Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона працювала в комунальній організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна Трибуна» на посаді відповідального секретаря.31 грудня 2015 року наказом голови ліквідаційної комісії газети вона була звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією цієї комунальної організації. Своє звільнення вважає незаконним та таким, що суперечить нормам законодавства про працю, оскільки при звільненні відповідачем було порушено ст.ст. 40, 49-2 КЗпП України. Тому позивачка просить визнати незаконним наказ про її звільнення, поновити на посаді відповідального секретаря комунальної організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна Трибуна», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути з відповідача 70\~000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка була спричинена незаконним звільненням. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав повністю. Представники відповідача позову не визнали, пояснивши, що 24 грудня 2015 року Глухівською міською радою було прийняте рішення про ліквідацію комунальної організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна Трибуна» та була створена ліквідаційна комісія. Наказом ліквідатора від 30 грудня 2015 року було прийняте рішення про звільнення всіх працівників газети та скорочення їх посад. Вони не заперечують проти виплати позивачці всіх належних при звільненні сум, однак не мають такої можливості, оскільки колишнє керівництво газети не передало відповідні документи та трудові книжки працівників установи. Також вони не заперечують, що позивачка персонально не повідомлялась про наступне звільнення. Водночас зазначають, що поновлення позивачки на попередній посаді у всякому разі є неможливим, оскільки в комунальній організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна Трибуна» скорочені всі наявні штатні посади. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. З гідно ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до положень ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.\~\~ Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Судом встановлено, що позивачка працювала в комунальній організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна Трибуна» на посаді відповідального секретаря.Також з матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 2015 року Глухівською міською радою було прийняте рішення № 33 про ліквідацію комунальної організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна Трибуна». Наступним рішенням від 24.12.2015 року № 34 Глухівською міською радою було затверджено склад ліквідаційної комісії та призначено ліквідатора організації - [PERSON] 30 грудня 2015 року наказом ліквідатора комунальної організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна Трибуна» за № 4/15-Л позивачка була звільнена із займаної посади відповідального секретаря з 31 грудня 2015 року на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Наказом же ліквідатора № 12/15-Л від 30.12.2015 року скорочені всі наявні в штаті посади в комунальній організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна Трибуна» у тому числі і посада відповідального секретаря. Також в суді встановлено, що про наступне вивільнення позивачка не була попереджена, про що в судовому засіданні не заперечували і представники відповідача. Відповідно до розяснень, які містяться в п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду № 9 від 06.11.1992 року « Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді спорів, повязаних зі звільненням працівників за п.1ст.40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства установи чи організації, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника. При цьому у всіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України проводиться з наданням пільг і компенсацій, передбачених главою 3-А КЗпП. Отже, за встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що при звільненні позивачки з роботи, відповідачем були порушені вимоги чинного законодавства про працю при розірванні трудового договору з ініціативи роботодавця за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, оскільки цей договір був розірваний з порушенням гарантій, встановлених ст.49-2 КЗпП України. За таких обставин, суд вважає необхідним скасувати наказ про звільнення позивачки з роботи, поновити її посаді відповідального секретаря комунальної організації Глухівської міської ради «Редакція газети «Народна Трибуна» та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. При цьому середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. з урахуванням цих норм і, зокрема, абз.3 п.2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Оскільки відповідачем не була надана довідка про розмір заробітної плати позивачки, з посиланням на те, що вся бухгалтерська документація знаходиться в колишнього керівництва газети, а останнє відмовляється передати її ліквідаційній комісії, судом була витребувана довідка про заробітну плату позивачки в управлінні Пенсійного фонду відповідно до даних її персоніфікованого обліку. Відповідно до наданої довідки, заробітна плата позивачки за останні два місяці перед звільненням складала: за жовтень: 2099 грн. 60 коп., за листопад 3453 грн. 08 коп. Тобто, середньомісячна заробітна плата позивачки складала 2776 грн. 34 коп., а середньоденна 132 грн. 21 коп. Таким чином, середній заробіток, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки з часу її звільнення і до часу винесення рішення суду складатиме 7139 грн. 20 коп. Також, судом встановлено, що внаслідок невиплати заробітної плати були порушені права позивачки, що викликало у неї моральні переживання та потребувало додаткових зусиль для організації свого життя, тобто позивачці була заподіяна моральна шкода. Однак враховуючи характер правопорушення вчиненого відповідачем, а також виходячи із засад розумності та справедливості суд оцінює розмір цієї шкоди в 1000 грн., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП України. На підставі викладеного,

Outcome: partial