Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з відповідачем 01.06.2007 року зареєстрували шлюб. Під час перебування у шлюбі у них народилось двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки внаслідок систематичних образ, принижень та агресивних дій щодо неї зі сторони відповідача, в тому числі і в присутності неповнолітніх дітей, вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги один до одного, що негативно впливає на дітей. Вже більше року вони не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини фактично припинені та існують формально. Вважає, що збереження сімї і подальше спільне життя з відповідачем неможливе, на примирення не згідна, а тому просила шлюб розірвати. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали повністю і в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Доповнила, що відповідач принижував, ображав та обмовляв її. Просили задовольнити позовні вимоги. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали і в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Доповнив, що з позивачкою в шлюбі вони перебувають понад одинадцять років, до недавнього часу їхня сімя була дружня і жила в повній злагоді та благополуччі, поведінка та бажання дружини розірвати подружні стосунки суперечить не тільки його інтересам, а й інтересам дітей, а тому просили відмовити в задоволенні позовних вимог та надати їм повторно строк на примирення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони 01.06.2007 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.5). Під час шлюбу у сторін народилися двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7-8). Як вбачається із Інформації про результати психологічного обстеження неповнолітнього [PERSON], яке проведено практичним психологом ДУ «ДНЗ (ясла-садок) «Казка» НПУ» [PERSON] на запит адвоката [PERSON], ставлення сина [PERSON] до батька виявляється неоднозначно. З одного боку батько є важливою фігурою для сина, він вважає його частиною сімї. При цьому, на ставлення дитини до батька впливають переживання матері (оскільки дитина стає свідком батькових образ в сторону матері, у хлопчика формується негативне ставлення до нього). Тобто, не відчуваючи прямого негативу до себе, дитині неприємний відвертий неприхований негатив до його матері, який сприймається хлопчиком, як направлений на нього. Судом було вжито заходи щодо примирення подружжя, зокрема сторонам надавався термін для примирення. Однак, після закінчення терміну для примирення відновити сімейні відносини сторонам не вдалося, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Статтею 51 ч.1 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вказане положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 СК України). Згідно з ч. 2-4 ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу. Суд вважає, що оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно з ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що сімя сторін розпалась, її зберегти неможливо, спільне життя подружжя і збереження шлюбу, на думку суду, суперечить інтересам позивачки, яка не бажає продовжувати подружні відносини, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Судом відхиляються доводи відповідача про необхідність додаткового строку для примирення, оскільки час з моменту відкриття провадження у справі до винесення судом рішення (більш як чотири місяці) був достатнім для примирення та відновлення подружніх відносин з позивачкою [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved