Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про стягнення боргу в сумі 25000 грн. та судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що в березні 2016 року [PERSON] взяв у неї золото, а саме: два ланцюжка, два хрестика, дві каблучки, ладанку, браслет загальною вартістю на 25000 грн. 16.09.2016 року в присутності свідків відповідач дав позивачці розписку, якою взяв на себе зобов'язання повернути речі позивачці до 16.10.2016 року. Свої зобов'язання відповідач не виконав, речі отримані у тимчасове користування у визначений строк не повернув. На неодноразові вимоги повернути вказані речі відповідач не реагує. В зв'язку з чим звернулася до суду та просить стягнути борг. В судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути суму визначену висновком експерта товарознавця по оцінці ювелірних виробів із золота в сумі 17926 гривень 40 копійок боргу та 1051 гривню 20 копійок судових витрат. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі. Пояснивши, що дійсно брав у позивачки зазначені ювелірні вироби та які були здані в ломбард. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що березні 2016 року [PERSON] взяв у [PERSON] безоплатно у користування золоті ювелірні вироби: два ланцюжка, два хрестика, дві каблучки, ладанку, браслет. На підтвердження укладення договору позички та його умов відповідачем [PERSON] власноручно написано розписку, за особистим підписом відповідача, яка посвідчує передання їй позичкодавцем визначених речей для користування та зобов'язання повернути речі [PERSON] в строк до 16.10.2016 року. Згідно ч.1 ст.207 Цивільного кодексу України, правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано у листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Розписка підписана відповідачем, є документом, що стверджує про вчинення правочину між сторонами. Відповідно ст.827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. Зі ст.833 ЦК України постає, що, користувач, окрім іншого, зобов'язаний повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання. Згідно ст.836 ЦК України, якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків. Свої зобов'язання відповідач не виконав, речі отримані у тимчасове користування, а саме золоті ювелірні вироби: два ланцюжка, два хрестика, дві каблучки, ладанку, браслет , у визначений строк не повернув. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно висновку експерта товарознавця вартість ювелірних виробів із золота, а саме: два ланцюжка, два хрестика, дві каблучки, ладанку, браслет складає 17926 гривень 40 копійок. Враховуючи викладене, оскільки немає можливості повернути індивідуально визначене майно в натурі, необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] суму заподіяних збитків в розмірі 17926 гривень 40 копійок. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивача в сумі 551,20 грн. в вигляді судового збору, та 500 грн за висновок експерта товарознавця, а всього на загальну суму 1051 гривню 20 копійок. На підставі викладеного, ст. ст. 22, 218, 527, 827, 836 ЦК України,

Outcome: approved