Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 8 листопада 2014 року. За час спільного проживання придбали автомобіль мікроавтобус марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, 2002 року виробництва, білого кольору. 17 серпня 2017 року відповідач продав вказаний автомобіль батьку. Дружина згоди на відчудження не надавала, кошти від продажу не отримувала. Шлюбні відносини фактично були припинені в липні 2017 року. Тому просить стягнути з відповідача грошову компенсацію у розмірі 174\~281,40 грн. в рахунок відшкодування вартості її частки у праві спільної сумісної власності продажу автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, 2002 року виробництва, білого кольору. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач та його представник позов не визнали. Заперечення обгрунтовані тим, що спірний автомобіль був придбаний за кошти, отримані в борг. Оскільки відповідач не мав коштів для повернення боргу, він продав автомобіль своєму батьку, а останній погасив борг. Відповідач також пояснив суду, що ні позивачка, ні він після реєстрації шлюбу не працювали, не мали коштів для придбання автомобілю, тобто автомобіль придбаний не за кошти подружжя. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Кривцової Г.В. від 20 лютого 2018 року роз`єднано позовні вимоги та виділено у самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Кривцової Г.В. від 23 лютого 2018 року призначено судове засідання на 26 квітня 2018 року. Протокольною ухвалою головуючого від 26 квітня 2018 року відкладено розгляд справи до 27 червня 2018 року за клопотанням представника позивача. Протокольною ухвалою головуючого від 27 червня 2018 року відкладено розгляд справи до 21 серпня 2018 року за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 21 серпня 2018 року відкладено розгляд справи до 31 жовтня 2018 року у зв`язку з викликом свідка. Протокольною ухвалою головуючого від 31 жовтня 2019 року відкладено розгляд справи до 31 січня 2019 року у зв`язку з повторним допитом свідка. Протокольною ухвалою головуючого від 31 січня 2019 року відкладено розгляд справи до 17 квітня 2019 року за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 17 квітня 2019 року відкладено розгляд справи до 2 липня 2019 року за клопотанням відповідача. \~ \~ \~ \~Згідно з розпорядженням №63 та протоколом повторного автоматизованого розподілу у зв`язку з призначенням судді Кривцової Г.В. на посаду судді Верховного Суду справу передано судді Шелєховій Г.В. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Шелєхової Г.В. від 13 травня 2019 року справу прийнято до розгляду, призначено судове засідання на 12 червня 2019 року. \~ \~ \~ \~Протокольною ухвалою головуючого від 12 червня 2019 року відкладено розгляд справи до 02 вересня 2019 року за клопотанням відповідача та його представника. \~ \~ \~ \~Протокольною ухвалою від 2 вересня 2019 року відкладено розгляд справи до 7 листопада 2019 року за клопотанням відповідача. \~ \~ \~ \~Протокольною ухвалою головуючого від 7 листопада 2019 року відкладено розгляд справи до 12 грудня 2019 року за клопотанням представника відповідача. \~ \~ \~ \~12 грудня 2019 року відкладено розгляд справи до 27 грудня 2019 року у зв`язку з проведенням перевірки правоохоронними органами за фактом замінування приміщення суду. \~ \~ \~ \~Протокольною ухвалою головуючого від 27 грудня 2019 року оголошено перерву в судовому засіданні до 29 січня 2020 року для забезпечення явки свідка. \~ \~ \~ \~29 січня 2020 року відкладено розгляд справи до 27 лютого 2020 року у зв`язку з перебуванням головуючого у відрядженні у м. Вінниця. \~ \~ \~ \~Протокольною ухвалою головуючого від 27 лютого 2020 року відкладено розгляд справи до 30 березня 2020 року за клопотанням відповідача. \~ \~ \~ \~Протокольною ухвалою головуючого від 30 березня 2020 року відкладено розгляд справи до 19 травня 2020 року за клопотанням відповідача. \~ \~ \~ \~Протокольною ухвалою головуючого від 19 травня 2020 року відкладено розгляд справи до 16 червня 2020 року за клопотанням відповідача. \~ \~ \~ \~Протокольною ухвалою головуючого від 16 червня 2020 року відкладено розгляд справи до 4 серпня 2020 року за клопотанням відповідача. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, свідку, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони з 8 листопада 2014 року знаходилися у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис №36 (Т.1 а.с. 10). Мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис №47 (Т.1 а.с.11). 14 червня 2017 року [PERSON] придбав автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, 2002 року виробництва, білого кольору, що підтверджується копією договору купівлі-продажу (Т.1 а.с.29). Як вбачається з копії розписок, 10 червня 2017 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 8000,00 доларів США, які 15 серпня 2017 року повернув (Т.1 а.с.31-32). 17 серпня 2017 року [PERSON] продав спірний автомобіль [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу №2642/2017/587762 (Т.1 а.с.42). Останній являється батьком відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно відповіді регіонального сервісного центру МВС в Сумській області від 10 жовтня 2017 року, 17 серпня 2017 року автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, 2002 року виробництва, білого кольору перереєстрований на [PERSON] , за [PERSON] транспортних засобів не значиться. С судовому засіданні свідок [PERSON] , яка являється матір`ю відповідача, пояснила, що невістка з сином хотіли придбати автомобіль, коштів не мали, взяли позику 8 тис. доларів, син написав розписку в день отримання коштів. Зазначила, що позивачка борг за автомобіль не погашала. Позичені кошти повертали в серпні, передавав їх її чоловік. Автомобіль придбавали син з невісткою для власних потреб. Питання продажу транспортного засобу з позивачем не узгоджувалося. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У статті 60\~СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до статті 70\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частинами першою, третьою статті 368\~ЦК України спільна\~власність двох\~або більше\~осіб без\~визначення часток\~кожного з\~них у\~праві власності\~є спільною\~сумісною власністю.\~Майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~є їхньоюспільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у справі № 347/955/16 від 25 травня 2020 року та постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі 725/1776/18. В процесі розгляду справи встановлено, що сторони, перебуваючи у шлюбі вели спільне господарство, проживали разом, придбали автомобіль на потреби родини. Вказану обставину в судовому засіданні підтвердила і мати відповідача свідок [PERSON] . Відповідач не спростував презумпції спільності права власності подружжя на автомобіль. За змістом частин 1,5,6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. \~ \~ \~ \~Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. \~ \~ \~ \~Ч. 1 ст. 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст.\~328\~ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У постанові ВС у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 3.10.2018 у справі №127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого та у зв`язку із цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 9 січня 2019 року у справі №643/4589/15-ц. Таким чином, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль придбаний сторонами в шлюбі, є спільним майном подружжя, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача грошова компенсація за відшкодування вартості частки у праві власності в розмірі 174\~281, 40 грн. Позивач ставить питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. 14 серпня 2018 року між [PERSON] та адвокатським об`єднанням «Експерт Груп» укладено договір про надання правничої допомоги (1 а.с. 79).. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в т. ч. і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В матеріалах справи на підтвердження цієї вимоги міститься копія квитанції про сплату 4000,00 грн. Адвокатському об`єднанню «Експерт Груп», розрахунок з описом виконаних робіт відсутній, а тому вимога про стягнення витрат на правничу допомогу не є обгрунтованою та в її задоволенні належить відмовити. Аналогічна правова позиція висловлена в Поставі Великої Палати Верховного Суду у справі 904/4494/18 від 12 листопада 2019 року. Разом з цим, з відповідача, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути судовий збір у сумі 1742,81 грн.

Outcome: approved