Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач ПАТ «А-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до кредитного договору №ABH0RG121210317 від 31.01.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем, остання отримала кредит у розмірі 9\~317,93 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, для оплати товару у вигляді металопластикових конструкцій, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідно до п.5.3 Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості. Позивач свій обовязок по кредитному договору щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідачем не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі. Станом на 25.12.2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 14\~767,81 грн., тому позивач змушений звертатись до суду з даним позовом. Представник позивача за довіреністю [PERSON] до судового засідання не зявився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд останні задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність. В судовому засіданні представник відповідача адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити у звязку з безпідставністю. Також, просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 1\~500,00 грн. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до кредитного договору №ABH0RG121210317 від 31.01.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем, остання отримала кредит у розмірі 9\~317,93 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, для оплати товару у вигляді металопластикових конструкцій, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] (а.с.5). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. При укладенні вищевказаного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Відповідно до п.5.3 Умов надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач у позовній заяві стверджує, що зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, шляхом перерахунку коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON], який зазначений в заяві 29090063405534. Однак, відповідачем не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 525-526, 530, 1054 ЦК України відповідач зобовязання за вказаним договором не виконала. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Разом з тим, позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів, з яких би достеменно вбачалось виконання позивачем умов кредитного договору надання відповідачу кредитних коштів у відповідному розмірі, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON], який зазначений в заяві 29090063405534. В той час, як зі змісту рішення апеляційного суду Вінницької області від 06.07.2015 року у цивільній справі Вінницького міського суду Вінницької області №127/3970/15-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Акцент-Банк» про розірвання кредитного договору встановлено, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на наявний в матеріалах справи меморіальний ордер від 31.01.2014 року №НАSV1BM7TA як на доказ виконання ПАТ «Акцент-Банк» зобовязань перед [PERSON] Однак, вказаний меморіальний ордер не доводить, що ПАТ «Акцент-Банк» виконало зобовязання щодо надання кредиту [PERSON] За умовами кредитного договору кредитні кошти в сумі 9\~317,93 грн. мали бути перераховані на поточний рахунок «ИМЕКС» ФЛП [PERSON] №26003010011778 в ПАТ «А-Банк». Згідно вказаного меморіального ордеру кошти були перераховані на рахунок 29021827000025. Відповідно до Інструкції про застосування плану рахунків бухгалтерського обліку України, затвердженої постановою НБУ від 17.06.2004 року №280 вказаний рахунок є пасивним рахунком банку і не є рахунком [PERSON] (а.с.39-42). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, факт невиконання позивачем зобовязань за кредитним договором в частині надання відповідачу кредитних коштів встановлено змістом рішення апеляційного суду Вінницької області від 06.07.2015 року, а тому дана обставина доказуванню не підлягає. Отже, двосторонній характер кредитного договору зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов'язків. Так, з укладенням такого договору кредитодавець приймає на себе обов'язок надати позичальнику грошові кошти і водночас набуває права вимагати їх повернення та сплати відсотків за користування останніми, а позичальник у свою чергу зобов'язаний повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування останніми та водночас набуває права вимагати від кредитодавця передачі таких коштів. Оскільки вищезазначеною угодою обов'язки сторін за черговістю їх виконання хоча і не поставлені у залежність один від одного, однак, виходячи із правової природи цього договору та його змісту, можна дійти висновку, що у такому випадку має місце зустрічне виконання зобов'язання. Правилами зустрічного виконання зобов'язання, встановленими частиною другою статті 538 ЦК України, передбачено одночасне виконання кожною із сторін свого обов'язку. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі (частина третя статті 538 ЦК України). Це правило має загальний характер та розповсюджується на будь-які зустрічні зобов'язання. А тому, з огляду на вищевикладене, у звязку з невиконанням позивачем зобовязань за кредитним договором щодо надання відповідачу кредиту у відповідному розмірі, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача. Окрім того, суд звертає увагу, що рішенням апеляційного суду Вінницької області від 06.07.2015 року у цивільній справі Вінницького міського суду Вінницької області №127/3970/15-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Акцент-Банк» про розірвання кредитного договору, позов задоволено, укладений між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» кредитний договір №АВНОRG121210317 від 31.01.2014 року розірвано. Згідно ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. Відповідно до ч.3 ст.653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Оскільки, рішення апеляційного суду Вінницької області від 06.07.2015 року набуло законної сили з моменту його проголошення, таким чином зобовязання сторін за кредитним договором №АВНОRG121210317 від 31.01.2014 року припинились саме 06.07.2015 року. А тому, взагалі є безпідставними нарахування позивачем відповідачу відсотків, комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, а також штрафу (процентної складової) з 06.07.2015 року. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак позов не підлягає задоволенню. Що стосується вимог відповідача в частині стягнення з позивача на її користь вартості понесених судових витрат, то суд приходить до висновку про часткове задоволення даних вимог з наступних міркувань. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Зокрема, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (ч.3 ст.79 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до cт.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З матеріалів справи встановлено, що правову допомогу відповідачу на підставі ордеру на надання правової допомоги серії ВН № 007671 від 15.02.2016 року та договору про надання правової допомоги від 15.02.2016 року надавав адвокат [PERSON] та який отримав від відповідача винагороду за надання правової допомоги у розмірі 1 500 грн., згідно квитанції №б/н від 15.02.2016 року. Окрім того, представником відповідача адвокатом [PERSON] надано розрахунок вартості послуг за надану правову допомогу на суму 1 500 грн. Однак, суд не погоджується з сумою витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката, оскільки, як вбачається з матеріалів цивільної справи, судові засідання по даній справі, у яких безпосередньо був присутній представник відповідача адвокат [PERSON], були призначені та тривали: 15.02.2016 року 5 хв., 15.03.2016 року 6 хв., а всього 11 хв. Натомість представником відповідача у розрахунку вартості послуг зазначено, що він приймав участь у судових засіданнях у даній справі 30 хв., на підготовку клопотання про витребування доказів ним витрачено 30 хв., а на консультацію з правової позиції щодо заявлених позовних вимог 1 год. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 1\~378 грн. А тому, враховуючи вищенаведене та розрахунок вартості послуг за надану правову допомогу, граничний розмір витрат за надання правової допомоги складає 927,85 грн., з них: 1) консультація щодо характеру спірних правовідносин (1 378 грн. х 40% х 1 год. = 551,20 грн.) 551,20 грн.; 2) підготовка клопотання про витребування доказів (1 378 грн. х 40% : 60 хв. х 30 хв. = 275,60 грн.) 275,60 грн.; 3) участь у судових засіданнях (1 378 грн. х 40% : 60 хв. х 11 хв. = 101,05 грн.) 101,05 грн. А тому, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 927,85 грн. витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved