іпотеки від 02.10.2007 року №012/15-12/2953-3, не порушували її ([PERSON]І.) майнові чи будь які інші права. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 03 жовтня 2017 року було замінено відповідача по справі з ПАТ «РайфайзенБанк Аваль» на ПАТ «Комерційний [PERSON]». Представник відповідача - ПАТ «Комерційний [PERSON]» до судового засідання двічі не зявився, про час та місце судового розгляду кожного разу був повідомлений належним чином, про свідчать поштові повідомлення та телефонограми, які містяться у матеріалах справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив суд їх задовольнити, та вказав, що [PERSON] намагалася у судовому порядку оскаржити укладання договір іпотеки від 02.10.2007 року №012/15-12/2953-3, оскільки він був укладений без її згоди, як дружини, але отримала відмову через пропуск строку позовної давності. Крім того, [PERSON] та [PERSON] зверталися до суду з заявами про скасування заочного рішення Путивльського районного суду від 10.12.2012 року, але їм також було у цьому відмовлено. Зазначив, що встановлення фактів, про які йдеться мова у позовній заяв, необхідно для подальшого захисту прав позивачки шляхом отримання компенсації за належну їй частку іпотечного майна та для оскарження деяких рішень Путивльського районного суду Сумської області. Суд, заслухавши думку представника позивачки, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, встановив наступне. Згідно копії заочного рішення Путивльського районного суду від 10.12.2012 р. по справі № 1814/1346/2012 року вбачається, що частково задоволенні позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» до [PERSON], звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю за адресою вул. Кірова, 41 в м. Путивлі Сумської області Також з вказаної копії рішення вбачається, що 17.09.2007 року між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Аваль» був укладений кредитний договорі, а 02.10.2007 року між тими самими сторонами - договір іпотеки № 012/15-12/2953-3, відповідно до якого [PERSON] передав банку в забезпечення виконання кредитного договору нежитлову будівлю за адресою: вул. Кірова, 41 в м. Путивлі Сумської області. (а.с.41,42 ) Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Ставлячи питання про встановлення факту, що заочне рішення Путивльського районного суду від 10.12.2012 р. та договір іпотеки від 02.10.2007 року №012/15-12/2953-3, не порушували її ([PERSON]І.) майнові чи будь які інші права, позивачка просить суд ухвалити рішення, яким фактично надати правову оцінку законності укладання вказаного договору та ухвалення вказаного судового рішення, тобто позивачка, ставлячи питання про встановлення факту не порушення її прав, обрала спосіб захисту, який не передбачений законом, а в частині, що стосується судового рішення іншого суду, взагалі неприпустимим та незаконним. До того ж, з пояснень представника позивачки вбачається, що законності укладання вказаного договору та ухвалення вказаного судового рішення вже перевірялася у судовому порядку за заявами [PERSON] та [PERSON] Крім того, позивачкою та її представником, у порушення вимог ст.10,60 ЦПК України, на підтвердження доводів, на які вони посилаються, як на обґрунтування позовних вимог, не надано належних доказів, окрім копії вказаного вище заочного рішення. За вказаних обставин суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованим та недоведеними і відмовляє у їх задоволенні. \~

Outcome: dismissed