Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, вказавши, що 16.07.2011 року помер її батько [PERSON], що підтверджено актовим записом №4321 в Книзі реєстрації смертей від 18.07.2011 року. ЇЇ мати [PERSON] померла 24.05.2005 року. Спадкоємцями після смерті батька залишилася вона, [PERSON] та її брат [PERSON] Весь час батько запевняв, що все майно, яке йому належить, він залишить їй, про це повідомив родичам та сусідам. Протягом 6 місяців після смерті батька вона звернулася до другої нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй повідомили що, 20.05.2009 року все майно [PERSON] заповів [PERSON] Вважає даний заповіт недійсним, оскільки після смерті її матері, її батько тяжко захворів, переніс ішемічний інсульт. Отже на момент складання заповіту [PERSON] знаходився у такому стані, що не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Позивачка просить визнати заповіт [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 20.05.2009 року, та зареєстрований у реєстрі за №462 недійсним. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов. Представник відповідачки проти позову заперечує, пояснивши в судовому засіданні, що з 24.08.2006 року відповідачка разом з [PERSON] стала проживати однією сімєю, в квартирі, а з 2007 року в будинку по вул. Станіславського, 121 у м. Запоріжжі. 24.11.2007 року вони зареєстрували шлюб. [PERSON] ніколи не страждав на психічні розлади, у нього ніколи не було інсультів. Майже до смерті [PERSON] керував автомобілем, 24.03.2006 року перездавав екзамен, пройшов медичну комісію та отримав нове посвідчення водія, так як старе було втрачено. В 2007 та 2009 році подружжя [PERSON] їздили на машині в Крим. 12.07.2011 року до [PERSON] викликалась швидка медична допомога, в медичній карті лікар зазначив «сознание ясное, поведение адекватное». Крім того, з тексту заповіту вбачається, що нотаріус при його посвідченні перевірила дієздатність заповідача. На момент складання заповіту [PERSON] був при здоровому розумі та вільно керував своїми діями, тому підстав для визнання договору недійсним у суду немає. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні не добуто даних про те, що [PERSON] на час складання заповіту на 20.05.2009р. не розумів значення своїх дій у повному обсязі та не міг ними керувати. В судовому засіданні представник третьої особи нотаріуса [PERSON], пояснила, що на момент складання заповіту [PERSON] перебував у ясній памяті та здоровому розумі, його дієздатність була перевірена під час особистої бесіди він відповідав на всі питання, не забувався і не плутався. Ніяких сумнівів в його дієздатності чи залежності від родичів чи будь-яких інших осіб у нотаріуса не виникло. Додані також аналогічні письмові пояснення (а.с. 22-24). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], який є двоюрідним братом [PERSON] та дядьком позивачки у судовому засіданні пояснив, що в липні 2008 року приїздив у Запоріжжя в гості. Його зустрічав на вокзалі [PERSON], сам керував автомобілем, привіз їх додому через все місто. Дома добре їх зустрічав, [PERSON] представив як жінку, розповідав всі новини, про життя дітей, був здоровий, в ясній памяті. Поведінка його була звичайна, ніяких скарг на погане самопочуття та хворобу не було. Позивачка [PERSON] не заперечує, що [PERSON] дійсно приїздив у гості, вона бачилася з ним та його дружиною, але з ними не спілкувалася. Судом оглянуті відеозаписи зустрічі [PERSON] та [PERSON], та надані фотокартки (а.с.). Свідки [PERSON], [PERSON][PERSON] сусіди померлого не заперечували проти того, що [PERSON] майже до смерті керував автомобілем ВАЗ, який довгі роки був у його користування, сам ремонтував машину. Свідки також пояснили, що у батька [PERSON] та його дочки [PERSON] були не дуже добрі стосунки, після того, як він став проживати разом з [PERSON] він був часто знервований, скаржився на слабкість та головний біль. В історії хвороби з санаторія «Великий луг», також зафіксовані скарги [PERSON] і є запис від 12.03.2006р.: «Предъявлял жалобы на слабость и ограничение движения в левых конечностях, частые головные боли, периодические головокружения. В объективном состоянии отмечено, что сон не нарушен, спокойный. Поведение во время беседы с врачом адекватное. Внимание, память сохранены». На а.с. 49 міститься карта виклику невідкладної медичної допомоги від 12.07.2011 року. Лікарями багатопрофільної лікарні «ВітаЦентр» був оглянутий та була надана медична допомога [PERSON], було зазначено, загальний стан хворого задовільний, свідомість ясна, поведінка адекватна. З приводу його психічного стану лікарями не призначалась консультація чи обстеження психіатра. Ні в одиній із медичних карт, наданих суду не призначалась консультація чи обстеження лікаря - психіатра [PERSON], що підтверджує факт того, що стан та поведінка [PERSON] цього не вимагали. Ухвалою суду від 03.10.2014 року була призначена судово-психіатрична посмертна експертиза, яка була проведена експертами КУ «Обласна психіатрична лікарня». Згідно до висновків акту № 111 від 24.02.2015 року відповісти на питання, чи міг [PERSON], [INFO] на момент складання заповіту у повному обсязі розуміти значення своїх дій і керувати ними не має можливості у звязку із відсутністю записів в медичній документації про психічний стан [PERSON] Ніхто із допитаних у судовому засіданні свідків не надав свідчень про те, що [PERSON] мав такий розлад здоровя, що на час підписання заповіту та в останні роки життя не усвідомлював своїх дій. У відповідності до положень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (стаття 145 ЦПК) . Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів які свідчать, що волевиявлення [PERSON] при складанні заповіту не було вільним та не відповідало його волі, а також про те, що в момент складання довіреності він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керуватися ними. З урахуванням цього,суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed