Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 02.09.1991 року їй було видано ордер за місцем її роботи за №27 на заселення квартири житловою площею 19,5, загальною площею 37,06 кв.м. в малосімейному гуртожитку [ADDRESS]. В ордері членами сім'ї значиться [PERSON], [PERSON] та відповідачі [PERSON], [PERSON], останні є рідними дітьми [PERSON], які зареєстровані за вищевказаною адресою. При заселенні в квартиру [PERSON] носив прізвище позивачки, тобто «[PERSON]», але пізніше він зареєстрував шлюб з дружиною за прізвищем [PERSON], він прийняв прізвище «[PERSON]». [PERSON] виїхав в 1998 році в [ADDRESS] де і проживає по теперішній час з жінкою з якою він одружився та знаходиться в шлюбних відносинах. Відповідач [PERSON] у 2006 році вступила в фактичні шлюбні відносини з [PERSON], з яким проживає по теперішній час в [ADDRESS]. Незважаючи на те, що відповідачі декілька років не проживають у вищевказаній квартирі, яка знаходиться по [ADDRESS] і в квартирі їм нічого не належить, вони до сих пір залишаються зареєстрованими в даній квартирі і не реагують на прохання позивачів знятися з реєстрації за власним бажанням. Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню за наступними підставами. Встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. [PERSON] та [PERSON] доводяться позивачці [PERSON] рідними дітьми, які зареєстровані за вказаною адресою, однак тривалий час в зазначеному будинку не проживають. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 156, 158 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно положень ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного випливає, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Таким чином, відповідачі втратили право користування будинком, оскільки таке право було надано їм власником зазначено будинку внаслідок їхньої відсутності більше ніж 6 місяців без поважних причин за вказаною адресою. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання проводиться на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до вимог ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню 243 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого позивачкою при подачі позову.

Outcome: partial