Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з указаним позовом. В обгрунтування своїх вимог вказує, що вона є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Дана земельна ділянка виділена їй у приватну власність рішенням Геронимівської сільської ради Черкаського району, Черкаської області, № 215 від 27 квітня 2006 року. Маючи намір оформити договір купівлі продажу земельної ділянки позивачка звернулася до нотаріуса, однак виявилось що Придніпровським районним судом м. Черкаси, 01 червня 1998 року накладено арешт на майно боржника [PERSON], а саме на домоволодіння за адресою [ADDRESS]. Відповідно до даних Геронимівської сільської ради Черкаського району, Черкаської області земельна ділянка за даною адресою у 1998 році обліковувалась за [PERSON] Позивачка також зазначає, що на даній земельній ділянці ніяких будівель і споруд ніколи не було. У судове засідання позивачка не з'явилася, але від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача Акціонерного товариства «Райфайзен Банк Аваль» в судове засідання не з'явися, хоча про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явися, хоча про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 14 серпня 2006 року позивачка є власником земельної ділянки за адресою [ADDRESS]. Згідно з листом Геронимівської сільської ради Черкаського району, Черкаської області № 374/02-75 від 17 травня 2018 року, земельна ділянка площею 0,10 га, за адресою [ADDRESS] у 1998 році обліковувалася за [PERSON] Ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 01 червня 1998 року накладено арешт на домоволодіння [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] Зазначені позивачкою обставини, що на даній земельній ділянці ніяких будівель і споруд ніколи не було, також підтверджується довідкою Геронимівської сільської ради Черкаського району, Черкаської області № 707/02-75 від 30 серпня 2018 року, в якій зазначено, що домоволодіння за вказаною адресою не обліковувалось і не обліковується. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивачки, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. На сьогодні позивачка має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність арешту позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивачки. Виходячи з викладеного, наявний арешт на майно порушує право власності позивачки, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі викладеного,

Outcome: approved