Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

позивач КП Харківські теплові мережі звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення та гарячу воду на користь позивача, з урахуванням уточненого позову: 1) за період з 01.06.2004 по 01.10.2007 у розмірі 2054 гривні 31 копійку солідарно; 2) за період з 01.10.2007 по 01.03.2012 у розмірі 6902 гривень 76 копійокв рівних частинах по 2300 гривень 92 копійкиз кожного відповідача; 3) за період з 01.03.2012 по 30.06.2014 у розмірі 4007 гривень 28 копійок в рівних частинах по 1335 гривень 76 копійок з кожного відповідача; 4) стягнути на користь КП «Харківські теплові мережі» з [PERSON], [PERSON], [PERSON] судові витрати по 81 гривні 20 копійок з кожного, посилаючись на те, що відповідачі є споживачами послуг з теплопостачання в квартирі 163 будинку 66 по проспекту Науки (Леніна) в місті Харкові, та за ними утворилась заборгованість у вказаному розмірі. Також позивач просив суд поновити строк позовної давності за період з 01.06.2004 по 01.03.2012. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що він у вказаній квартирі не проживає з 2001 року та не отримує послуг з теплопостачання, а крім цього між ним та позивачем не укладений договір про надання послуг з теплопостачання. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились та не повідомили причини неявки, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Також відповідачі подали до суду заяву про застосування строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] Миколаївна є власниками квартири [ADDRESS] та кожному належить на праві власності по ? частині вказаного житлового приміщення, що підтверджується рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 15 жовтня 2007 року, ухваленого за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частини квартири (а.с. 33-34), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.80). [PERSON] є членом сімї власників вказаної квартири, що підтверджується Довідкою з місця проживання (а.с. 24 зворот). Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності ( частина перша статті 355 ЦК України) та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина друга статті 355 цього Кодексу). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 цього Кодексу). Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизовані житлові приміщення передавались у спільну часткову або спільну сумісні власність, а утримання приватизованих житлових приміщень здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. Правовідносини між співвласниками майна як субєктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами України та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. Отже, правовідносини власників житлових приміщень з утримання житлового приміщення регулюються нормами ЦК України та законодавства, яке регулює користування житловими будинками та прибудинковими територіями. Відповідно до ч.3 ст.156 ЖК України - члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України - до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України - до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками вказаної квартири, а [PERSON] членом сімї власника квартири, а також вказані особи є споживачами послуг з теплопостачання в квартирі [ADDRESS] (Леніна) в місті Харкові. Відповідно до ч.2 ст.162 ЖК України - плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Таким чином, положеннями статті 162 ЖК України регулюється порядок визначення та внесення плати за користування жилим приміщенням, яке належить громадянину на праві приватної власності та право на користування яким мають інші особи, зокрема наймачі та члени їх сімей на підставі договору найму (стаття 759 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 759 ЦК України - за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Згідно з ч.1 ст. 762 ЦК України - за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. № 1875-IV- споживач зобов'язаний: 1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; 2) своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини; 3) забезпечувати цілісність засобів обліку комунальних послуг та не втручатися в їх роботу; 4) за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини; 5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що позивач комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІУ від 24.06.2004 року, «Правил надання населенню послуг зводо - теплопостачання та водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 року № 1497 та «Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами, які отримують ці послуги. Згідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20-го числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів споживання. Судом встановлено, що між сторонами по цій справідоговір про надання житлово-комунальних послуг не укладений, але між відповідачами з одного боку та позивачем з другого склалися фактичні договірні відносини, оскільки позивач надавав послуги з теплопостачання, а відповідачі отримували вказані послуги. Таким чином, посилання відповідача [PERSON] на безпідставність позову у звязку з відсутністю між сторонами відповідного договору про надання житлово-комунальних послуг, а також те, що відповідач у вказаній квартирі не проживає, судом не приймаються, оскільки [PERSON] є власником частини квартири, а відповідно ч.4 ст. 319 ЦК України - власність зобов'язує, а також відповідно до статті 322 ЦК України - власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач надав суду докази наявності заборгованості у відповідачівза послуг з теплопостачання в квартирі [ADDRESS] (Леніна) в місті Харкові (а.с.5-6), а тому право позивача порушено. Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України - позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до ч.1 ст. 257ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В матеріалах справи є клопотання відповідача про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи викладене, є підстави для застосування позовної давності, оскільки відповідач заявив про її застосування, а також судом не встановлені поважні причини пропущення позивачем позовної давності. Частинами 4, 5 статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту. Судом не встановлено підстав для поновлення позивачу строку позовної давності за період з 01.06.2004 по 01.03.2012, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню. Факт наявності у відповідачів заборгованості перед позивачем за період з 01.03.2012 по 30.06.2014 у розмірі 4007 гривень 28 копійок підтверджується Відомістю нарахувань та сплат (а.с.5-6). Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню за період з 01.03.2012 по 30.06.2014 у розмірі 4007 гривень 28 копійокв рівних частинах по 1335 гривень 76 копійок з кожного відповідача. Судові витрати суд розподіляє у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України. Враховуючи те, що позов задоволено частково - судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 64,156, 162 ЖК України, ст.ст. 256,257, 267, 319, 322, 759, 762 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІУ від 24.06.2004 року, «Правил надання населенню послуг з водо-теплопостачання та водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.1997 року № 1497, «Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, ст.ст. 23, 1167 ЦК України та

Outcome: partial