Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів та просять стягнути з Прокуратури Одеської області на її користь шляхом безспірного списання Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області з рахунків Прокуратури Одеської області матеріальну шкоду в розмірі 62,28 гривень, моральну шкоду в розмірі 1000 гривень, витрати повязанні з прибуттям в суд в розмірі 254,84 гривень, а всього 1317,12 (одна тисяча триста сімнадцять грн. 12 коп.) гривень. При цьому посилається на те, що 11 12 вересня 2006 р. її піддали незаконному затриманню та арешту в приміщенні прокуратури Березівського району Одеської області співробітники вказаної прокуратури. Відносно неї скоєні злочини передбачені ст.ст. 126, 127, 192, 364, 365, 371, 375, 383, 384, 396 КК України. По її заявам від 29.03.2006 р., 12.09.2006 р. внесені в ЄРДР відомості про скоєні кримінальні правопорушення за № 42013160000225, проводиться досудове слідство в СУ прокуратури Одеської області. Досудове слідство з 2006 р. фактично не проводилося, факти її заяв та надані докази не перевірялися, неодноразово приймалися постанови про відмову в порушенні кримінальної справи в порядку КПК України в редакції 1960 року, про закриття кримінального провадження, в порядку КПК в редакції 2012 року, які скасовувалися прокурором Одеської області, Приморським, Малиновським та Суворовським районними судами м.Одеси. Вона неодноразово зверталася до прокурора Одеської області з заявами про визнання її потерпілою по кримінальному провадженню, проте її заяви не розглядалися та рішення не приймалося. 24.12.2014 р. ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси була задоволена її скарга на неправомірну бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області щодо не розгляду її заяви, встановлені факти неправомірної бездіяльності слідчого Демиденка, зобовязано слідчого розглянути її клопотання про визнання її потерпілою по кримінальному провадженню № 420131600000225 та надати їй копію вказаної постанови. В звязку зі зверненням зі скаргою до слідчого судді, участі в розгляді скарги: 17.12.2014 р. та 24.12.2014 р. вона понесла витрати транспортні витрати, повязані з явкою до суду в розмірі 62,28 гривень, які просить стягнути з прокуратури Одеської області. Для захисту своїх порушених прав, оскарження бездіяльності слідчого вона вимушена була витрачати свій особистий час, час призначений для відпочинку, роботи, доньки по шість годин в дні судових засідань, знаходитися в громадському транспорті, що виснажувало її організм, вимагало від неї додаткових зусиль та витрат для відновлення сил, що грубо порушило життєво-важливі звязки та звичний ритм життя, внаслідок чого їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 50000 гривень. Також просить стягнути з прокуратури Одеської області витрати повязанні з прибуттям в суд на розгляд вказаної справи в розмірі 254,84 гривень. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. В останнє судове засідання позивачка не зявилася, надала суду заяву про те, що позов підтримує в повному обсязі та просить розглянути справу за її відсутністю. Представник відповідача - прокуратури Одеської областів судовому засіданні позов не визнав, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, надав суду письмові заперечення на позов. В останнє судове засідання представник прокуратури Одеської областіне зявився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Представник відповідача - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській областів судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача - прокуратури Одеської області, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що по заявам [PERSON] від 29.03.2006 р., 12.09.2006 р. внесені в ЄРДР відомості про скоєні кримінальні правопорушення за № 42013160000225, проводиться досудове слідство в СУ прокуратури Одеської області. Постановою судді Малиновського районного суду м.Одеси по справі № 521/2782/13-к від 15.03.2013 р. скаргу [PERSON] на постанову старшого прокурора відділу нагляду з розслідування кримінальних справ слідчими органів прокуратури слідчого управління прокуратури Одеської області [PERSON] від 02.06.2011 року, про відмову в порушенні кримінальної справи відносно працівників Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за ст.ст. 364, 365 КК України та працівників Березівського РВ ГУМВС України в Одеській області [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]Я, [PERSON] та прокурора Березівського району Доброжана А.І. за ст.ст. 364, 367, 396 КК України задоволено частково. Постанову старшого прокурора відділу нагляду з розслідування кримінальних справ слідчими органів прокуратури слідчого управління прокуратури Одеської області [PERSON] від 02.06.2011 року, про відмову в порушенні кримінальної справи скасовано, матеріали повернуто прокурору Одеської області, для прийняття рішення згідно КПК України. Згідно ухвали слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси по справі № 523/8404/14-к від 20.06.2014 р. скаргу [PERSON] на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області [PERSON] від 20.03.2014 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013170000000225 від 05.06.