Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з вересня по листопад 2014 року в розмірі 16804,72 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 17803,66 грн. Під час розгляду справи позивачка збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку вищезазначену заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 46432 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що працювала лікарем-невропатологом поліклініки Відділу медичного забезпечення ГУМВС України в Донецькій області. 28.11.2014 року на підставі наказу №241о/с була звільнена з посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін, проте роботодавець при звільненні не провів із нею повний розрахунок. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав повністю з викладених у ньому підстав, просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованості по заробітній платі та середній заробіток за час затримки розрахунку, які не виплачені позивачці через те, що вона не переїхала з Донецька до Маріуполя, де зараз дислокується медична установа, у якій вона працювала. Представник відповідача ГУМВС України в Донецькій області [PERSON] в судовому засідання позов не визнала повністю та пояснила, що позивачка працювала лікарем-невропатологом поліклініки Відділу медичного забезпечення ГУМВС України в Донецькій області, який був структурним підрозділом ГУМВС України в Донецькій області до січня 2015 року і мав статус юридичної особи. Відповідно до наказів МВС України Відділ реорганізовано у [PERSON] медичного забезпечення ГУМВС України в Донецькій області, який також має статус юридичної особи, свої рахунки в установах банків, несе самостійну матеріальну відповідальність і як бюджетна установа має самостійно відповідати за своїми зобовязаннями коштами, що є в її розпорядженні. У звязку з чим ГУМВС України в Донецькій області не несе відповідальність за грошовими зобовязаннями [PERSON]. Окрім того зазначила, що наказ №241о/с від 28.11.2014 року за підписом начальника Відділу медичного забезпечення ГУМВС України в Донецькій області [PERSON], за яким позивачку звільнено з посади, є недійсним, оскільки у звязку з захопленням адмінбудівлі ГУМВС України в Донецькій області в липні 2014 року місцем дислокації останнього визначено місто Маріуполь. Оскільки [PERSON] до Маріуполя не переїхала, наказом №401о/с від 14.11.2014 року [PERSON] з 14.11.2014 року звільнена з посади лікаря-невропатолога лікарні з поліклінікою ГУМВС України в Донецькій області на підставі п.6 ст.36 КЗпПУ у звязку з відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з установою. Таким чином, позивака фактично була звільнена не 28.11.2014 року, а 14.11.2014 року і на інших підставах. Заборгованість по заробітній платі останній не виплачена. Представник відповідача [PERSON] медичного забезпечення ГУМВС України в Донецькій області [PERSON] в судовому засідання позов не визнала повністю та пояснила, що [PERSON] була звільнена з посади лікаря-невропатолога лікарні з поліклінікою ГУМВС України в Донецькій області не 28.11.2014 року, як зазначено позивачкою, а 14.11.2014 року. У звязку з захопленням будівлі лікарні у [PERSON] відсутні фінансові документи по заробітній платі, які залишилися у Донецьку на тимчасово окупованій території. На нараді з працівниками Відділу медичного забезпечення, яка відбулася 06.10.2014 року у м. Донецьку і де керівництвом було доведено про нове місце дислокації Відділу і запропоновано працівникам визначитись, де продовжувати подальшу роботу, [PERSON] була присутня, проте до Маріуполя не переїхала та була звільнена. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Виходячи із принципу змагальності сторін, закріпленому у ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до п.1 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно зі ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник у день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим робітником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачка заявляє вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості по заробітній платі за період з вересня по листопад 2014 року в розмірі 16804,72 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 46432 грн., надавши у вигляді доказів витяг з наказу №241о/с від 28.11.2014 року за підписом начальника Відділу медичного забезпечення ГУМВС України в Донецькій області [PERSON]І про її звільнення з посади лікаря-невропатолога лікарні з поліклінікою Відділу медичного забезпечення ГУМВС України в Донецькій області з 28.11.2014 року згідно п.1 ст.36 КЗпПУ за згодою сторін та довідку про заборгованість по заробітній платі за вищевказаний період також за підписом [PERSON], скріплені круглою печаткою лікарні з поліклінікою м. Донецька ВМЗ ГУМВС в Донецькій області та кутовим штампом лікарні з поліклінікою м. Донецька ВМЗ ГУМВС в Донецькій області, а також копію своєї трудової книжки, де мається запис №21 про її звільнення 28.11.2014 р., підпис [PERSON] та гербова печатка Відділу медичного забезпечення ГУМВС України в Донецькій області. Натомість, з наданих відповідачами документів суд встановив наступне. Положенням про Відділ медичного забезпечення ГУМВС України в Донецькій області, затвердженим наказом ГУМВС України в Донецькій області №2333 від 18.10.2011 р., передбачено, що Відділ має статус юридичної особи, має свої рахунки в установах банку, печатку та бланки. Згідно ч.1 ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. У звязку з тим, що трудові відносини виникли безпосередньо між [PERSON] та Відділом медичного забезпечення ГУМВС України в Донецькій області, що сторонами не оспорюється, то вимоги про солідарне стягнення заробітної плати ще з ГУМВС України в Донецькій області є необґрунтованими. Відповідно до наказів МВС України від 22.12.2014 року №1379 «Про організаційно-штатні зміни в ГУМВС України в Донецькій області», ГУМВС України в Донецькій області від 27.01.2015 року № 197 «Про оголошення наказу МВС України від 22.12.2014 року № 1379 «Про організаційно-штатні зміни в ГУМВС України в Донецькій області» Відділ медичного забезпечення ГУМВС України в Донецькій області реорганізовано в [PERSON] медичного забезпечення ГУМВС України в Донецькій області. На виконання телеграм МВС України від 04.07.2014 року №13569, від 04.07.2014 року №1357/Ав, службового листа ГУМВС України в Донецькій області від 08.10.2014 року №3628/Пв місцем дислокації ГУМВС України в Донецькій області визначено м. Маріуполь. Відповідно до списку співробітників лікарні з поліклінікою м. Донецька ВМЗ ГУМВС України в Донецькій області, які прибули на нове місце дислокації до м. Маріуполя, №378 від 31.10.2014 року, затвердженого т.в.о. начальника відділу ВМЗ ГУМВС України в Донецькій області [PERSON], прізвище [PERSON] відсутнє. Згідно витягу з наказу №401 о/с від 14.11.2014 року на підставі доповідної записки Відділу медичного забезпечення ГУМВС України в Донецькій області від 13.11.2014 року №411 [PERSON] з 14.11.2014 року звільнена з посади лікаря-невропатолога лікарні з поліклінікою ГУМВС України в Донецькій області на підставі п.6 ст.36 КЗпПУ у звязку з відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з установою. Також згідно витягу з наказу №413о/с від 28.11.2014 року начальника Відділу медичного забезпечення ГУМВС України в Донецькій області [PERSON] з 28.11.2014 року звільнено з органів внутрішніх справ у запас через хворобу, підставою звільнення є рапорт [PERSON] від 19.11.2014 року та свідоцтво про хворобу №184, видане військово-лікарською комісією ГУМВС України в Донецькій області 29.10.2014 року. Таким чином, на день винесення наказу №241 о/с від 28.11.2014 року про звільнення позивачки [PERSON] [PERSON] вже був звільнений із займаної посади та з органів внутрішніх справ. Окрім того, на підставі наказу ГУМВС України в Донецькій області від 31.10.2014 року №1804 та висновку за результатами службового розслідування за фактом втрати печаток та штампів ВМЗ ГУМВС України в Донецькій області від 03.11.2014 року, затвердженого т.в.о. начальника ГУМВС України в Донецькій області [PERSON] 05.11.2014 року, кругла гербова печатка ВМЗ ГУМВС в Донецькій області, кругла печатка лікарні з поліклінікою м. Донецька ВМЗ ГУМВС в Донецькій області та кутовий штамп лікарні з поліклінікою м. Донецька ВМЗ ГУМВС в Донецькій області, якими скріплені запис у трудовій книжці, наказ №241 о/с від 28.11.2014 року про звільнення [PERSON] та довідка про заборгованість по заробітній платі останньої, визнані недійсними. Таким чином, дослідивши надані сторонами докази, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог та про відмову в задоволенні позову, оскільки [PERSON] не надані достовірні докази існуючої заборгованості по заробітній платі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed