Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

Позивач Кредитна спілка «Буковинський Альянс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Мотивують заявлені вимоги тим, що 27.06.2007 року відповідач [PERSON] отримав, відповідно до укладеного договору №1017, кредит (грошові кошти) в розмірі 1100,00 грн. в рамках строку дії договору на умовах строковості, зворотності, і цільового призначення, платності і забезпеченості та відповідно 28.08.2007 року [PERSON] отримав згідно умов, укладеного договору №1152, кредит в розмірі 1200,00 грн. в рамках строку дії договору на умовах строковості, зворотності, і цільового призначення, платності і забезпеченості. Вказують, що у зв'язку з невиконанням [PERSON] умов наведених кредитних договорів в останнього утворилася заборгованість, яка на підставі рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.10.2011 року була стягнута з відповідача в розмірі 3675,21 грн. та судові витрати. При цьому, зазначають, що стягнення з позичальника за рішенням суду суми заборгованості за кредитом фактично не припинили зобов'язальних правовідносин між сторонами, а тому це не звільняє позичальника від відповідальності передбаченої вимогами ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов'язання, у зв'язку з чим вважають слід стягнути з відповідача, нараховані після ухвалення рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці непогашені підвищені відсотки та інфляційне відшкодування відповідно до вимог ст. 625 ч. 2 ЦК України, а також пеню, яка не була стягнута вказаним вище рішенням суду. Посилаються на те, що [PERSON] зобов'язання не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 24569,02 грн., яка станом на 17.08.2015 року складається із непогашених підвищених відсотків в розмірі 10977,50 грн., пені в розмірі 11364,56 грн., інфляційне відшкодування згідно індексу інфляції в розмірі 2226,96 грн. Просять, заявлені позовні вимоги про стягнення заборгованості у зазначеній вище сумі і судових витрат задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник позивача Кредитної спілки «Буковинський Альянс», за довіреністю Варварюк В. не з'явився, будучи належним чином повідомленою про день і час місце розгляду справи не з'явилася, в суд від представника позивача письмова заява з клопотанням справу розглянути за відсутності представника, позовні вимоги підтримано повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, будучи повідомленим про день, час і місце розгляду справи в порядку ст. 74 ч. 4 ЦПК України, відомостей про поважність причин неявки в засідання не надано, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача, відповідача і зі згоди представника позивача у наданій заяві, в заочному порядку. Вивчивши і розглянувши матеріали справи, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, у межах заявлених позовних вимог, суд, приходить до наступного. Відповідно до ч 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 3, 4, 11, 27, 31 ЦПК України, право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачеві Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом, належними доказами по справі встановлено, що 27.06.2007 року відповідач [PERSON] отримав відповідно до укладеного договору №1017, кредит в розмірі 1100,00 грн. в рамках строку дії договору на умовах строковості, зворотності, і цільового призначення, платності і забезпеченості (а.с.8). 28.08.2007 року відповідач [PERSON] отримав відповідно до укладеного договору №1152, кредит в розмірі 1200,00 грн. в рамках строку дії договору на умовах строковості, зворотності, і цільового призначення, платності і забезпеченості (а.с.11). У відповідності до видаткового касового ордера №1109 (а.с.10) та №1509 (а.с.11) відповідач [PERSON] отримав відповідно до укладеного договору №1017, кошти в розмірі 1100,00 грн. та відповідно до укладеного договору №1152, кошти в розмірі 1200,00 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.10.2011 року, позовні вимоги Кредитної спілки «Буковинський Альянс» було задоволено, стягнуто заборгованість з відповідача в розмірі 3675,21 грн, судовий збір в розмірі 51,00 грн., витрати на ІТЗ розгляду справи в сумі 120,00 грн. (а.с.15). Крім наведеного установлено, що 11.04.2014 року Першотравневим ВДВС Чернівецького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-2004/2011 виданого 25.01.2012 року (а.с.17). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 526, 549 та 550 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов»язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до абзацу 1, 2 пункту 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема визначені у ст.ст.599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє права кредитора на отримання сум, передбачених ст. 625 ч.2 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. Таким чином, наявність судових рішень про стягнення боргу не розриває кредитний договір, дію цього договору не зупиняє та правовідносин не припиняє й відповідно не звільняє боржника від виконання своїх боргових зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, невиконання яких тягне за собою відповідальність встановлену ст. 625 ЦК України. Отже, прийняття судом рішення про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами Договору, та не тягне за собою припинення договору, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов'язань. Крім того, наявність судового рішення також не позбавляє кредитора права на отримання сум відповідно до положень ст.ст. 625, 1046,1048 ЦК України та умов кредитного договору і не тягне за собою припинення зобов'язань за договором з дня набрання чинності судовим рішенням. За змістом ст.ст. 625, 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. При цьому, стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. При цьому, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Зокрема, статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (п. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (п. 3 ст. 549 ЦК України). Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов'язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов'язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов'язання боржником. При цьому, слід враховувати, що, попри подібність правової природи п. 3 ст. 549 ЦК України (щодо сплати пені) та ст. 625 ЦК України (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою. Зокрема, як вбачається з умов укладеного між сторонами договорів, а саме - п. 6.2, «у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх платіжних і інших зобовязань, він зобовязується виконати невиконані або неповністю виконанні зобовязання, сплатити на суму прострочених платежів пеню за ставкою 84% річних, а також відшкодувати спілці спричинену таким невиконанням шкоду, включаючи упущену вигоду». Відповідач [PERSON] заборгованість не погасив, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 24569,02 грн., яка, станом на 17.08.2015 року складається із непогашених підвищених відсотків в розмірі 10977,50 грн., пені в розмірі 11364,56 грн., інфляційне відшкодування згідно індексу інфляції в розмірі 2226,96 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.18). І дана сума боргу на момент ухвалення судового рішення, відповідачем не погашена. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України (справа 6-100цс14), за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ч.1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved