Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивачка, згідно уточнених позовних вимог від 03 жовтня 2017 року, звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй на праві спільної часткової власності належить житлова квартира в с. Аполлонівка, Солонянського району, Дніпропетровської області, Військове містечко[ADDRESS]. З 22 жовтня 1998 року в належній їй на праві спільної часткової власності квартирі, зареєстрований та мешкав до липня 2005 року, як її чоловік, відповідач по справі [PERSON]. Крім нього в квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З липня 2005 року відповідач без поважних причин у вказаному помешканні не проживає, будь-які особисті речі у квартирі відсутні. Тому вважала, що відповідач порушує її права на користування і розпорядження її власністю, і просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою 10 в буд. 28, с. Аполлонівка, Солонянського району, Дніпропетровської області, Військове містечко Позивачка в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, не заперечувала проти заочного розгляду справи в разі неявки відповідача. Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України за зареєстрованим місцем свого проживання, в судове засідання не зявився причини неявки суду не повідомив. У звязку з неявкою у судове засідання відповідача, суд, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та за згодою позивачки у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], законний представника третьої особи неповнолітньої [PERSON] [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечували. Представник третьої особи Солонянська селищна рада Солонянського району Дніпропетровської області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Згідно поданої до суду письмової заяви селищного голови прохали проводити розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.\~58). Суд, заслухавши позивачку, третіх осіб, законного представника третьої особи, свідків, дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, при цьому доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що позивачці та третім особам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого органом приватизації Солонянської селищної ради від 28 листопада 2016 року (а.с. 16), та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12966381 від 19 грудня 2006 року виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Абріс», належить квартира в с. Аполлонівка, Солонянського району, Дніпропетровської області, Військове містечко[ADDRESS] в рівних частках по 1/5. Відповідно до довідки «Комунального підприємства «Солонянське житлово-комунальне управління» Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 26 травня 2017 року №193 [PERSON], [INFO], зареєстрована і проживає в [INFO], Військове містечко[ADDRESS], та має склад сімї: мати [PERSON], [INFO], батько [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], чоловік [PERSON], [INFO] (а.с. 24). Як вбачається з копії домової книги на вказану квартиру, місце проживання відповідача у вказаній квартирі було зареєстровано 22 жовтня 1998 року (а.с. 19-21), Актом обстеження помешкання від 23 травня 2017 року проведеного депутатом Солонянської селищної ради по виборчому округу №15 [PERSON] та представниками громадськості [PERSON], [PERSON] встановлено, що [PERSON] з липня 2005 року не проживає за адресою: [INFO], Військове містечко[ADDRESS]. (а.с. 25). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є сусідкою позивачки, та їй відомо, що відповідач [PERSON] з липня 2005 року не проживає в квартирі за адресою: с. Аполлонівка, Солонянського району, Дніпропетровської області, Військове містечко[ADDRESS]. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні підтвердила показання свідка [PERSON] Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 383 ЦК України - власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Під час судового засідання судом достовірно встановлено, що відповідач, з липня 2005 року не проживає в квартирі позивачки, не є власником житлового помешкання за адресою: с. Аполлонівка, Солонянського району, Дніпропетровської області, Військове містечко[ADDRESS], але є особою, яка має право користування таким житловим приміщенням як колишній член сімї власника. Тому суд вважає, що вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою позивачки, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Зазначена позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, що викладена у справі № 6-709 цс16 від 16\~листопада 2016 року, і яка обовязкова для застосування судом у відповідність до положень ст. 3607 ЦПК України. За таких підстав суд вважає, що позов підлягає задоволенню і відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою за адресою: с. Аполлонівка, Солонянського району, Дніпропетровської області, Військове містечко[ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст.ст. 214, 215 ЦПК України. Таким чином, у звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 640 грн., сплачений нею під час звернення з позовом до суду (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, та

Outcome: approved