Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, та в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини від усіх його доходів щомісячно, але не менше ніж 30% від встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, з дня подання позову до повноліття сина [PERSON], тобто до 14.06.2023 р., та на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня подання позову і до повноліття сина [PERSON], тобто до 23.12.2026 р., посилаючись на те, з відповідачем вона перебуває у шлюбі, від якого народилися зазначені діти, які спільно проживають з нею та знаходяться на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча зобовязаний це робити. Їй відомо, що відповідач офіційно працевлаштований, у звязку з чим має стабільний дохід та має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив суду, що в теперішній час він офіційно працевлаштований та має стабільний заробіток (дохід) у звязку з чим згоден сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання їх спільних дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше, ніж мінімум, передбачений ч. 2 ст. 182 СК України, на кожну дитину, тобто не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, та до повноліття дітей. Крім того, на його утриманні знаходиться батько [PERSON], який є пенсіонером за віком, інвалідом безстроково та потребує постійного стороннього нагляду та догляду, що призводить до додаткових витрат. Суд, заслухавши пояснення позивачки, відповідача та їх представників, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обовязком батьків утримувати малолітніх дітей, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Як видно із копій свідоцтв про народження [PERSON], він народився 14 червня 2005 року, [PERSON], він народився 23 грудня 2008 року та є інвалідом з дитинства, відповідач [PERSON] є їх батьком, а позивачка матірю, які перебувають у шлюбі між собою з 20 січня 2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 4, 6 - 8). Відповідно до довідки, виданої виробничим підрозділом служби пасажирських перевезень Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 140 від 01.02.2016 р., [PERSON] працює на посаді провідника пасажирського вагону та її дохід за період з серпня 2015 р. по січень 2016 р. склав 36\~692,31 грн. (а.с. 9). Згідно з довідкою, виданою виробничим підрозділом служби пасажирських перевезень Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 109 від 01.02.2016 р., [PERSON] з 03.07.2001 р. працює на посаді провідника пасажирського вагону та його дохід за період з серпня 2015 р. по січень 2016 р. склав 42\~135,61 грн. (а.с. 10). В підтвердження свого матеріального стану позивачка надала суду копію договору оренди квартири від 10.08.2015 р., згідно якого вона щомісячно сплачує за квартиру плату у розмірі 3\~500,00 грн. (а.с. 45), копію довідки, виданої Одеською загальноосвітньою школою № 20 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області № 354 від 13.06.2016 р., згідно якої [PERSON] є учнем 5 класу Одеської загальноосвітньої школи № 20 (а.с. 46), довідку КУ «Центр реабілітації осіб з вадами психофізичного розвитку» № 65/д-01 від 07.06.2016 р., згідно якої [PERSON], [INFO] відвідує групу денного перебування КУ «Центр реабілітації осіб з вадами психофізичного розвитку» з 16.02.2016 року по теперішній час (а.с. 47). В підтвердження свого матеріального стану відповідач надав суду довідку про доходи, видану виробничим підрозділом служби пасажирських перевезень Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» № 467 від 08.06.2016 р., згідно якій [PERSON] працює у виробничому підрозділі служби пасажирських перевезень Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна регіональної філії «Одеська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» на посаді провідника пасажирського вагона та його дохід з грудня 2015 року по травень 2016 року склав 40\~595,24 гривень (а.с. 48). Копію додаткової угоди до контракту від 23.07.2014 р. № 330, згідно якої у звязку із закінченням 23.07.2016 р. терміну дії контракту від 23.07.2014 р. № 330, за угодою сторін, контракт продовжений до 23.07.2017 р. включно. За виконання обовязків, передбачених контрактом, [PERSON] встановлюється посадовий оклад у розмірі 2\~698,00 грн. щомісячно (а.с. 63). Згідно копії довідки МСЕК від 19.10.2015 р., [PERSON] є пенсіонером за віком, інвалідом безстроково та має потребу в постійному сторонньому нагляду та догляду (а.с. 66). Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обовязок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано, проживають вони спільно чи окремо. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним, однак відповідач від виконання цих обовязків ухиляється, у звязку з чим з нього на користь позивачки мають бути стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований та має стабільний заробіток (дохід), тому враховуючи, що відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей, а також те, що має регулярний, стабільний дохід, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача у частці від його доходу. Таким чином, з урахуванням принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, суд приходить висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що доцільним буде стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше, ніж мінімум, передбачений ч. 2 ст. 182 СК України, на кожну дитину, тобто не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позову, тобто з 16.02.2016 року, та до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до 14.06.2023 року, потім у випадку, якщо ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину, аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, що досягла повноліття, до досягнення повноліття [PERSON], тобто до 23.12.2026 року, тому позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. В силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України по наявній справі аліменти з відповідача мають бути присуджені з дня предявлення позову. А відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

Outcome: partial