Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивачка Ч [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] [PERSON] В. з вимогами про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вони з відповідачем від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей доньку Чернокалову [PERSON] , [INFO] та сина Чернокалова [PERSON] , [INFO] . Шлюб між позивачкою та відповідачем, зареєстрований 06 жовтня 2007 року Новоолександрівською сільською радою Біловодського району Луганської області, актовий запис № 4, рішенням Біловодського районного суду Луганської області за позовом [PERSON] було розірвано 09 червня 2016 року. Зазначала, що з моменту розірвання шлюбу неповнолітні син та донька фактично проживають разом з позивачкою, перебувають на її повному матеріальному утриманні та за її вихованням, відповідач ухиляється від покладених на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 180 СК України, долею дітей не цікавиться, добровільно надавати допомогу по їх утриманню відмовляється, а тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей Чернокалової [PERSON] ,\~ [INFO] \~та Ч [PERSON] ,[INFO] , у розмірі 1/2 частки з усіх видів доходу (заробітку), щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просила суд розглядати справу без її участі. На позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення був повідомлений у встановленому порядку. Причини неявки в судове засідання не повідомив, до суду з заявою про проведення судового розгляду справи без його участі не звертався, клопотань про відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав. За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Так, судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 06 жовтня 2007 року Новоолександрівською сільською радою Біловодського району Луганської області, актовий запис № 4, рішенням Біловодського районного суду Луганської області за позовом [PERSON] було розірвано 09 червня 2016 року. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 жовтня 2009 року актовий запис № 02, вбачається, що сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 грудня 2009 року актовий запис № 12, вбачається, що сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON] ернокалова [PERSON] , [INFO] . З копії паспорту позивачки Чернокалової [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Старобільським РВ УМВС України в Луганській області 06 лютого 2008 року слідує, що позивачка проживає за адресою [ADDRESS] . Документально підтверджених відомостей про факт спільного проживання з дітьми та надання їм матеріальної допомоги по їх утриманню відповідно до вимог ст. 180 СК України відповідач не надав, що дає суду обґрунтовані підстави вважати твердження позивача про відсутність матеріальної турботи відповідача про дітей такими, що відповідають дійсності. У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27 лютого 1991року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 вказаної Конвенції визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 3 статті 199 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно частини 1 статті 200 СК України, Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи вимоги\~ч.\~2\~ст.\~182\~СК України,\~згідно з\~якими розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини та мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також те, що відповідач участі в утриманні своїх дітей в повному обсязі не приймає, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь Ч [PERSON] на утримання їх двох неповнолітніх дітей аліменти в розмірі 1/3 частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Дослідивши всі наявні матеріали справи, суд вважає, що позов пред`явлено з урахуванням інтересів дітей, а тому він підлягає задоволенню. Відповідно до ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial