Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сім`я розпалась і примирення неможливе. Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 1 вересня 2020 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду. Ухвалою суду від 6 вересня 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Відповідачу був наданий строк для надання відзиву. 8 лютого 2021 року до суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. У поданому клопотанні заpзначає, що бажає особисто приймати участь у справі та надати пояснення, оскільки проти позову заперечує, бажає подати клопотання про надання строку для примирення. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23.07.2021 у задоволенні вищезазначеного клопотання відповідача [PERSON] відмовлено. Заяв по суті справи сторони до суду не подавали. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Сторони перебувають у шлюбі з 22.08.2003 року. Від шлюбу мають двох синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що за час спільного проживання сторони не змогли створити міцної та дружньої сім`ї. Конфлікти, що виникали між ними з різних причин, привели до її розпаду. Сторони перестали підтримувати подружні стосунки, ведення домашнього господарства, проживають окремо. На примирення позивачка не згодна. За визначенням ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя. Звертаючись до суду, позивач зазначає, що з 2019 року вони з відповідачем проживають окремо, у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, протилежними поглядами на сімейне життя, спільного побуту не мають. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому,що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З точки зору сімейного законодавства шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. У поданому клопотанні в частині надання строку на примирення відповідач не обґрунтовує будь-яких обставин, які б свідчили про вжиття ним заходів до примирення, його бажання до цього, та достатніх для вирішення питання про надання судом строку на примирення. Виходячи з обставин, встановлених судом, умов проживання сторін та взаємовідносин в шлюбі, відсутність взаємної підтримки, як подружжя, категорична позиція позивача з приводу розірвання шлюбу та її небажання продовжувати шлюб, виходячи з рівноправ`я шлюбного союзу, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася, поновлена бути не може, а тому шлюб сторін підлягає розірванню. Суд при цьому не приймає до уваги викладених у відзиві обставин, а також не знаходить підстав для надання сторонам строку на примирення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.111 СК України суд зобов`язаний вживати заходи для примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність дітей та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З матеріалів справи вбачається, що в сім`ї сторін існує тривала конфліктна ситуація, пов`язана з різним баченням подружжя на взаємовідносини у шлюбі. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Відповідно до ч.ч.1 4 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» Суд наголосив на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим наголошується, що відповідно до статті 8 Конвенції також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…. так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні. З точки зору ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватися на вільній згоді чоловіка та жінки. Зважаючи на принцип рівноправності чоловіка та жінки, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Виходячи з цього, враховуючи визначену законом добровільність шлюбного союзу, а також позицію позивачки, як рівноправного партнера в шлюбі, яка категорично наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку про задоволення позову та розірвання шлюбу сторін.

Outcome: approved