Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із відповідним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що [PERSON] належала квартира [ADDRESS]. 09 лютого 2013 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своє смерті заповіла [PERSON] все своє майно. [INFO] року [PERSON] померла та після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], спадкоємицею якої за заповітом є [PERSON] 11 лютого 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Другої Луганської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON], однак їй було відмовлено, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя належним чином не зареєструвала своє права власності на квартиру у відповідних органах та при зверненні позивачкою до Реєстраційної служби з заявою про державну реєстрацію вказаної квартири, їй також було відмовлено, оскільки [PERSON] померла, та реєстрація за померлою являється неможливою. Тому, позивачка просить суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. У судове засідання позивачка - [PERSON] не з'явилася та до початку розгляду справи від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона підтримала заявлені вимоги та просила провести розгляд справи за її відсутністю /а. с. 81/. Представник відповідача Управління комунальним майном Луганської міської ради - Мостовой А.О. у судовому засіданні був відсутнім, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. ст. 3, 213, 214, 215 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються. В мотивувальній частині рішення має бути зазначено, чи були порушені, не визнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належала квартира [ADDRESS], відповідно до фотокопії свідоцтва про право власності на житло від 30 травня 1997 року, посвідченого відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської Ради народних депутатів, за реєстровим № 9/4980 /а. с. 11/. Судом встановлено, що 09 лютого 2013 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своє смерті заповіла [PERSON] все своє майно, відповідно до фотокопії заповіту від 09 лютого 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], за реєстровим №69 /а. с. 10/. [INFO] року [PERSON] померла, згідно з фотокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09 серпня 2013 року, зареєстрованого ат виданого Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис №912 /а. с. 9/ та після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], спадкоємицею якої за заповітом є [PERSON]. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ч. 1 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При зверненні позивачкою [PERSON] до Другої Луганської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] їй було відмовлено, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя належним чином не зареєструвала своє права власності на квартиру у відповідних органах, відповідно до фотокопії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 лютого 2014 року, винесеної державним нотаріусом Другої Луганської державної нотаріальної контори Саприкіною Г.І. /а. с. 14/. При зверненні [PERSON] до Реєстраційної служби з заявою про державну реєстрацію вказаної квартири, їй також було відмовлено, оскільки [PERSON] померла, та реєстрація за померлою являється неможливою, відповідно до фотокопії рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 8708631 від 05 грудня 2013 року, винесеного державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції Луганської області Самойловою Ю.М. /а. с. 15/. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Тобто право власності на нерухоме майно може виникати з моменту його державної реєстрації прав на нерухоме майно, яка здійснюється згідно з п. 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, зареєстрованого в міністерстві юстиції України за № 582/17877 від 30.07.2010 року, відповідно до якого державна реєстрація прав власності здійснюється на підставі правовстановлюючих документів. Згідно з ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що знаходиться на території України, підлягає обов'язковій державній реєстрації. Таким чином, нотаріус не може видати позивачці свідоцтво про право власності на спадщину, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності на нерухоме майно за спадкодавцем, внаслідок чого, позивачка [PERSON] не може належним чином оформити своє право на спадкове майно. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно ст. 41 Конституції України право власності в Україні захищається законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Таким чином, з'ясувавши мету звернення [PERSON] до суду, всебічно і повно оцінивши надані докази та документи у їх сукупності, з урахуванням зазначених норм Конституції України та вимог законодавства України, суд вважає за необхідне визнати за позивачкою [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. На підставі викладеного та

Outcome: approved