Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивачка у липні 2015 року звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати квартиру номер 7 у житловому будинку за номером 83 по вулиці Леніна в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області такою, що входить до складу спадщини [PERSON], померлої 06 січня 2014 року в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області, а також визнати за нею за заповітом матері [PERSON] право приватної власності на вказану квартиру. В обґрунтування позову посилається на те, що за заповітом матері прийняла вказану спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що у свідоцтві про її народження відсутня печатка органу, що видав цей документ, а з договору купівлі-продажу квартири не є можливим встановити, що є обєктом права власності: квартира чи 2/100 частки домоволодіння. У судове засідання позивачка не зявилась, надала суду заяву, у якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про визнання позову і розгляд справи за відсутності, у якій зазначає, що не має наміру звертатись до суду із заявою про визнання вказаної спадщини відумерлою та її передачу у власність територіальної громади, а тому не заперечує проти задоволення вказаних позовних вимог. Розглянувши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних обставин. Згідно свідоцтва про смерть, виданого на підставі запису № 191 складеного 06 січня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, [PERSON] померла 06 січня 2014 року у місті Одесі Одеської області України. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 13 червня 1992 року за реєстровим номером 486 Фрунзівської державної нотаріальної контори Одеської області, спадкодавець набула право власності на квартиру за номером 7 у будинку за номером 83 по вулиці Леніна в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області. Це право за спадкодавцем на підставі договору було зареєстроване 16 червня 1992 року Котовським міжміським бюро технічної інвентаризації Одеської області в інвентарній справі № 32. У договорі та технічному паспорті на квартиру, складеному вказаним МБТІ 16 лютого 1992 року вказано, що квартира складається з коридору 1 площею 2,8 кв.м, санвузлу 2 площею 2,8 кв.м, кухні 3 площею 5,7 кв.м, кімнати 4 площею 14,6 кв.м, а всього загальною площею 25,9 кв.м і житловою площею 14,6 кв.м. У вказаному договорі, відмітці про його реєстрацію в МБТІ та технічному паспорті на квартиру вказано, що квартира складає 2/100 частки всього домоволодіння. Згідно звіту субєкта оцінювальної діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Будексперт-Т» від 03 липня 2015 року, ринкова (оціночна) вартість квартири станом на час відкриття спадщини 06 січня 2014 року становила 42\~443 грн.. Заповітом спадкодавця, посвідченим 11 квітня 1997 року за реєстровим номером 384 Фрунзівської державної нотаріальної контори Одеської області, все своє майно, яке на день смерті буде їй належати, в чому б воно не полягало та де б воно не знаходилось, вона заповідала своїй доньці [PERSON]. У свідоцтві про народження [PERSON], виданому на підставі відповідного запису № 37 складеного 02 липня 1953 року Затишанською селищною радою Фрунзівського району Одеської області, матірю вказана спадкодавець. Одержана судом від відділу ДРАЦС копія цього запису відповідає змісту свідоцтва про народження. У свідоцтві про одруження, виданому на підставі запису про одруження за № 27 складеного 14 липня 1974 року Фрунзівським районним відділом ЗАГС Одеської області, зазначено, що після одруження [PERSON] з [PERSON] дружині було присвоєне прізвище [PERSON]. У спадковій справі № 34/2014 Фрунзівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, крім наведених вище документів, наявна заява позивачки від 02 квітня 2014 року про прийняття вказаної спадщини за заповітом, довідка відповідача про самотнє проживання спадкодавця у квартирі до дня смерті. Постановою від 26 березня 2015 року [PERSON], державного нотаріуса вказаної нотаріальної контори, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з тим, що у свідоцтві про народження спадкоємця відсутня печатка органу, що видав цей документ. Крім того, із зазначеного вище договору купівлі-продажу квартири не є можливим встановити, що є обєктом права власності: квартира чи 2/100 частки домоволодіння. Оцінивши у сукупності зазначені вище докази, суд вважає, що родинні відносини позивачки зі спадкодавцем підтверджені записом акта про її народження та свідоцтвом про одруження, що надає їй право спадкування за заповітом матері [PERSON] у відповідності до положень статей 1217, 1223 Цивільного кодексу України. За приписами статей 1268, 1269, 1270 ЦК, спадщина може бути прийнята шляхом подання у строк шести місяців з часу відкриття спадщини відповідної заяви нотаріусу і незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виходячи з факту подання позивачкою 02.04.2014 року заяви нотаріусу про прийняття спадщини у вигляді квартири, вона своєчасно прийняла спадщину і набула на неї право. Визначаючи належність квартири до складу спадщини суд виходить з положень чинної на час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 р. заступником Міністра комунального господарства Української РСР і погоджена 15 січня 1966 р. заступником Голови Верховного суду Української РСР. Вказана Інструкція не передбачала можливість реєстрації квартир, а її пунктом 22 «д» було встановлено, що на підставі правовстановлюючих документів, перелічених в додатку № 1, серед них у пункті 18 зазначено і нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу будинків (домоволодінь), бюро технічної інвентаризації складає письмовий висновок, в якому, зокрема, зазначається участь кожного із співвласників у спільній власності відповідно до належної йому частки (1/4, 1/2, 1/3 і т. д.). Додаток № 4 «Реєстровий напис на документі про право особистої власності» також передбачав наступний текст «Зазначений в цьому документі жилий будинок (домоволодіння) ____________________ зареєстрований(е)…» (в цілому або в частині) Стаття 382 чинного на теперішній час Цивільного кодексу України передбачає, що квартирою, як об'єктом права власності. є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Виходячи з того, що законодавство в різний час по різному регулювало правовий статус квартири у багатоквартирному будинку і це перешкоджає позивачці оформити свої спадкові права за заповітом матері, то для захисту майнових прав позивачки необхідно у судовому порядку визначити, що придбана спадкодавцем за вказаним договором квартира входить до складу її спадщини і визнати за позивачкою право власності на нею в порядку спадкування.

Outcome: approved