Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом і вказала, що станом на травень 2013 року відповідачка заборгувала шляхом позики 27000 грн., про що 24.05.2013 року надала розписку із зобов'язанням повернути борг в листопаді 2013 року. Відповідачка не неодноразові звернення позивачки щодо повернення боргу, обмежувалась обіцянками повернути борг, а з часу виїзду на проживання в с.Кацмазів Жмеринського району, повністю ухиляється від спілкування і повернення боргу. Позивачка вказує, що відповідачка отримавши кошти в сумі 27000 грн., користувалася ними на протязі 19 місяців, а тому повинна сплатити проценти від суми позики, згідно облікової ставки Національного Банку України, яка станом на 14.11.2014 року становить 14% від суми 27000 грн., що складає 5985 грн. (27000 : 100 х 1,6 року). Також відповідачка зобов'язана сплатити три проценти річних від простроченої суми, що складає 810 грн. (27000 :100 х 3). Позивачка просить стягнути на свою користь з відповідачки основний борг в сумі 27000 грн., проценти за користування коштами в сумі 5985 грн., 810 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання, судові витрати - судовий збір в розмірі 337,95 грн., та на правову допомогу в розмірі 2000 грн.. В судовому засіданні позивачка уточнила свої позовні вимоги і просила лише стягнути з відповідачки на її користь 27000 грн. основного боргу, судові витрати - судовий збір в розмірі 337,95 грн. та на правову допомогу в розмірі 2000 грн.. Позивачка та її представник адвокат [PERSON] додали, що відповідачка ухиляється від повернення боргу в добровільному порядку. Просили задовольнити уточненні позовні вимоги. Відповідачка уточнені позовні вимоги визнала частково, вказавши, що вона не заперечує проти того, що вона заборгувала позивачці 27000 грн., які були витрачені відповідачкою на потреби своєї сім'ї; боргову розписку позивачці писала добровільно, розуміючи її зміст. Також додала, що вона спроможна сплачувати позивачці, в рахунок боргу, по 500 грн. щомісячно. Заперечує проти стягнення з неї на користь позивачки судових витрат в сумі 2337,95 грн., але не пояснюючи чому. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідачки, дослідивши представлені докази, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ч.1 ст.11; ч.1, 2 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають, зокрема з підстав договорів. Відповідно до положень ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно змісту ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі, а вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним. Згідно вимог ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований у одному або кількох документах, яким обмінялись сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1, 2 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Частина 1 ст.625 ЦК України вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до змісту ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики); договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України (підстави звільнення від доказування). Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникли правовідносини за договором позики, пов'язані із передачею позивачкою у борг відповідачці 27000 грн. на строк до листопада 2013 року, що підтверджується розписки від 05.05.2011 року (а.с.4); у визначений строк відповідачка боргу не повернула, про що не заперечує в судовому засіданні відповідачка. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою надані витяг з договору №16 від 21.11.2014 року про надання правової допомоги адвокатом [PERSON] (а.с.5), з якого видно, що позивачка сплатив за правову допомогу 2000 грн. (а.с.6), та квитанцію про сплату судового збору в розмірі 337,95 грн. (а.с.1). Ціна позову, відповідно до уточнених позивачкою позовних вимог, складає 27000 грн., в зв'язку з чим судовий збір підлягає стягненню з відповідачки в розмірі 270 грн.. Враховуючи викладене,

Outcome: partial