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України, а також на неправомірні дії або бездіяльність органів досудового розслідування задоволено частково. Постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області [PERSON] від 20.03.2014 р. про закриття кримінального провадження скасовано. В задоволенні вимог щодо направлення кримінального провадження № 42013170000000225 до прокуратури Одеської області відмовлено. Як вбачається з мотивувальної частини ухвали суду під час розгляду скарги було встановлено, що досудове розслідування проведено без дотримання вимог діючого законодавства, проведено неповно, не обєктивно, одностороннє, без дослідження та встановлення всіх обставин, визначених ст. 91 КПК України, необхідних для прийняття законного процесуального рішення. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси по справі № 522/24455/14-к від 24.12.2014 р. скаргу [PERSON] та [PERSON] на дії та бездіяльність посадових осіб прокуратури Одеської області по не розгляду їх заяв задоволено. Зобовязано слідчого прокуратури Одеської області [PERSON] розглянути клопотання заявників про визнання їх потерпілими по кримінальному провадженню № 42013170000000225 та надати заявникам копію відповідної постанови про визнання їх потерпілими чи відмову. Згідно ухвали слідчого судді місцевого Приморського районного суду м.Одеси по справі № 522/25839/15-к від 03.02.2016 р. скаргу [PERSON] на постанову слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області від 31.08.2015 р. про закриття кримінального провадження № 42013170000000225 та на неправомірну бездіяльність слідчого, процесуального прокурора задоволено частково. Постанову слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області від 31.08.2015 р. про закриття кримінального провадження № 42013170000000225 скасовано. Кримінальне провадження № 42013170000000225 направлено до прокуратури Одеської області для організації досудового розслідування. У задоволенні вимог щодо зобовязання слідчого, процесуального прокурора Одеської області внести до ЄДР відомості про кримінальне правопорушення відносно прокуратури Березовського району Одеської області, прокуратури Одеської області по ст.ст. 127, 192, 367, 371, 396 КК України, судді Березовського районного суду Одеської області по ст.ст. 127, 192, 371, 375 КК України відмовлено. Таким чином, суд вважає, що діями працівників прокуратури Одеської області по кримінальному провадженню № 42013170000000225, що триває з 2006 р. позивачці було завдано моральну шкоду. Відповідно до ст.56 Конституції України кожний має право на відшкодування за рахунок Держави або органів місцевого самоврядування матеріального й морального збитку, заподіяного незаконними рішеннями, діяльністю або бездіяльністю органів Державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами при здійсненні ними своїх службових обовязків. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до ч. 6, 7 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до п. 5 ст.3 Закону України „Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду громадянинові повинен бути відшкодована моральна шкода. Відповідно до ст. 4 вказаного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 4 вказаного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Отже, позивачка має право на відшкодування їй моральних збитків, завданих діями слідчих органів прокуратури Одеської області на підставі спеціального закону і ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, суд вважає, що позивачці повинна бути відшкодована нанесена їй моральна шкода, яка полягає в тому, що для захисту своїх порушених прав, оскарження бездіяльності слідчого позивачка вимушена була витрачати свій особистий час, знаходитися в громадському транспорті, що виснажувало її організм, вимагало від неї додаткових зусиль та витрат для відновлення сил, що грубо порушило життєво-важливі звязки та звичний ритм життя. Розмір моральної шкоди, з урахуванням конкретних обставин справи, суд встановлює у розмірі 1000 гривень. Вказану моральну шкоду слід стягнути на користь позивачки з Прокуратури Одеської області на користь [PERSON] шляхом безспірного списання Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області з рахунків Прокуратури Одеської області. Не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення на користь позивачки матеріальної шкоди в розмірі 62,28 гривень, оскільки це не є матеріальною шкодою в розумінні ст. 22 ЦК України, а є транспортними витратами, які [PERSON] сплатила під час розгляду скарги в порядку статті 303 КПК України та які відповідно до вимог ЦПК України не відшкодовуються, а отже та не можуть бути предметом спору у іншій справі. Безпідставною також є вимога [PERSON] щодо стягнення на її користь понесених судових витрат, повязаних з прибуттям до суду під час розгляду вказаної справи в розмірі 254,84 гривень, оскільки відповідно до частини 1 статті 85 ЦПК України, витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників несуть сторони.

Outcome: partial