Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом в якому, просила визнати за нею, в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно житловий будинок по вул. Новобудівна, 21, в с. Котляреве Вітовського району Миколаївської області в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 25 травня 2010 року. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті матері залишилася зазначена спадщина, яку вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку через відсутність неналежним чином оформлених правовстановлюючих документів на спадкову нерухомість, оскільки первісний власник будинку чоловік матері, а потім і вона, після отримання будинку в порядку спадкування після його смерті, не оформили його на себе. Посилаючись на те, що вона є спадкоємцем першої черги після смерті матері та спадкоємцем і прийняла спадщину, але через зазначені обставини не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча будинок був належним чином викуплений у колгоспу «Південний», а потім в порядку спадкування перейшов до власності матері позивачки (спадкодавці), тому просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від них надійшли заяви з проханням розглянути справу без їх участі, а позов задовольнити. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляду справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 16 травня 1999 року в с. Котляреве Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області помер [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді житлового будинку, розташованого за адресою: Миколаївська область, Жовтневий (тепер Вітовський) район, с. Котляреве, вул. Новобудівна, 21. Спадщину після його смерті прийняли його дружина [PERSON], що підтверджується спадковою справою, заведеною після смерті [PERSON] Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області 30 травня 2000 року. В той же час, [PERSON] померла 25 травня 2010 року і за свого життя право власності на зазначений будинок зареєструвати не встигла. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно, в тому числі і на цей будинок. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. На час відкриття спадщини (час смерті) зі спадкодавицею [PERSON] ніхто не проживав і не був зареєстрований. В той же час, в передбачений законом шестимісячний строк до приватного нотаріуса Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] звернулася дочка померлої спадкодавиці [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Відповідно до ст. 1261 ЦК України вона відноситься до спадкоємців першої черги за законом. Інших спадкоємців, які б відповідно до положень закону прийняли спадщину після смерті [PERSON] судом не встановлено. Таким чином позивачка є єдиною спадкоємицею спадкового майна після смерті матері за законом. Далі, під час оформлення спадкового майна в нотаріальній конторі вона отримала свідоцтва про право власності на спадщину в порядку спадкування за законом на земельні ділянки, однак щодо спадкового будинку отримала від нотаріуса розяснення про неможливість його оформлення в такому порядку, оскільки не представила належним чином оформлений оригінал правовстановлюючого документу на дану нерухомість. За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Так, було зясовано, що первісний власник будинку [PERSON] отримав будинок в 1977 році від радгоспу «Південний» (рос. мовою «Южный». Про передачу був складений відповідний акт, в якому вказана вартість будинку - 2300 руб. В подальшому він викупив будинок у радгоспу. Сплативши повністю зазначену вартість, на підтвердження чому йому було видано довідку від 20 березня 1991 року (а.с.14). Відповідно до записів у погосподарській книзі Шевченківської сільської ради Миколаївської області житловий будинок по вул. Новобудівна, 21, в с. Котляреве Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області існує та рахувався на праві приватної власності за [PERSON], в тому числі і на час її смерті. До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Такими чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. Це свідчить про те, що [PERSON], а після його смерті [PERSON] за свого життя мали всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на будинок та зареєструвати його, але цього не реалізували. Однак це не скасовує належність їм будинку на праві власності, оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок належав [PERSON], а потім [PERSON] і це майно входить до складу спадщини після смерті останньої, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачці, як спадкоємиці першої черги за законом, яка прийняла спадщину. В позасудовому порядку вирішити це питання позивачка не взмозі через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно та неоформлення правовстановлюючих документів. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved