Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту каліцтва на виробництві та зобовязання вчинити певні дії, посилаючись на те, що 06 лютого 1988 року, під час виконання, покладених на позивачку трудових обовязків на території Виноградівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Арцизького району Одеської області, з позивачкою стався нещасний випадок, який призвів до часткової втрати працездатності. За наслідками розслідування вказаного нещасного випадку був складений акт розслідування нещасного випадку, який стався по дорозі на роботу за формою БТ. В подальшому позивачці була встановлена ІІ група інвалідності з причин трудового каліцтва з 60 % втрати працездатності та призначено доплату до середньомісячного заробітку в звязку з частковою втратою працездатності, яка виплачувалася з 01.06.1988р. В квітні 2009 року припинено зазначену доплату так як акт розслідування нещасного випадку був складений за формою БТ, а не за формою Н-1. Вважаючи,що роботодавцем було складено акт про нещасний випадок помилково за формою БТ позивачка звернулася до територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України в Одеській області про проведення перевірки та пере розслідування обставин отримання позивачкою травми на виробництві, однак їй було відмовлено в проведенні пере розслідування. Позивачка вважає, що порушено її право на соціальний захист від нещасного випадку на виробництві у зв'язку з чим звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд встановити факт отримання каліцтва на виробництві, зобовязати Виноградівську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Арцизького району Одеської області скласти акт за формою Н-1, зобовязати Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Арцизькому районі Одеської області призначити страхові виплати у звязку з частковою втратою працездатності по причині трудового каліцтва. 15 грудня 2017 року набув чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального Кодексу України, Цивільного процесуального Кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІ від 03.10.2017 року, на підставі якого Цивільний процесуальний Кодекс України викладено в новій редакції. Згідно п.п 9 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Позивачка позов підтримала у повному обсязі просила справу розглядати за її відсутності. Представник заявника просив позов задовольнити у повному обсязі. Представника відповідача Віноградівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Арцизького району Одеської області просила розглядати справу за її відсутності, позов не визнавала у повному обсязі. Представника відповідача управління ВД Фонду соціального страхування України в Одеській області заперечував проти задоволення позову, підтримавши заперечення проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки на теперішній час є чинний та не скасований акт БТ. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, приходить висновку що позовна заява підлягає задоволенню. З наступних підстав. Правовідносини по справі виникли з приводу встановлення факту каліцтва, яке необхідне для одержання допомоги по загальнообовязковому державному соціальному страхуванню, у звязку з чим підлягають розгляду відповідно до положень ЦК України. Судом у судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наказу № 87 від 18 березня 1986 року позивачка переведена на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи Виноградівської середньої школи Арцизького району Одеської області, що підтверджується трудовою книжкою [NUMBER] від 02 червня 81 року (а.с. 6). Згідно наказів № 70 від 31 серпня 1987 року, № 85 від 30 вересня 1987 року № 87, № 88 від 30 жовтня 1987 року на позивачку, як на заступника директора з навчально-виховної роботи були покладені обов'язки за збереження життя та здоров'я учнів, розподілені обов'язки між директором та заступником директора школи на 1987-1988 навчальний рік (а.с. 97, 98, 99, 100). Як вбачається з акту складеного по формі БТ - 06 лютого 1988 року за наслідками нещасного випадку, який стався 06 лютого 1988 року о 07 год. 40 хв. із позивачкою по дорозі на роботу, було складено акт нещасного випадку, який стався по дорозі на роботу. Зі змісту даного акта вбачається, що нещасний випадок з позивачкою стався на вулиці Кірова м. Арциз Одеської області по дорозі на роботу, у зв'язку з сильною ожеледицею (а.с. 7). Згідно довідок ВТЕК та МСЕК позивачеві з 01 червня 1989 року встановлена ІІ група інвалідності з причини трудового каліцтва з 60 % втрати працездатності, безстроково (а.с. 9, 10, 11, 12, 13). Відповідно до наказу завідуючого Арцизького районного відділу народної освіти № 59 від 27 січня 1989 року, позивачці у зв'язку з частковою втратою працездатності після виробничої травми нараховувалася та виплачувалася доплата до середньомісячного заробітку з 01 червня 1988 року (а.с. 8). Як вбачається з акту відділу освіти Арцизької районної державної адміністрації від 02 квітня 2009 року (а.с. 16) позивачці з 01 квітня 2009 року призупинені виплати з трудового каліцтва до роз'яснення підстав для нарахування виплати з трудового каліцтва Фондом соціального страхування від нещасних випадків в Арцизькому районі (а.с. 15). Згідно листа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Арцизькому районі Одеської області № 218/02 від 05 червня 2009 року адресованого начальнику відділу освіти, підставою для призначення страхової виплати є акт складений згідно форми Н-1, а внаслідок нещасного випадку з [PERSON], який трапився 06 лютого 1988 року під час прямування на роботу, був складений акт згідно форми БТ. Позивачка на обліку у відділенні не знаходиться, страхові виплати не отримує (а.с. 18). Наказом відділу освіти Арцизької районної державної адміністрації № 148 від 16 червня 2009 року визнано недійсним наказ № 89 від 27 січня 1989 року та припинені виплати позивачці у зв'язку з частковою втратою працездатності (а.с. 17). Відповідно до постанови Арцизького районного суду Одеської області від 29 жовтня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2014 року, [PERSON] було відмовлено у відновленні виплат, оскільки за наслідками нещасного випадку складений акт за формою БТ, а не акт за формою Н-1 та розяснено право ініціювати проведення повторного розслідування нещасного випадку (а.с. 21-24, 92-94). Як вбачається з листа територіального управління Держгірпромнагляду в Одеській області від 17 березня 2014 року № 800/01 позивачці було відмовлено у проведенні розслідування нещасного випадку, з посиланням на те, що Держгірпромнагляд України проводить спеціальне розслідування нещасних випадків, що стались на підприємстві з працівниками під час виконання ними трудових (посадових) обов'язків. Випадок, що стався з позивачкою відповідно до акту БТ кваліфікується, як нещасний випадок невиробничого характеру відповідно до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року № 270 (а.с. 20). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що на момент отримання [PERSON] травми займав посаду директора Виноградівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Арцизького району Одеської області, позивачка займала посаду заступника директора школи з навчально-виховної роботи. В день отримання травми [PERSON] повинна була бути на роботі з 07 год. 30 хв у звязку з виконанням покладеного на неї обовязку перевірки підготовки школи до уроків.Травму [PERSON] отримала на території школи, яка розташована на вул. Кірова у будинку № 137, на відстані 6-7 метрів від головного корпусу школи в робочий час. Територія школи має огородження з зелених насаджень, а саме кущів. Складений акт за формою БТ де зазначено, що [PERSON] отримала травму по дорозі на роботу підписав тому що не вважав що це є помилкою, оскільки це було рішення профспілкового комітету та підстав сумніватися у правильності складання акту не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що на момент отримання травми [PERSON] яка займала посаду заступника директора школи з навчально-виховної роботи, вона працювала медичним працівником. В день отримання травми [PERSON] була черговою та нещасний випадок з позивачкою трапився на території Виноградівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Арцизького району Одеської області у робочий час, про що їй повідомили діти які там навчалися. Вона особисто після отримання [PERSON] травми надавала останній першу медичну допомогу. Також пояснила, що бачила місце зі слідами крові та де знаходилася [PERSON] після отримання тілесних пошкоджень, вказавши на копії технічного плану будівлі точне місце події, зазначивши що [PERSON] знаходилася на території школи на відстані приблизно 5-ти метрів від будівлі школи та сама територія школи має огородження з зелених насаджень, кущів. Окрім свідчень які стосувалися самої події нещасного випадку свідок [PERSON] повідомила суду, що вона після цього також потрапила до лікарні з гіпертонічним кризом де знаходилася у одній палаті з [PERSON] Під час обходу головним лікарем було виявлено що [PERSON] знаходиться у лікарні з травмою голови, після чого головний лікар перевів останню до травматології звідки її було направлено до обласної лікарні. Під час складання акту БТ присутньою не була, пояснень не надавала. Суд не має підстав ставити під сумнів достовірність та правдивість фактів, повідомлених в судовому засіданні свідками, в звязку з тим, що даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи встановлено не було. Їх показання обєктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до ст. ст. 43, 46 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Відповідно до п. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд згідно до ст. 13 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч. 1 ст. 4, ст. 5 ЦПК Українита ч. 1ст. 19 ЦК Україникожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як вбачається з матеріалів справи позивачка звернулася за захистом свого права в 2015 році, тому суд керується положеннями викладеними в ч. 3 ст. 2 ЦПК України в редакції 2004 року, за якими провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи, зокрема ч. 1 п. 3 ст. 256 ЦПК України. Але з урахуванням того, що при цьому виник спір щодо призначення страхових виплат Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Арцизькому районі Одеської області справа повинна вирішуватись в позовному провадженні, де встановлюється факт нещасного випадку на виробництві. З розяснень, які викладені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. судам розяснено, що питання, повязані із встановлення факту каліцтва на виробництві, коли з приводу цього виникає спір, а також якщо при каліцтві в звязку з виконанням державних чи громадських обовязків призначається пенсія особам, які внаслідок цього стали інвалідами, вирішується в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів. Суд приймає до уваги, що на момент отримання травми правовідносини сторін регулювались ст. 173 КЗпП України главою 40 ЦК України, главою 40 ЦК Українив редакції 1963 року, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 2.10.1961р., «Правилами відшкодування підприємствами,установами, організаціями шкоди, заподіяної робітникам і службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаних з їх роботою» затверджених постановою Держкомпраці СРСР і Президії ВЦСПС від 22.12.1961р, постановою президії ВЦРПР від 16 листопада 1976 року «Про затвердження положення про порядок розслідування нещасних випадків відбувшихся у побуті, у шляху на роботу або з роботи» та постановою президії ВЦРПР від 13 серпня 1982 року «Про затвердження положення про розслідування та обліку нещасних випадків на виробництві» Статтями 13, 14 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначено поняття страхового випадку та нещасного випадку. Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених уст. 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг. Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обовязків, в наслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. Пунктом 14 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, встановлені обставини, визнаються повязаними з виробництвом нещасні випадки, що сталися з працівниками пiд час виконання трудових обовязків, у тому числі у відряджені, а також тi, що сталися у період: перебування на робочому мiсцi, на території підприємства або в іншому мiсцi, пов'язаному з виконанням роботи, починаючи з моменту прибуття працівника на підприємство до його відбуття, який повинен фіксуватися відповідно до вимог правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, у тому числi протягом робочого та надурочного часу, або виконання завдань роботодавця в неробочий час, пiд час відпустки, у вихiднi, святковi та неробочi дні; підготовки до роботи та приведення в порядок після закінчення роботи знарядь виробництва, засобів захисту, захисту, а також виконання заходів особистої гігієни, пересування по території підприємства перед початком роботи і після її закінчення. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Як вбачається з матеріалів справи позивачка зверталася до суду та їй було відмовлено у відновленні виплат, оскільки за наслідками нещасного випадку складений акт за формою БТ, а не акт за формою Н-1 та розяснено право ініціювати проведення повторного розслідування нещасного випадку, предметом спору за цим позовом було припинення виплат позивачці, а не встановлення факту каліцтва на виробництві(а.с. 21-24, 92-94). Після чого позивачка звернулася до територіального управління Держгірпромнагляду та позивачці було відмовлено у проведенні розслідування нещасного випадку (а.с. 20). Порядком розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року № 270, в редакції від 19 листопада 2012 року, який діяв на момент звернення позивачки, встановлено механізм розслідування та ведення обліку нещасних випадків невиробничого характеру. Як вбачається з зазначеного положення розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, за результатом розгляду нещасного випадку під відповідно до пп. 3 п. 9 та п. 12 цього положення складається акт НТ (невиробничої травми), та не встановлено процедури повторного розслідування або оскарження акту НТ складеного у звязку з нещасним випадком який стався під час прямування на роботи чи з роботи. Також суд звертає увагу на порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, в редакції від 01 січня 2012 року який діяв на момент звернення позивачки, яким встановлено порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності. Цим порядком окрім процедури розслідування встановлено порядок оскарження та перегляду актів форм Н-1, Н-5 та НПВ, тобто актів складених у звязку з нещасним випадком на виробництві, проте у зазначеному положенні відсутній порядок розслідування, оскарження та перегляду актів форми БТ або НТ, які складаються у звязку з нещасним випадком не повязаним з виробництвом. Відповідно до п. 26 цього положення нещасний випадок, про який своєчасно не було повідомлено безпосереднього керівника чи роботодавця потерпілого або внаслідок якого втрата працездатності настала не одразу, розслідується і береться на облік згідно з цим Порядком протягом місяця після надходження заяви потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси (незалежно від строку, коли він стався). Проте як вбачається з матеріалів справ, підтверджується поясненнями свідка [PERSON] та актом БТ, безпосереднім керівником [PERSON] був директор школи [PERSON], який був повідомлений в той же день про нещасний випадок, а також був у складі комісії при розслідуванні цього нещасного випадку, тобто дії визначені п. 26 положення були виконані. Крім того ст. 22 ЗУ «Про охорону праці» встановлено порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій. Зі змісту зазначеної статті та з урахуванням віще зазначених порядків суд приходить до висновку що дія ст. 22 ЗУ «Про охорону праці» поширюється лише на нещасні випадки які сталися на виробництві та за якими складаються акти Н-1, Н-5 або НПВ та він не поширюється на акти складені за формою БТ або НТ. Таким чином суд приходить до висновку, що після складання акту БТ позивачка на момент звернення до суду фактично була позбавлена можливості оскаржити або звернутися з заявою про перегляд акту БТ, оскільки ЗУ «Про охорону праці», постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112 та постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2001 року № 270 не встановлено жодного порядку оскарження або повторного розслідування актів складених за формою БТ(НТ) у досудовому порядку для відновлення порушених прав особи. Також суд звертає увагу на те, що постановою президії ВЦРПР від 16 листопада 1976 року «Про затвердження положення про порядок розслідування нещасних випадків відбувшихся у побуті, у шляху на роботу або з роботи» та постановою президії ВЦРПР від 13 серпня 1982 року «Про затвердження положення про розслідування та обліку нещасних випадків на виробництві», які діяли на момент складання акту БТ за обставинами нещасного випадку, також не встановлено жодного порядку оскарження або повторного розслідування актів складених за формою БТ у досудовому порядку для відновлення порушених прав. З вище викладеного вбачається, що у позивачки як на момент складання акту у формі БТ так і на момент звернення до суду не було іншої можливості відновити свої порушені права окрім як скористатися своїм правом та звернутися до суду. Під час вирішення питання щодо встановлення факту яке має юридичне значення, та для належної оцінки доказів суд має врахувати дію нормативно-правових актів, на підставі яких проводилося розслідування нещасного випадку, в часі, тобто які діяли на момент отримання травми. Як вбачається з акту скледеного за формою БТ наявного у матеріалах справи (а.с. 7) він складався на підставі постанови президії ВЦРПР від 16 листопада 1976 року. Цією постановою було затверджено порядок розслідування нещасних випадків, яким відповідно до п. 2 визначено, що розслідування проводиться у разі нещасного випадку який викликав тимчасову утрату працездатності. Також відповідно до п. 4 зазначеного порядку під час розслідування повинно бути встановлено місце де стався нещасний випадок, а також стан потерпілого на час нещасного випадку. Окрім цього зазначеним порядком не встановлено строків проведення розслідування, а також непередбачено можливості оскарження або перегляду акту форми БТ у разі його складання. Як вбачається з акту складеного по формі БТ від 06 лютого 1988 року під час проведення розслідування в порушення встановленого порядку розслідування нещасних випадків, який діяв на той час, комісією не було вчинено обовязкових дій та не зазначено у акті точне місце нещасного випадку, а лише зазначено назву вулиці, що має суттєве значення для складання акту. Крім того суд звертає увагу, що місце роботи [PERSON] також знаходилося на вулиці Кірова. Також слід звернути увагу на положення про експертизу тимчасової непрацездатності № 06-14/6 від 14 липня 1975 року з п. 1 якої вбачається, що зазначена експертиза проводиться окрім встановлення тимчасової втрати працездатності, також проводиться для виявлення довгострокової або постійної втрати працездатності з направленням на огляд до лікарсько-трудової експертної комісії, куди позивачка була надалі направлена та згідно висновку ЛТЕК (російською мовою «ВТЕК») отримала ІІ групу інвалідності. Зважаючи на вище викладене суд може зробити висновок про те, що підчас розслідування в порушення порядку розслідування нещасних випадків не було встановлено точного місця де стався нещасний випадок, а також не було встановлено, що отримані позивачкою під час нещасного випадку травми (зважаючи на постанову президії ВЦРПР від 16 листопада 1976 року, положення про експертизу тимчасової непрацездатності № 06-14/6 від 14 липня 1975 року та те що позивачку було направлено на ЛТЕК) призвели до непрацездатності яка не є тимчасовою, тобто комісія яка скла акт форми БТ не будучі обмеженою у часі розслідування, в порушення порядку розслідування, не встановивши точного місця, не опитавши свідків та не встановивши тривалість втрати працездатності після нещасного випадку, прийшла до передчасного висновку під час складання зазначеного акту, що призвело до порушення прав позивачки. Виходячи з вищевикладеного та того, що для встановлення факту суттєве значення має саме місце де стався нещасний випадок, яке не було встановлено під час розслідування та складання акту БТ, з урахуванням пояснень наданих свідками, наданих письмових доказів, суд приходить до висновку, що нещасний випадок стався з [PERSON] 06 лютого 1988 року саме на території Виноградівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Арцизького району Одеської області у робочий час. Відповідно до п. 1.2 постанови президії ВЦРПР від 13 серпня 1982 року «Про затвердження положення про розслідування та обліку нещасних випадків на виробництві» розслідуванню та обліку підлягають нещасні випадки що відбулися як протягом робочого часу (включаючи встановлені перерви), так і протягом часу, необхідного для приведення в порядок знарядь виробництва, одягу тощо, перед початком або після закінчення роботи, а також при виконанні робіт в надурочний час, у вихідні та святкові дні. Згідно п. 1.4 постанови президії ВЦРПР від 13 серпня 1982 року «Про затвердження положення про розслідування та обліку нещасних випадків на виробництві», який діяв на час отримання [PERSON] травми, нещасний випадок на виробництві, що викликав втрату у працівника працездатності не менш одного дня, або нещасний випадок, що викликав необхідність перекладу його з роботи по основній професії на іншу роботу, оформляються актом за формою Н-1. Відповідно до п. 1.5 постанови президії ВЦРПР від 13 серпня 1982 року «Про затвердження положення про розслідування та обліку нещасних випадків на виробництві» нещасний випадок може бути визнаний не пов'язаним з виробництвом, якщо в результаті розслідування встановлено, що він стався при виготовленні потерпілим в особистих цілях без дозволу адміністрації будь-яких предметів або самовільне використанні в особистих цілях транспортних засобів, механізмів, обладнання, інструменту, що належать підприємству; при спортивних іграх на території підприємства; при розкраданні матеріалів, інструментів або інших предметів і матеріальних цінностей; в результаті сп'яніння, якщо воно стало наслідком вживання працівником алкоголю або застосовуваних в виробничих процесах технічних спиртів, ароматичних, наркотичних та інших подібних речовин. Адміністрація підприємства, прийшовши до висновку про відсутність зв'язку нещасного випадку з виробництвом, зобов'язана внести це питання на розгляд профспілкового комітету. За згодою профспілкового комітету з висновком адміністрації на акті форми Н-1 (у правому верхньому куті) робиться запис: «Нещасний випадок не пов'язаний з виробництвом». Як вбачається з п. 1.6 постанови президії ВЦРПР від 13 серпня 1982 року «Про затвердження положення про розслідування та обліку нещасних випадків на виробництві» відповідальність за правильне і своєчасне розслідування і облік нещасних випадків, оформлення актів форми Н-1, виконання заходів, зазначених в актах, несе керівник підприємства, керівники структурних підрозділів та виробничих ділянок підприємства. Згідно п. 2.3 постанови президії ВЦРПР від 13 серпня 1982 року «Про затвердження положення про розслідування та обліку нещасних випадків на виробництві» комісія з розслідування нещасного випадку зобов'язана: протягом 24 годин розслідувати обставини і причини, при яких стався нещасний випадок; Відповідно до п. 3.1 постанови президії ВЦРПР від 13 серпня 1982 року «Про затвердження положення про розслідування та обліку нещасних випадків на виробництві» спеціальному розслідуванню підлягають: нещасний випадок з тяжким наслідком (тяжкість травми визначається за характером пошкоджень згідно зі схемою, затвердженою Міністерством охорони здоров'я СРСР 22 вересня 1980 р.). Висновок про тяжкість травми видається лікувальним установою, в якому проводиться лікування потерпілого, за запитом адміністрації підприємства. Згідно зі схемою, затвердженою Міністерством охорони здоров'я СРСР 22 вересня 1980 р. за характером пошкоджень до числа важких виробничих травм різної локалізації відносяться: внутрішньочерепні крововиливи травматичного характеру, ушкодження, удари і струси головного мозку (п.п. І.1.3.). Таким чином з урахуванням того, що судом достовірно встановлено, що нещасний випадок з [PERSON] стався саме за місцем роботи у робочій час, який також відноситься до нещасних випадків з тяжкими наслідкам, у відповідності до постанови президії ВЦРПР від 13 серпня 1982 року «Про затвердження положення про розслідування та обліку нещасних випадків на виробництві», нещасний випадок який стався з [PERSON] підлягав спеціальному розслідуванню з обовязковим складанням акту за формою Н-1. Крім цього суд приймає до уваги порядок розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, який визначає процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, що діяв на момент звернення позивачки до суду. Відповідно до п. 13 положення комісія зобов'язана скласти акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5 згідно з додатком 2 у трьох примірниках (далі - акт форми Н-5), а також акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 згідно з додатком 3 у шести примірниках (далі - акт форми Н-1), якщо цей нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом, або акт про нещасний випадок, не пов'язаний з виробництвом, за формою НПВ згідно з додатком 4, якщо цей нещасний випадок визнано таким, що не пов'язаний з виробництвом (далі - акт форми НПВ), і передати їх на затвердження роботодавцю; Таким чином з урахуванням законодавства яке діяло на момент звернення позивачки до суду, під час розслідування нещасного випадку на виробництві з урахуванням дії п.п. 13 та 14 порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112, зважаючи що нещасний випадок стався за місцем роботи у робочій час та на тяжкість отриманої травми, за висновком відповідної комісії мав бути складений саме акт за формою Н-1. Разом з тим, суд бере до уваги, що позивачем обрано невідповідний спосіб захисту порушеного прав, так як зобовязавши відповідача скласти акт за формою Н-1 не вирішивши питання про скасування акту за формою БТ, зважаючи на те що жодного порядку перегляду і скасування акту за формою БТ під час складання акту Н-1 непередбачено та призведе до існування двох акті які за своєю суттю суперечать одне одному, суд вважає за необхідне обрати більш ефективний спосіб захисту порушених прав. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечить цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-32цс13 від 12.06.2013 року). Таким чином, з метою захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне зобовязати Віноградівську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Арцизького району Одеської області скасувати акт складений за формою БТ від 06 лютого 1988 року за результатами розслідування нещасного випадку який стався з [PERSON] 06 лютого 1988 року. Щодо вимоги про зобовязання фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виконавчої дирекції відділення в Арцизькому районі, який надалі змінив назву на управління ВД Фонду соціального страхування України в Одеській області, щодо призначення [PERSON] страхових виплат у звязку з частковою втратою працездатності по причині трудового каліцтва, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Закон) держава гарантує усім застрахованим громадянам забезпечення прав у страхуванні від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання. Відповідно до ст. ст. 13, 35 Закону підставою для призначення і здійснення страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. Згідно ч. 2 ст. 2 Закону, особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, повязаних з виконанням ними трудових обовязків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону. В силу ч. 1, ч. 14 ст. 34 зазначеного вище Закону сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоровя. Таким чином, враховуючи, що позивачка в силу Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності має право на отримання щомісячних страхових виплат в звязку з частковою втратою працездатності внаслідок нещасного випадку, який стався з нею 06 лютого 1988 року при виконанні трудових обов'язків на виробництві, працюючи на посаді заступника директора Виноградівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Арцизького району Одеської області з навчально-виховної роботи, суд вважає за необхідне зобовязати управління ВД Фонду соціального страхування України в Одеській області призначити [PERSON] страхові виплати. Суд не бере до уваги посилання представників управління ВД Фонду соціального страхування України в Одеській області, що суд не може розглядати зазначену справу оскільки факт встановлений актом БТ та акт не скасований з мотивів викладених у рішенні, оскільки позивачкою при зверненні до суду було обрано не вірний спосіб захисту та не враховано необхідності у скасуванні акту БТ під час складання акту Н-1. Крім того посилання представників на те, що спір про встановлення факту отримання 06 лютого 1988 року, [PERSON] травми на виробництві вже розглядався судом, що підтверджується ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2014 рокук як на підтвердження своїх заперечень так як згідно постанови Арцизького районного суду Одеської області від 29.10.2013 року та ухвали Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.03.2014 року позивачка зверталася до суду з адміністративним позовом про визнання дій субєкта владних повноважень з припинення виплат з трудового каліцтва неправомірними та зобовязання відновити виплати в задоволенні якого [PERSON] було відмовлено, оскільки за наслідками нещасного випадку складений акт за формою БТ, а не акт за формою Н-1 та з адміністративного позову вбачається, що предметом спору було припинення виплат з трудового каліцтва позивачці, а не встановлення факту каліцтва на виробництві. Судом не беруться до уваги пояснення свідка [PERSON] яка пояснила, що будучи головою профспілки підписала акт складений за формою Н-1, при цьому про проведення жодної перевірки їй невідомо та як складався акт за формою БТ їй невідомо, оскільки ці свідчення до суті спору не відносяться так як акт Н-1 було скасовано. Також до уваги не приймається акт складений за формою Н-1 складений 04.03.2016 року, оскільки його було скасовано наказом №137/ОД від 17.09.2018 року. Суд з урахування усього вище викладеного, дослідивши та встановивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивачки та якими доказами вони підтверджуються, приходить до однозначного висновку, що в судовому засіданні обставини, на які посилалася позивачка, як на підставу своїх вимог, а саме те що вона знаходячись на роботі під час виконання службових обовязків у наслідок нещасного випадку отримала тілесні ушкодження та зазначений випадок мав проходити процедуру спеціального розслідування за результатом якого передбачено складання саме акту Н-1, підтверджені зібраними у справі доказами та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved