Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, уточнивши який (а.с.119-125), просить припинити право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку, кадастровий [NUMBER], загальною площею 0,128 га наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розміщеної за адресою: [ADDRESS]; визнати нечинним та скасувати рішення Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 490 від 06.11.2008 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,128 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) розміщеної за адресою: [ADDRESS]; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий [NUMBER], загальною площею 0,128 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) виданий на ім'я [PERSON] від 09.04.2009 року, серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.09.516.00058; скасувати в Державному земельному кадастрі, Поземельній книзі в електронній (цифровій) формі, Поземельній книзі в паперовій формі, в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - державну реєстрацію, всі рішення, відомості та записи в електронній та паперовій формах про державну реєстрацію прав щодо земельної ділянки, кадастровий [NUMBER], переданої у приватну власність на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.09.516.00058. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.09.2010 року по цивільній справі № 2-749/2010 р. встановлено факт смерті [PERSON], що сталася у 2000 році в с.Котовка Біляївського району Одеської області, встановлено факт прийняття [PERSON], померлим [INFO], спадщини - 1/2 частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], яка залишилась після смерті його матері [PERSON], яка померла у 2000 році; встановлено факт володіння на праві власності 1/2 частиною житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON], який помер [INFO]; встановлено факт постійного проживання [PERSON] з її чоловіком [PERSON], що помер [INFO], а також визнано за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частини вказаного житлового будинку, після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. Рішення набрало законної сили. Судами касаційної та апеляційної інстанцій встановлено що [PERSON] була власницею ? частини будинку [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 07.05.1993 року. На підставі договору дарування від 27.11.2001 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар іншу частину вказаного житлового будинку. Відповідно до довідки, виданої Августівською сільською радою Біляївського району Одеської області, згідно запису в погосподарській книзі Августівської сільської ради за № 16/1377 житловий будинок в [ADDRESS], значиться за співвласниками [PERSON] ? частина та [PERSON] ? частина. [PERSON] 09.04.2009 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,128 га за цією ж адресою. Тобто [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками зазначеного житлового будинку. Після вирішення спору у судах всіх інстанцій, 08.02.2016 року [PERSON] зареєструвала своє право власності на ? частину житлового будинку розташованого по [ADDRESS] про що свідчить інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна від 11.02.2016 року. Право власності було зареєєстровано на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13.09.2010 року, справа № 2-749. Але позивачці чинять перешкоди у користуванні її частиною житлового будинку і земельної ділянки. Вважає, що її права порушені, внаслідок чого вона звернулася до суду з позовною заявою. Представник позивача у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача - Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області до судового засідання повторно не з»явився, хоча був повідомлений належним чином, повідомлення про причини неявки від нього не надходило. Відповідачка [PERSON] до судового засідання повторно не з»явилася, але від неї надійшло заперечення на позов, в якому вона просила відмовити у задоволенні позову, також просила справу розглянути у її відсутність (а.с.54-57, 67-70, 82, 133-135). Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні, встановлено факт смерті [PERSON], встановлено факт прийняття [PERSON], померлим [INFO], спадщини - 1/2 частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], яка залишилась після смерті його матері [PERSON], яка померла у 2000 році; встановлено факт володіння на праві власності 1/2 частиною вказаного житлового будинку [PERSON], який помер [INFO]; встановлено факт постійного проживання [PERSON] з її чоловіком [PERSON], що помер [INFO], а також визнано за нею право власності у порядку спадкування за законом на ? частину вказаного житлового будинку, після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO] (а.с.11). Рішення набрало законної сили. Судами касаційної та апеляційної інстанцій встановлено, що [PERSON] була власницею ? частини будинку [ADDRESS], згідно договору дарування від 07.05.1993 року (а.с.27). На підставі договору дарування від 27.11.2001 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар іншу ? частину будинку [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці площею 2700 кв.м. (а.с.28). Відповідно до довідки, виданої Августівською сільською радою Біляївського району Одеської області, згідно запису в погосподарській книзі Августівської сільської ради за № 16/1377 житловий будинок в [ADDRESS], значиться за співвласниками [PERSON] (? частина) та [PERSON] (? частина). [PERSON] 09.04.2009 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,128 га., яка розташована за [ADDRESS] (а.с.92). Державний акт видано на підставі рішення Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 490 від 06.11.2008 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] та передачі у власність [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,128 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області (а.с.113 зворот). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З наведеного вбачається, що співвласниками житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] (1/2 частина) і [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (1/2 частина). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна від 11.02.2016 року 08.02.2016 року [PERSON] зареєструвала своє право власності на ? частину житлового будинку розташованого по [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту на житловий будинок від 22.07.2015 року, вищевказаний будинок складається з житлового будинку загальною площею 97,4 кв.м., житловою 31.0 кв.м., підсобною 66,4 кв.м., надвірних споруд - сараю та огорожі. Житловий будинок складається з двох частин (а.с.36-40). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2002 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 22 квітня 2007 р. № 997-V (997-16) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. № 1702-VI. Відповідно до п. г ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму рішенні від 04.04.2012 року (справа 6-48098св11) та Верховний Суд України в своєму рішенні від 22.09.2010 року, (справа 6-21356св10) зробили висновки щодо незаконності одноособової приватизації земельної ділянки, на якій розташований будинок належний двом власникам в різних частинах кожному. [PERSON], знаючи що ? частина вищевказаного будинку належить іншій особі, якій повинна належати і ? частина земельної ділянки для обслуговування цієї частини будинку, здійснила приватизацію всієї земельної ділянки, чим порушила право користування і право на приватизацію ? частини присадибної земельної ділянки [PERSON] Відповідно до листа Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області № 437/02-13 від 30.08.2016 року [PERSON] виданий державний акт на право власності на землю, а також те, що на момент укладення договору дарування гр. [PERSON] зареєстрованого в книзі нотаріальних дій від 07 травня 1993 року з № 1004 відповідно до записів в погосподарській книзі № 19 за 1991-1995 роки, за даною громадянкою земельна ділянка не зазначалась. Запис про землі в приватній власності та користуванні громадян з'явився у погосподарській книзі № 15 за 2001-2005 роки. Проте, знаючи про договір дарування ? частини будинку [PERSON], всупереч нормам чинного на той момент Законодавства, Августівська сільрада не законно передала у власність відповідачці всю земельну ділянку на якій розташований будинок. У відповідності до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26.10.2013 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду державної реєстрації прав, проведеної до 01.01.2013 року відповідно до законодавства, що діяло на момент такої реєстрації, записів про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01.01.2013 року, за відсутності державної реєстрації таких прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор переносить до Державного реєстру прав записи про державну реєстрацію прав, що містяться в інформаційних системах, та вносить запис про скасування державної реєстрації прав. Стаття 126 ЗК України викладена в новій редакції, відповідно до якої право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 2 вказаного закону, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно являє собою офіційне визнання та підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п.п. 49-61 Порядку ведення Державного земельного кадастру, запис у Поземельній книзі скасовується Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. В ситуаційній схемі, яка міститься у витребуваному проекті із землеустрою та в акті встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки від 10.11.2008 року, який міститься у витребуваній технічній документації із землеустрою, відсутні підписи суміжних землевласників. Відповідно до п. б. ч. 2 ст. 198 ЗК України (яка була чинна на той момент), кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява законна, обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню, але в частині визнання нечинним рішення Августівської сільської ради, державного ату та скасування державної реєстрації. В частині позовних вимог про припинення права власності позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Згідно ст. 378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав для припинення права власності згідно ст. 140 ЗК України та ст. 378 ЦК України немає, а тому позовна заява в цій частині задоволенню не підлягає.

Outcome: partial