Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом. У позові вказала, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 01.09.2012 року. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. На даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тому просила стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, та аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку до досягнення дитиною трирічного віку. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надавши суду заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутності, позов просить задовольнити. Відповідач [PERSON] з позовом згодний, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини та дружини по 1/4 частини з усіх видів заробітку, про що надав суду письмову заяву, просить розглянути позов у його відсутності. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню у звязку з наступним. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-ЖС № 115940 від 01.09.2012 року (а.с. 4). Сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЖС № 247089 від 12.02.2014 року, згідно якого батьком дитини записаний [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. Частиною 1 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов'язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір та строки виплати аліментів, між позивачем та відповідачем не укладався. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12). Відповідно до положень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №3 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Крім того, відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку Відповідно до ст. 61 ч.1 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши усі докази, відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач [PERSON] проти заявлених позовних вимог не заперечує, суд вважає підлягаючими задоволенню позовні вимоги позивачки у частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку і 1/4 частину на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини.

Outcome: approved