Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Позивачка звернулася з вказаним позовом до суду, у якому просила суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування пред`явлених вимог позивачка посилалася на те, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбу, який згодом за рішенням суду було розірвано. Від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дочка проживає разом з позивачкою. Як зазначила позивачка, вона зі свого боку прикладає усі зусилля для забезпечення потреб дочки, але їх не вистачає для повного забезпечення її потреб. У свою чергу відповідач, який є батьком дитини, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини всім необхідним для належного її розвитку та виховання. При цьому, вказує позивачка, відповідач є працездатною особою, може надавати матеріальну допомогу дитині, батьком якої він є. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від батьківського обов`язку утримувати дочку, позивачка просить суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі. Ухвалою судді від 26 серпня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням осіб та надано відповідачеві строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів з дня вручення відповіді позивача на відзив подати заперечення на відповідь. Позивачка у судове засіданні позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у її позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні подав письмові заперечення на позов, які суд вважав відзивом на позовну заяву. Відповідно до змісту відзиву, відповідач погоджується сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, а саме: 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у сумі 889,50 грн. Додатково відповідач зазначив, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 грудня 2009 року з нього на користь його колишньої дружини [PERSON] стягуються аліменти на утримання їх спільного сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частин з усіх видів заробітку, починаючи з 16 листопада 2009 року до досягнення сином повноліття. Також відповідач вказав на те, що у нього в шлюбі з [PERSON] була народження дочка [PERSON] на утримання якої він добровільно сплачує 1000 грн. За таких обставин, відповідач вважає, що не має змоги сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі заявленому позивачкою у її позові, оскільки на його утриманні перебувають ще двоє дітей народжених від інших шлюбів. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2016 року, який рішення суду було розірвано. Від шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Дана обставина позивачкою підтверджена шляхом надання суду копії свідоцтва про народження дитини. Як вбачається з матеріалів справи, дочка сторін проживає з позивачкою, що стороною відповідача в ході розгляду справи не спростовано. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка зазначає, що відповідач будучи батьком дитини, матеріальну допомогу на її утримання не надає, тим самим не виконує свого батьківського обов`язку щодо утримання дитини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Разом з тим, твердження позивачки про відсутність з боку відповідача матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не спростував та не надав належних та допустимих доказів на обґрунтування заперечень стосовно доводів позивачки. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом. В той же час судом встановлено, що окрім дочки [PERSON] , у відповідача від інших шлюбів є ще дві дитини: син [PERSON] , [INFO] на утримання якого рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 23 грудня 2009 року стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача та дочка [PERSON] . Отже, враховуючи те, що відповідач має ще двох дітей, окрім дочки [PERSON] , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання їх спільної дитини аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи вказаний розмір аліментів, враховує стан здоров`я позивача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення та визнання позову відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що відповідач є молодим працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. З огляду на викладене та враховуючи часткове визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 14 липня 2020 року. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840, 80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial