Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач, КП «Харківські теплові мережі», звернулось до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за надані послуги з [PERSON] в сумі 12624,56 грн., за період з 01.11.2008 р. по 28.02.2014 р., мотивуючи це тим, що відповідач своїх обов'язків тривалий період часу не виконує. В обґрунтування позовних вимог вказано про те, що відповідачами споживаються послуги позивача, а саме має місце споживання послуг теплопостачання у місцях загального користування у будинку по пр.Л.Свободи, 50-в, оскільки проживають у квартирі № 77 названого будинку і мають систему автономного опалення. Пунктом 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення визначено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, повинні оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку. Пункт 2.7 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води передбачає, що після затвердження акту про відключення сторони укладають Договір про надання послуг з опалення місць загального користування багатоквартирного будинку. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Оскільки позивач належним чином виконує взяті на себе зобовязання та надає відповідачам послуги з теплопостачання, а вони їх споживають, однак, не виконують своїх зобовязань по оплаті за ці послуги, суд приходить до висновку, що з відповідачів підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання до місць загального користування. У судовому засіданні представником позивача позов підтримано, відповдіач проти позову заперечувала та надала копію Договору дарування від 06.04.2012 року, за яким [PERSON] подарувала [PERSON] названу квартиру. Згідно наданого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, названа квартира з 20.10.2015 належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 05.08.2015 року по справі № 638/11467/15-ц. Представником позивача подано уточнену позовну заяву якою, з урахуванням названого договору дарування, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 11829,59 грн. за період з 01.11.2008 по 31.03.2012 року, з [PERSON] на користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання у розмірі 794,97 грн. за період з 01.04.2012 по 28.02.2014 року. Представником відповідача [PERSON] заявлено застосування строку позовної давності та зазначено, що такий строк має відраховуватись із часу звернення до суду із позовною заявою 18.03.2015 року, тобто за період з 18.03.2012 по 18.03.2015 року. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність статтею 257 ЦК України визначена тривалістю у три роки. Пропуск строку позовної давності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України). У ч. 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також тоді, коли предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває позовну давність. Аналогічного висновку дійшов Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних i кримінальних справ у справі № 6-18668св15. За таких обставин, суд вважає необхідним задоволення позовних вимог частково, із застосуванням строку позовної давності з часу звернення позивача із заявою про видачу судового наказу, тобто стягувати заборгованість з 01.04.2011. Долю судових витрат суд вирішує в порядку ст.141 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: partial