Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивачка повністю підтримує позов та просить суд задовольнити позовні вимоги, посилаючись на такі докази: з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16 березня 1990 року. В шлюбі неповнолітніх дітей не мають. Основною причиною розірвання шлюбу є те, що спільне проживання з відповідачем неможливе через постійні сварки та різні погляди на життя. Подружжя втратило почуття любові та поваги одне до одного, сумісне господарство та шлюбно-сімейні відносини припинені з січня 2016 року. Відновлювати їх позивачка не має бажання. Позивачка у судове засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Від відповідача до суду надійшла заява, з якої вбачається, що він згоден на розірвання шлюбу та просив розглядати справу без його участі. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалює рішення без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: сторони з 16 березня 1990 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Первомайського райвиконкому Харківської області за актовим записом № 73 (а.с.5). Від шлюбу неповнолітніх дітей немає. Основною причиною розірвання шлюбу є те, що спільне проживання з відповідачем неможливе через постійні сварки та різні погляди на життя. Подружжя втратило почуття любові та поваги одне до одного, сумісне господарство та шлюбно-сімейні відносини припинені з січня 2016 року. Відновлювати стосунки сторони не бажають. Суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, зберегти її не видається можливим, тому позов в частині розірвання шлюбу слід задовольнити та шлюб розірвати. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн. Стосовно витрат на правову допомогу в сумі 800 грн. суд має зазначити, що згідно з п.47 та п.48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу компенсуються стороною відповідача у випадку надання належних доказів, що такі витрати стороні по справі (позивачу) надавалися. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач, окрім квитанції (а.с.21), яка не відповідає нормам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (не містять номеру за порядком та даних про організаційно-правову форму здійснення діяльності (наприклад, фізична особа-підприємець, самозайнята особа, тощо), інших доказів надання правової допомоги суду не надав, зокрема і щодо розрахунку, в якому саме процентному відношенні від мінімальної заробітної плати особа, яка складала позовну заяву, встановила розмір винагороди (5, 10, 40 або іншій процент від мінімальної заробітної плати, відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах) та за який час позовна заява була складена і які відповідні дії проведені (вивчення документів, безпосереднє складання заяви, тощо), тому вказана вимога підлягає відхиленню. На підставі зазначеного та

Outcome: partial