Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач - ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.06.2007 року між ЗАТ «Кредит-Дніпро», правонаступником якого є ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22016909881902. Вищевказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Однак [PERSON] вимоги кредитного договору № 22016909881902 від 14.06.2007 року не виконує, в обумовлені строки кредит та відсотки по ньому не сплачує. Станом на 27.05.2007 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 4 379 грн. 45 коп., яка складається з наступного: 333 грн. 28 коп. - сума несплаченого тіла кредиту, 4 046 грн. 17 коп. - сума відсотків. Посилаючись на зазначені обставини просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» заборгованість за кредитним договором № 22016909881902 від 14.06.2007 року в розмірі 4 379 грн. 45 коп., а також судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON], повідомлена судом своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явилася і не повідомила суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України). Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 14.06.2007 р. між ЗАТ «Кредит-Дніпро», правонаступником якого є ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 22016909881902. Згідно з п. 1.1. кредитного договору банк надає позичальнику, з урахуванням його платоспроможності, відкличний споживчий кредит у сумі 1 000 грн. Відповідно до п. 1.2, п. 1.3 кредитного договору плата за користування одержаним кредитом встановлюється у розмірі 25% річних. Плата за розрахункове-касове обслуговування кредиту встановлюється у розмірі 3% від суми кредиту та відсотків за користування кредитним коштами. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору позичальник зобов'язується щомісячно погашати кредит та нараховані відсотки по кредиту згідно з додатковою угодою № 140607 від 14.06.2007 року до договору № 26251909881901-ПК від 22.06.2006 року про обслуговування міжнародної дебетової пластикової картки, яка є невід'ємною частиною цього договору. Зробити остаточне погашення кредиту 14.07.2009 року. З пунктів 2, 3 додаткової угоди від 14.06.2007 року до договору № 26251909881901-ПК вбачається, що відповідач дає банку право здійснювати договірне списання з рахунку відповідача кредитних коштів у розмірі 41 грн. 67 коп., 15-го числа кожного місяця (починаючи з 15.07.2007 року) нарахованих відсотків по кредиту у розмірі згідно з кредитним договором № 22016909881902 від 14.06.2007 року щомісяця в останній робочий день місяця, комісія за розрахункове-касове обслуговування у розмірі 44 грн. 91 коп. в день укладення цього додаткового договору. Відповідач зобов'язується забезпечити на рахунку суму необхідну для погашення споживчого кредиту, відсотків за його користування та комісії за розрахункове-касове обслуговування відповідно до кредитного договору № 22016909881902 від 14.06.2007 року. Пунктом 4.2 кредитного договору передбачено, що позичальник повинен сплатити нараховані відсотки у розмірі та в строк, згідно з умовами цього договору. Згідно з. п. 9.1 кредитного договору останній набирає сили з дати його підписання сторонами та діж до повного виконання зобов'язань позичальника, але не більш чим по 14.06.2012 року. Відповідно до п. 8.1 кредитного договору за несвоєчасне погашення частки одержаного кредиту відповідно до графіку погашення кредиту, а також відсотків за користування кредитом, позичальник сплачує банку за кожен день прострочки пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період такої прострочки, від суми простроченої заборгованості по кредиту та відсоткам. Позичальник відшкодує інші збитки, завдані банку невиконанням зобов'язань. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати відсотків за фактичний час користування кредитними ресурсами згідно з умовами цього договору. Однак, в супереч умовам кредитного договору № 22016909881902 від 14.06.2007 року, вищевказані зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами відповідачем [PERSON] не виконуються. Станом на 27.05.2014 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 4 379 грн. 45 коп., яка складається з наступного: 333 грн. 28 коп. - сума несплаченого тіла кредиту, 4 046 грн. 17 коп. - сума відсотків. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі ч. 2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору № 22016909881902 від 14.06.2007 року позивач надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору № 22016909881902 від 14.06.2007 року, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому. Тому є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості по несплаченому кредиту та відсотках, відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved