Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивачка свої позовні вимоги від 26.07.2016 року мотивує тим, що є відповідальним наймачем квартири [ADDRESS]. В зазначеній вище квартирі зареєстрована відповідачка по справі - [PERSON]. Відповідачка вже декілька років не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, її особистих речей в квартирі не має і, взагалі квартирою не цікавиться. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Так як відповідачка не сплачує зазначені платежі, то позивачка змушена сплачувати все сама. Перешкод в користуванні жилим приміщенням [PERSON] відповідачці не чинила. Вона добровільно визначила собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються понад 6 місяців без поважних причин. Тому позивачка просить з підстав визначених ст. 71, 72 ЖК України визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], та стягнути з відповідача сплачений судовий збір. Під час судового розгляду справи позивач 26.09.2016 року уточним позовну заяву та просив також визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням і не малолітнього сина відповідача [PERSON] 2014 року, який був зареєстрований в спірному житловому приміщенні після подачі позовної заяви 03.08.2016 року. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечила проти них, однак доказів, в підтвердження обставин, на які вона посилалася, суду не надала. Крім того надала суду заяву про застосування позовної давності, в якій фактично зазначає, що дійсно не проживає в спірній квартирі понад п'ять років. Представник Служби у справах дітей Сумської міської ради, яка залучена за ініціативою суду в якості третьої особи до суду не з'явився, у письмову відгуку на позов нагадав суду, що відповідно до вимог ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей неприпустимо зменшення прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Про наявність спору, якій стосується і інтересів малолітніх дітей суд проінформував Сумську місцеву прокуратуру, прокурор бажання вступити в справу в порядку ст. 45 ЦПК України не виявив. Свідки які [PERSON], [PERSON], [PERSON], яких суд вислухав за клопотання позивача суду пояснили, що вони є мешканцями колишнього гуртожитку ВАТ «Селмі» за адресою [ADDRESS], відповідач не мешкав в спірній квартирі близько 5 років. Про аналогічне свідчив і свідок [PERSON], яку суд вислухав за клопотанням відповідача. Судом встановлено, що на момент подачі позовної заяви в спірній кімнаті гуртожитку була зареєстрована позивач, її неповнолітній син [PERSON] 2007 року народження та відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою обслуговуючої будинок організації ( а.с.5), загальна площа спірної кімнати складає 16.3 кв.м., кімната не приватизована. Зі зручностей в кімнаті лише холодна вода, що підтверджується копією технічного паспорту, поясненнями сторін та не ставилось під сумнів учасниками судового розгляду. Відповідач [PERSON] є рідною сестрою позивача, заміжньою, є матір'ю трьох неповнолітніх дітей двоє з яких зареєстровані за адресою [ADDRESS] яка за поясненнями відповідача є квартирою батьків її чоловіка. Відповідач 03.08.2016 року, тобто після звернення позивача з позовом до суду зареєструвала у спірній житловій кімнаті свого малолітнього сина [PERSON] 2014 року. Відповідач [PERSON] понад строки встановлені в ч.1 ст. 71 ЖК України не мешкає в спірній кімнаті без поважних причин, не надала доказів реєстрації її малолітнього сина 2014 року за будь-якою адресою з моменту народження в 2014 року і до його реєстрації 03.08.2016 року в спірній житловій кімнаті що підтверджується поясненнями позивача, відповідача та свідками, яких суд вислухав за клопотанням обох сторін. Всупереч вимог ст. 10,60 ЦПК України сторона відповідача не надала суду будь-яких доказів стосовно перешкоджання позивачкою в приживанні її та її дітей в спірній кімнаті гуртожитку, ініціювання нею, тобто позивачкою спорів в тому числі в судовому порядку стосовно користування спірною кімнатою. З зазначених вище підстав суд не вважає обґрунтованим доводи відповідача, що батьки її чоловіка мають незадовільний стан здоров'я та наполягають на звільнення квартири в якому вона з 3 трьома дітьми та чоловіком фактично мешкає, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог позивачки. Відповідачка вже декілька років не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей за власними поясненнями в спірному житловому приміщення не має. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Так як відповідачка не сплачує зазначені платежі, то позивачка змушена сплачувати все сама. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивачка відповідачці не чинила. Вона добровільно визначила собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин. Через викладені обставини позивачка несе зайві витрати по утриманню житла. Відповідно ч. 1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином суд приходить до висновку, що між сторонами склались цивільно-житлові правовідносини та оскільки відповідач перешкоджає позивачці у здійсненні її прав як наймача житла, більше строку, встановленого в ст. 71 ЖК України, не проживає за місцем реєстрації без поважних причин, будь-яких письмових домовленостей стосовно користування житловим приміщенням за вказаною адресою не існує, то позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд не вважає обґрунтованими доводи відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності, оскільки позивач може самостійно визначитись з початком строку порушення своїх прав при тривалій відсутності наймача в житловому приміщенні. При цьому, суд не вбачає порушення прав та законних інтересів малолітнього [PERSON] 2014 року народження зареєстрованого в спірній кімнаті 03.08.2016 року, оскільки він там фактично не проживав, знаходився зі своєю матір'ю, яка фактично мешкає разом з чоловіком та іншими дітьми за адресою [ADDRESS]., відповідач не надав суду будь-яких доказів стосовно дотримання вимог п 2.3 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в частині отримання згоди батька дитини - [PERSON] 2014 року на його проживання за адресою відмінною від адреси проживання батька. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача 551,20 грн. судового збору сплаченого при подачі позову до суду. На підставі наведеного та

Outcome: approved