Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, та в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], яка народилася [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000,00 гривень, щомісяця, починаючи з моменту подання позовної заяви та до повноліття дитини, посилаючись на те, з відповідачем вона перебувала у шлюбі, від якого народилася зазначена дитина, яка спільно проживає з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча зобов'язаний це робити. Їй відомо, що відповідач працює, але неофіційно, у зв'язку з чим має нерегулярний мінливий дохід та має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 50% його заробітку (доходу) щомісячно починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав частково та пояснив суду, що в теперішній час він офіційно працевлаштований та має стабільний заробіток (дохід) у зв'язку з чим згоден сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання їх спільної доньки [PERSON] у розмірі 30% його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, заслухавши представника позивачки, відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків утримувати малолітню дитину, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Як видно із копії свідоцтва про народження [PERSON], вона народилася [INFO], відповідач [PERSON] є її батьком, а позивачка - матір'ю, шлюб між якими розірвано на підставі заочного рішення Арцизького районного суду Одеської області від 24.10.2013 року (а.с. 4, 6). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області, неповнолітня дитина сторін проживає спільно з матір'ю (а.с. 6). В підтвердження свого матеріального стану відповідач надав суду довідку про доходи, видану ТОВ «САТУРН-ТВ» № 39 від 20.01.2016 р., згідно якій [PERSON] працює в ТОВ «САТУРН-ТВ» на посаді менеджера з логістики та його дохід з червня по грудень 2015 р. склав 13 100,00 гривень (а.с. 25). Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано, проживають вони спільно чи окремо. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним, однак відповідач від виконання цих обов'язків ухиляється, у зв'язку з чим з нього на користь позивачки мають бути стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований та має стабільний заробіток (дохід), тому враховуючи, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини, а також те, що має регулярний, стабільний дохід, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача у частці від його доходу. Таким чином, з урахуванням принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, суд приходить висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що доцільним буде стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше мінімального розміру аліментів на одну дитину, передбаченого ч. 2 ст. 182 СК України, тобто не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню. В силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України по наявній справі аліменти з відповідача мають бути присуджені з дня пред'явлення позову. А відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 551,20 гривень.

Outcome: partial