Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, вказуючи, що спільне життя з відповідачем не склалося, через те що вони виявились людьми з різними поглядами на життя та різними характерами, що призвело до неможливості подальшого спільного проживання та збереження сімї, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає разом з позивачкою, в звязку з чим позивачка звертається до суду. Позивачка у судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просила стягнути аліменти: на утримання дитини у розмірі 1000, 00 грн. та на своє утримання у розмірі 600,00 грн. Відповідач в судовому засіданні з позовом погодився частково, в частині розірвання шлюбу погодився в повному обсязі, в частині стягнення аліментів на утримання дитини погодився в розмірі 300,00 грн., а на утримання дружини з позовом не погодився в повному обсязі та пояснив, що на даний час він не працює та проживає з матірю, яка є інвалідом. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 25 січня 2014 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 20, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Подружжя припинили шлюбні відносини з квітня 2015 року, тієї причини, що вони виявились людьми з різними характерами, інтересами та поглядами на життя. На даний момент сторони шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо однин від одного, в наслідок чого сімя сторін фактично розпалася, шлюб носить формальний характер. Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Згідно зі ст.. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності з ст.. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становща, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідач не надає необхідної матеріальної допомоги на утримання дитини, чим ставить позивачку у тяжке матеріальне становище, оскільки дитина потребують багато затрат для розвитку. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial