Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідачів про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди. В ході судового розгляду справи неодноразово уточнювала свої позовні вимоги, останні від 05.02.2014 року, відповідно до яких вона просить суд визнати її звільнення від 24.07.2012 року, відповідно до наказу № 53-К з посади двірника ДНЗ № 1 «Малятко» за систематичне невиконання посадових обов'язків, порушення правил трудового розпорядку /п.3 ст. 40 КЗпП України/ не законними; визнати наказ про її звільнення № 53-К від 24.07.2012 року з посади двірника ДНЗ № 1 «Малятко» за систематичне невиконання посадових обов'язків, порушення правил трудового розпорядку /п.3 ст. 40 КЗпП України/ незаконним та скасувати його; визнати дії завідуючої дитячого навчального закладу ДНЗ № 1 «Малятко» [PERSON] - протиправними; визнати дії завідуючої відділом освіти Білгород - Дністровської міської ради [PERSON] - протиправними; поновити її на роботу в дошкільному навчальному закладі № 1 «Малятко» на посаді двірника на 1,5 окладу та 10% доплати за використання в роботі дезінфікуючих засобів з 24.07.2012 року по теперішній час; стягнути з відділу освіти Білгород - Дністровської міської ради її середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24 липня 2012 року по 24 лютого 2014 року в сумі 36 758 грн. 40 коп.; стягнути з відповідачів матеріальну шкоду у розмірі 2650 грн. 46 коп; стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.; стягнути з відповідача відділу освіти Білгород - Дністровської міської ради моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., судові витрати покласти на відповідачів, вказуючи, що з 08 вересня 2008 року по 24 липня 2012 року вона працювала в дошкільному навчальному закладі № 1 «Малятко» на посаді двірника на 1,5 окладу та 0,5 окладу вона отримувала в конверті /частину окладу/ за відсутність другого двірника [PERSON] та 10% їй виплачували за дезінфікуючи засоби. Її незаконно, надумано, терміново, сфабриковано, необґрунтовано було звільнено з роботи з посиланням на ст. 47 КЗпП України, потім з'ясувалося, що за ст. 40 п.3 КЗпП України. На час виникнення наказу про її звільнення відповідачка [PERSON] була у відпустці, а обов'язки її виконувала [PERSON], тому 24.07.2012 року вона не мала повноважень щодо підпису наказу про звільнення її з роботи. Крім того 24.07.2012 року їй в усній формі пригрозили про звільнення, однак ніхто не знайомив з наказом про звільнення, не видав його копію та ніякої трудової книжки про запис про її звільнення не видавав до теперішнього часу. Все вказане спричинило їй моральну шкоду, внесло в її життя суттєвий дискомфорт, оскільки ніяких порушень трудової дисципліни нею допущено не було, що встановлено інспектором праці в ході перевірки за її скаргами про що складено акт. Про те що вона звільнена з роботи вона усно дізналася 10 серпня 2012 року від інспектора праці який проводив перевірку. Вважає, що її право порушене, тому вона і звернулася з позовом до суду. В ході судового розгляду справи позивачка свої позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити. До справи на стороні позивачки вступив представник Білгород - Дністровської міжрайонної прокуратури, яка позовні вимоги позивачки в частині поновлення на роботі та визнання недійсним наказу про звільнення підтримала та просить суд задовольнити в повному обсязі, при цьому вказала, що дійсно звільнення позивачки відбулося з порушеннями вимог законодавства, що було встановлено актом перевірки інспектора праці, позивачка не була ознайомлена з наказом про звільнення, тому строк на звернення до суду нею не пропущений. Представник відповідача, співвідповідача [PERSON] та Білгород - Дністровського дошкільного навчального закладу № 1 «Малятко» відділу освіти Білгород - Дністровської міської ради з позовом позивачки не погодився, просить суд в його задоволенні відмовити, вказуючи, що підстав для задоволення позовних вимог позивачки не має, оскільки вона була ознайомлена з наказом про своє звільнення ще 24.07.2012 року, отримала трудову книжку, що підтверджується актами про відмову від підпису та листом прокуратури. Таким чином, позивачкою пропущений місячний термін звернення до суду, тому у задоволені позовних вимог необхідно відмовити у зв'язку зі спливом строків давності, а також у зв'язку з тим, що [PERSON] за своїми моральними та діловими якостями не може працювати у дитячому навчальному закладі. Представник відповідача відділу освіти Білгород - Дністровської міської ради з позовними вимогами позивачки не погодився, просить суд в їх задоволені відмовити в повному обсязі. Після оголошеної перерви в судовому засіданні не з'явився, був повідомлений належним чином. Зі згоди сторін, суд закінчує розгляд справи за відсутність представника відповідача. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що дійсно позивачка була прийнята на роботу на посаду двірника на 1,5 окладу в дошкільний навчальний заклад № 1 «Малятко» з 08 вересня 2008 року. Відповідно до наказу, виданого завідуючою ДНЗ № 1 «Малятко» [PERSON] № 53-К від 24 липня 2012 року [PERSON] двірник ДНЗ №1 звільнена з роботи за систематичне невиконання посадових обов'язків, порушення правил внутрішнього трудового розпорядку 24.07.2012 року /ст. 40 КЗпП п. 3 України/. /т.1. 106, 131/ Суд не приймає до уваги ствердження представника відповідача, співвідповідача стосовно того, що в позові позивачки необхідно відмовити з підстав того, що сплив строк давності, що підтверджується актами про відмову від підпису про отримання наказу та трудової книжки та листом Білгород - Дністровської міжрайонної прокуратури, а також у зв'язку з тим, що [PERSON] за своїми моральними та діловими якостями не може працювати у дитячому навчальному закладі, тому що дані ствердження не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи та доказів вказаного ними не надано. Згідно зі ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як встановлено в ході судового розгляду справи позивачкою строк звернення до суду пропущений не був, оскільки вона не отримала наказ про звільнення та їй не була видана в день звільнення трудова книжка, що було зафіксовано в акті перевірки № 15-02-007/0513 від 09.08.2012 року державної інспекції з питань праці, на підставі якого був складений протокол № 15-02-007/0392 від 20.08.2012 року з яким [PERSON] ознайомлена та відповідно її напису в якому, з матеріалами перевірки згодна, в подальшому порушення допускатися не будуть /т 2. л.с. 22-24 та л.с. 1-2, оглянутою в судовому засіданні адміністративною справою відносно [PERSON] за ст. 41 ч. 1 КпАП України/ та доказів того, що позивачка отримала наказ та трудову книжку відповідачем не надано. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача, співвідповідача на те, що доказом того, що позивачкою отриманий наказ та трудова книжка є акти від 24.07.2012 року про відмову від отримання наказу та трудової книжки, оскільки на час перевірки інспектором праці вказані акти були відсутні. Відповідно до п. 3 ст. 40 КзпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Як встановлено в ході судового розгляду справи, відповідачем при звільненні позивачки були допущені грубі порушення трудового законодавства, а саме: наказом керівника установи [PERSON] від 24.07.2012 року № 53-к, яка знаходилася у відпустці, [PERSON] звільнена з роботи з посиланням на п.3 ст. 40 КЗпП України, тобто звільнення здійснено без урахування вимог ч. 1 ст. 147-1, ст. 149 КЗпП України, а саме: засіданням профспілкового комітету установи від 12.07.2012 року було ухвалено рішення щодо оголошення [PERSON] суворої догани з попередженням про наступне звільнення. Ні яким законодавчим документом не встановлено, що профспілки мають право виносити стягнення найманим працівникам. Правилами внутрішнього трудового розпорядку, які діють в установі пунктом 32 за порушення трудової дисципліни передбачено застосування одного з заходів стягнення: а/догана; б/звільнення. Пунктом 33 правил визначено, що дисциплінарні стягнення до працівників застосовується керівником установи, якому дано право прийняття на посаду даного працівника; в порушення вимог ст. 149 КЗпП України, не отримані письмові пояснення від [PERSON] та акт про відмову надати такі пояснення не складався; в порушення вимог ст. 47 КЗпП України, в день звільнення [PERSON] не видана належним чином оформлена трудова книжка та не видано під розписку копію наказу про звільнення. Вказане підтверджується атом перевірки № 15-02-007/0513 від 09.08.2012 року та складеним на його підставі протоколом № 15-02-007/0392 від 20.08.2012 року про адміністративне правопорушення від 20.08.2012 року / т 2. л.с. 22-24 та л.с. 1-2, оглянутою в судовому засіданні адміністративною справою відносно [PERSON] за ст. 41 ч. 1 КпАП України/, з якими [PERSON] погодилася. Таким чином, з урахуванням того, що права позивачки були грубо порушені відповідачем, суд вважає її позовні вимоги в частині визнання звільнення та наказ № 53-к від 24.07.2012 року - незаконними та скасувати його; поновлення її на посаду двірника Білгород - Дністровського дошкільного навчального закладу № 1 «Малятко» відділу освіти Білгород - Дністровської міської ради на 1,5 окладу та 10% доплати за використання в роботі дезінфікуючих засобів з 24.07.2012 року; стягнення з відділу освіти Білгород - Дністровської міської ради середнього заробітку за час вимушеного прогулу; визнання дій завідуючої Білгород - Дністровського дошкільного навчального закладу № 1 «Малятко» відділу освіти Білгород - Дністровської міської ради [PERSON] в частині звільнення її з посади двірника - неправомірними та стягнення моральної шкоди є обґрунтованими, однак підлягають задоволенню частково в частині розміру середньої заробітної плати та стягнення моральної шкоди з відповідачки [PERSON]. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, при винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивачка, відповідно до наданого рахунку просить суд стягнути середньомісячну заробітну плату з відповідача у розмірі 36 758 грн. 40 коп., з часу незаконного звільнення та до 24.02.2014 року, посилаючись при цьому, що її мінімальна заробітна плата становить 1837, 92 грн. З наданим позивачкою розрахунком середньомісячної заробітної плати, суд погодитися не може, оскільки вона отримувала заробітну плату за повні відпрацьовані місяці, а саме 21 день: у лютому 2012 року - 1716, 80 грн., у березні 2012 року - 1716 грн. /л.с. 52, 73 т. 2/. Як встановлено в ході судового розгляду справи, час вимушеного прогулу позивачки за період з 24.07.2012 року по 17.02.2014 року, дорівнює 1 рік 6 місяців 23 дні. Таким чином, середньомісячний заробіток позивачки складає 32 270, 36 грн. /18 місяців х 1716, 80 грн. = 30 902, 40 грн. + 23 дні на суму 1368, 68 грн. /у січні з 24.01.2014 року по 31.01 2014 року - 7 днів =387, 66 грн.; у лютому 16 днів з 01.02. 2014 року по 17.02. 2014 року = 981, 02 грн./ Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як встановлено в ході судового розгляду справи прийняттям незаконного наказу про звільнення позивачки [PERSON] останній спричинена моральна шкода, яку суд вважає за необхідне стягнути саме з [PERSON], однак в розмірі 2000 грн., так як вважає, що саме на цю суму позивачка постраждала морально з урахуванням спричинених їй моральних страждань. Що стосується позовних вимог позивачки щодо визнання дій завідуючої відділом освіти Білгород - Дністровської міської ради [PERSON] протиправними, стягнення з відповідачів матеріальної шкоди у розмірі 2650 грн. 46 коп, стягнення з відділу освіти Білгород - Дністровської міської ради моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., то суд вважає за необхідне в їх задоволені відмовити, оскільки вказані позовні вимоги не підтвердилися в ході судового розгляду справи та доказів позивачкою не надано, чим не виконані вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до яких, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З позовних вимог позивачки зовсім є не зрозумілим які саме дії завідуючої відділом освіти Білгород - Дністровської міської ради [PERSON] необхідно визнати протиправними та з чого виходила позивачка встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоду саме у сумі 50 000 грн. На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивачки задовольнити частково, визнати звільнення та наказ № 53-к від 24.07.2012 року про звільнення [PERSON] з посади двірника Білгород - Дністровського дошкільного навчального закладу № 1 «Малятко» відділу освіти Білгород - Дністровської міської ради за ст. 40 п.3 КЗпП України - за систематичне невиконання посадових обов'язків, порушення правил трудового розпорядку - незаконними та скасувати; поновити позивачку на посаду двірника Білгород - Дністровського дошкільного навчального закладу № 1 «Малятко» відділу освіти Білгород - Дністровської міської ради на 1,5 окладу та 10% доплати за використання в роботі дезінфікуючих засобів з 24.07.2012 року; стягнути з відділу освіти Білгород - Дністровської міської ради на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.07.2012 року по 17 лютого 2014 року у розмірі 32 270, 36 грн.; визнати дії завідуючої Білгород - Дністровського дошкільного навчального закладу № 1 «Малятко» відділу освіти Білгород - Дністровської міської ради [PERSON] в частині звільнення [PERSON] з посади двірника - неправомірними; стягнути з [PERSON] на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 2000 грн. В інший частині в задоволені позовних вимог позивачки - відмовити. У зв'язку з частковою обґрунтованістю позовних вимог позивачки також підлягають стягненню з відповідача відділу освіти Білгород - Дністровської міської ради на користь держави державне мито у розмірі 322 грн. 70 коп. Рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді підлягає негайному виконанню відповідно до п.4 ст.367 ЦПК України.

Outcome: partial