Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що сторони перебували у шлюбі з 30 листопада 1996 року, який рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 5 травня 2018 року розірваний. Під час шлюбу подружжя придбало квартиру [ADDRESS] , частину нежитлового приміщення під номером 18-18 «а» за адресою: [ADDRESS] . Вищевказане майно придбане за спільні кошти подружжя. Тому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та на 1/2 частину нежитлового приміщення під номером 18-18 «а» за адресою: [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилася про місце, день та час розгляду справи сповіщена належним чином. Від її неї надійшла письмова заява про слухання справи в його відсутність та підтримання позовних вимог, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, день та час слухання справи повідомлявся. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 12 травня 2021 року в даній справі відкрите провадження та справа призначена до судового розгляду на 1 липня 2021 року. Протокольною ухвалою головуючого від 1 липня 2021 року відкладено розгляд справи до 20 липня 2021 року у зв`язку з відсутністю доказів сповіщення відповідача. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони з 30 листопада 1996 року сторони перебували у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.9), який рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 5 травня 2018 року розірваний (а.с.15). 25 липня 2002 року [PERSON] придбав частину нежитлового приміщення №18-18«а», що знаходиться в [ADDRESS] , а саме: в будівлі під літ. Б-ІІІ: приміщення №14 площею 9,9 кв.м, приміщення №15 площею 3,2 кв.м, приміщення №16 площею 14,1 кв.м. та приміщення №17 площею 1,9 кв.м., загальною площею 26,1 кв.м , що підтверджується договором купівлі-продажу частини нежитлового приміщення та актом прийому-передачі майна (а.с.10-12). 27 грудня 2001 року [PERSON] придбав квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка складається з двох житлових кімнат, житловою площею 29,1 кв.м., загальною площею 52,7 кв., що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири (а.с.16). Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. \~ \~ \~ \~Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. \~ \~ \~ \~Ч. 1 ст. 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст.\~328\~ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до положень частини першої\~\~статті 71\~СК України майно,\~\~що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу,\~\~може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Згідно із частинами другою та третьою статті 372\~ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду від 2 вересня 2020 року у справі 318/1863/17 (61-1747св19). Факт перебування у шлюбі та ведення спільного господарства є достатнім для визначення спільно придбаного майна, спільним майном подружжя. Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження того, що в період придбання спірного майна вони з позивачкою не мали спільного бюджету, а в даному випадку обов`язок спростування спільності майна в період шлюбу лежить саме на відповідачу. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 14-325цс18. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та їх задоволення. У відповідності із ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 1 000 грн. 00 коп. судового збору.

Outcome: approved