Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, яким просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в сумі 2500 грн. щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з 15 вересня 1998 року, вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі із відповідачем по справі, шлюб з яким було розірвано 05 листопада 2013 року рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова. Від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей, які мешкають разом із позивачкою. Але останні чотири місяці відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дітей у добровільному порядку. Позивачка зазначала, що їй важко утримувати дітей самостійно, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду із відповідним позовом. В судове засідання позивачка не з'явилася, проте присутній її представник підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просивши суд про їх задоволення у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги частково, пояснивши, що він не заперечує сплачувати аліменти на дітей, але у меншому розмірі, ніж просе відповідачка, а саме не заперечує сплачувати аліменти в розмірі 412 грн. на кожну дитину, з урахуванням його матеріального стану, при умові відсутності у нього роботи та доходів, а також враховуючи його стан здоров'я. Суд, вислухавши думку представника позивача, відповідача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 вересня 1998 року, який розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2013 року. Від шлюбу сторони по справі мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], виданого Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції) та [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження серії [NUMBER], виданого Московським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова), відповідач по справі є батьком дітей. Як встановлено у ході судового розгляду справи, відповідач не надає на утримання своїх неповнолітніх дітей матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суду не надано доказів про наявність у відповідача регулярного стабільного доходу. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров'я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї. Відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов'язку утримувати дітей. Проте, з урахуванням пояснень самого відповідача, що на час розгляду справи він не працює і не має постійних доходів, суд дійшов висновку, що відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей і ці аліменти підлягають стягненню у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік», відповідно до якої прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 1286 грн., з липня - 1320 грн., з 1 жовтня - 1373 грн.. Але при цьому суд бере до уваги, що мати дитини також має обов'язок по її утриманню. Враховуючи, що діти проживають разом з матір'ю, яка приймає участь в утриманні дітей, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти у сумі 600 грн. На кожну дитину щомісяця. Відповідач не є інвалідом, доказів того, що за станом здоров'я він не може працювати або його працездатність обмежена, суду не надано. Та обставина, що відповідач не працює, не перебуває на обліку у центрі зайнятості, враховано судом при визначенні розміру аліментів. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми виплати за один місяць. Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial