Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу в сумі 4000 грн. та судовий збір. Зі змісту позовної заяви встановлено, що 17.03.2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики, за умовами якого відповідачка отримала від позивачки 15 000 грн. та взяла на себе обов»язок повернути суму позики до серпня 2016 року, що підтверджується розпискою про одержання нею грошових коштів. 17.06.2016 року відповідачка повернула 6000 грн., а 02.09.2016 року ще 5 000 грн. іншу частину в сумі 4 000 грн. не повернула, тому вона змушена звернутись до суду. В судове засідання позивачка не з»явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі і не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилася, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення № 468393 від 27.12.2016 року. Про причини неявки суд не повідомив, клопотань про перенесення розгляду справи не надавала. З наданої Компаніївським РС УДМС України в Кіровоградській області адресної довідки від 22.12.2016 року встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 10.01.2001 року, куди і були направлені повістки. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу підлягає задоволенню повністю. Судом встановлені слідуючи факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 17.03.2016 року [PERSON] взяла в борг 15 000 грн. та зобов'язалася повернути борг до серпня 2016 року, на підтвердження чого відповідачем власноруч було складено розписку, копія якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.6). 17.03.2016 року [PERSON] частково повернено борг [PERSON] в сумі 5 000 грн. (а.с. 8) 17.06.2016 року [PERSON] частково повернено борг [PERSON] в сумі 6 000 грн. (а.с. 7) По завершенню строку вказаного в розписці відповідач суму коштів 4 000 грн. не повернув. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином. Діючим законодавством, зокрема ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначений родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.ст. 79, 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по справі в сумі 551,20 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved