Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про поділ майна подружжя і просила поділити майно, яке є об'єктом прав спільної сумісної власності подружжя наступним чином. Виділити у власність [PERSON] майно загальною вартістю 1660173,00 грн., зокрема: 1) автомобіль [NUMBER], 2011 року випуску, вартістю 132213,00 грн.; 2) земельну ділянку площею 0,05 га, розташована за адресою: [ADDRESS], державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ№149716 від 26.10.2004 року та земельну ділянку площею 0,25 га, розташована за адресою: [ADDRESS], державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ№149715 від 26.10.2004 року загальною вартістю 27.960,00 грн.; 3) будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] вартістю, помічено на Технічному паспорті на житловий будинок, літерою Е, загальною площею 183,0 кв.м. Вартість будинку становить 1.500.000,00 грн. Виділити у власність [PERSON] майно загальною вартістю 11.048.308,74 грн., зокрема: 1) квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 1.061.254,50 грн., з яких сплачено кредит в сумі 450.000,00 грн. та відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 611.254,50 грн. виплачених на придбання квартири; 2) автомобіль [NUMBER], 2006 року випуску 487.054,24грн., з яких сплачено кредит 163.333,33 грн., та відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 323.720,91 грн., виплачених на придбання за кредитні кошти; 3) будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], помічено на Технічному паспорті на житловий будинок, літерою А, загальною площею 352,6 кв.м. Вартість будинку становить 9.500.000,00 грн. Також позивачка просила стягнути з [PERSON] виплатити на користь позивача 3.200.000,00 грн. грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.10.1994року, у шлюбі народилася донька - [PERSON] - [INFO]. В наступному шлюб між сторонами було розірвано 19.02.2013 року. Позивач зазначає, що їй відомо, що у період шлюбу сторонами спору було придбано у спільну сумісну власність наступне майно: земельна ділянка загальною площею 0,30 га, на яку видано два державні акти на земельну ділянку 0,05 га та на 0,25 га., автомобіль [NUMBER], 2011 року випуску, вартістю 132213,00 грн., квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 1.061.254,50 грн., автомобіль [NUMBER], 2006 року випуску 487.054,24грн. Також позивач зазначає, що певне майно було істотно збільшено за рахунок спільних коштів та особистих трудових затрат, зокрема: 1) батько позивача - [PERSON] подарував відповідачеві земельну ділянку площею 0,85 га, розташована за адресою: [ADDRESS], яка в наслідок проведення за рахунок спільних коштів та трудових затрат позивача, землевпорядних робіт та робіт з благоустрою, відповідно до інформаційного листа від 14.03.2013 року наданого оцінювачем [PERSON] становить 3000000,00 грн.; 2) батько позивача - [PERSON] подарував відповідачеві житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 313,2 кв.м. та житловою площею 170,5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] вартістю 164.010,00 грн. Вартість зазначеного будинку внаслідок проведення за рахунок спільних коштів реконструкції, відповідно до інформаційного листа від 14.03.2013 року наданого оцінювачем [PERSON]., становить 6.500.000,00 грн. Крім того, позивач зазначає, що за рахунок спільних коштів, підчас шлюбу, на подарованій відповідачеві батьком позивача земельній ділянці, сторонами спору було побудовано новий житловий будинок, який помічено на Технічному паспорті на житловий будинок, літерою Е. Зазначений житловий будинок має два рівні, з яких - цоколь - 78,9 квадратних метри, та перший поверх - 104,1 квадратних метри, загальною площею 183,0 квадратних метри. Вартість будинку становить 1.500.000,00грн. До суду подано заперечення на позов, згідно якого відповідач проти задоволення позову заперечив та вказав, що позивачем не надано суду доказів того, щодо добудови будинку, проведення реконструюй басейну, зведення нового паркану, побудову автоматичних розсувних воріт, будівництво альтанок, збільшення у вартості земельної ділянки за рахунок затрат відповідача, побудови на земельній ділянці нової будівлі, позначеної в Технічному паспорті як житловий будинок під літерою «Е». В запереченнях зазначено, що будинок під літерою «Е» не був побудований під час шлюбу з відповідачем, як про це зазначає позивач. Крім того, як зазначає відповідач, у останнього відсутнє право власності на вказану будівлю під літерою «Е», а тому зазначена будівля не може бути предметом розгляду даного спору. Відповідач зазначає, що листи [PERSON] не варто приймати судом до уваги, оскільки останні не можуть підтверджувати вартість спірного майна та є не належним та недопустимим доказом. Відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, що всі ці та інші поліпшення за часом їх здійснення були проведені саме під час шлюбу між нею та відповідачем. Також необхідно звернути увагу суду на те, що Позивач не зазначає ні точний ні приблизний час створених поліпшень, хоча б зазначення року, коли вони були здійсненні, що додатковий раз підтверджує факт надуманості, фіктивності та незаконності зазначених вимог. Якщо і відбулося збільшення земельної ділянки та будинку у вартості, то не з причини створених Позивачем поліпшень, а з причини підвищення з 2001 року цін на нерухомість, зокрема цін на земельні ділянки та будинки. З приводу іншого майна, поділ якого просить здійснити позивач, відповідач зауважує що у шлюбі позивача та відповідача було набуто наступне майно: 1) земельні ділянки площею 0,250 га та 0,050 га - набуті на підставі Договору купівлі продажу №387 від 01.04.2004р., що знаходяться за адресою: [ADDRESS]; 2) автомобіль марки Ніссан Тііда, державний номер [NUMBER], 2011 року випуску; 3) автомобіль марки МЕКСЕПЕ8-ВЕК2, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску, що придбаний за кредитні кошти; 4) квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що придбана за кредитні кошти. В запереченнях відповідач звертає увагу суду на те, що йому було подаровано квартиру загальною площею 55,01 кв.м., що знаходилась за адресою Київ, [ADDRESS]. В подальшому, перебуваючи у шлюбі вказану квартиру відповідачем було продано 09.06.2005 року за 265.000,00 грн., які були сплачено за кредитним договором №37/07-980/07И від 14.06.2007р. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Суд, заслухавши сторін, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом достовірно встановлено, що між сторонами спору укладено шлюб 15.10.1994 року, який було зареєстровано Лісниківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 7 від 15.10.1994 р., що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. У шлюбі народилася донька - [PERSON] - [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Московського району м. Києва від 24 червня 1997 року. Шлюб було розірвано 19 лютого 2013 року, що підтверджується копією рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 лютого 2013 року. 16.07.1993 року АКБ «Україна» в особі [PERSON] на підставі договору подарувала [PERSON] квартиру за адресою [ADDRESS]. В наступному, вказана квартира була продана [PERSON] за договором купівлі-продажу від 09.06.2005 року за ціною 265.000,00 грн. 21.07.2001 року [PERSON] (батько позивача) на підставі договору дарування будинку подарував [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 313,2 кв.м., житловою площею 170,5 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]. На земельній ділянці розташований цегляний будинок, зазначений на плані літерою -А, сарай - Б, сарай - В, погріб - Г, Т - вбиральня, № 1 - огорожа, басейн та замощення -1. Згідно поверхового плану на літню кухню до [ADDRESS] на ім'я [PERSON], складеного 07.11.2001 року, під літерою «Е» визначено літню кухню, яка складається з двох поверхів. В судовому засіданні оглянуто інвентаризаційну справу №541 на [ADDRESS] Васильківського району, копія якої міститься в матеріалах справи. У вказаній інвентаризаційній справі містить зведений акт вартості будівель і споруд згідно якого літня кухня літера «Е» та криниця виявлено 07.11.2001 року та визначено їх вартість, при цьому зник сарай «Б» 1990 року побудови, натомість за час попереднього огляду 12.06.2001 року - споруди під літерою «Е» не було. Як видно з оціночного акту сарай - літера «Б» був 1990 року побудови і будівля була висотою 2,20 м., натомість після його зникнення з'явилась літня кухня - літера «Е», 2001 року побудови, будівля висотою 5,90 м. 25.10.2001 року рішенням Виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області прийнято рішення № 42, яким дозволено [PERSON] побудувати літню кухню з підвалом за адресою [ADDRESS] Також з інвентаризаційної справи вбачається, що 26.07.2011 року зафіксовано зміни у будинку під літерою «А», а саме добудовано 2 веранди, площею 18,7 кв.м. та 20,7 кв.м. Теж саме відображено і в експлікації. Як видно з поверхового плану літньої кухні - літера «Е» станом на 26.07.2011 року, то в останній відмічено знесення та встановлення внутрішніх міжкімнатних перестінків, чим змінено планування літньої кухні, площею 180 кв.м. В наступному складено експлікацію будинку літера «Е», площу якої зафіксовано у 183 кв.м. Крім того, згідно оцінювального акту про господарські споруди, складеного 01.07.2011 року на території садиби з'явилась альтанка, площею 10 кв.м. В матеріалах інвентаризаційної справи міститься повідомлення, згідно якого виявлено збільшення загальної площі будинку по [ADDRESS] на 39,4 кв.м. 23.07.2001 року [PERSON] (батько позивача) на підставі договору дарування земельної ділянки подарував [PERSON] земельну ділянку, площею 0,85 га, що знаходиться в [ADDRESS] На підставі вказаного договору виготовлено державний акт серія ЯБ№149716 на земельну ділянку, площею 0,05 га та державний акт серія ЯБ№149715 на земельну ділянку, площею 0,30 га. Згідно технічного паспорту на житловий будинок в [ADDRESS], складеного 26.07.2011 року, будинок зареєстровано на ім'я [PERSON] вказаний будинок складається, зокрема, з будинку під літерою «А» житловий будинок, площею 352,6 кв.м., будинку під літерою «Е» літня кухня (а.с. 12 -20). 01.04.2004 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки придбала у [PERSON] земельну ділянку, площею 0,30 га за адресою [ADDRESS] 14.06.2006 року на ім'я відповідача зареєстровано право власності на автомобіль Mercedes-Benz E 280, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. 14.06.2007 року [PERSON] уклав з ВАТ «Комерційний банк «Хрещатик» кредитний договір № 37/07-980/07И, і за отримані кошти придбав квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка була призначена для проживання в ній доньки після досягненню нею повноліття. Як встановлено в рішенні Голосіївського районного суду м. Києва від 19.11.2012 року у справі 2601/12913/12, вказаний кредитний договір укладено відповідачем в інтересах сім'ї, а тому вказаний факт не підлягає доведенню в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України. 04.08.2011 року на ім'я позивача зареєстровано право власності на автомобіль Nissan Tiida, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. 12.07.2013 року відповідачем отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS], загальною площею 140,4 кв.м., житловою 86,7 кв.м. 01.03.2014 року відповідачем на підставі договору купівлі-продажу квартири продано [PERSON] квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS], загальною площею 140,4 кв.м., житловою 86,7 кв.м. за ціною 1.775.000,00 грн. Для визначення вартості окремих спірних об'єктів судом призначалася судова експертиза ухвалою від 05.03.2014 року. Натомість, експертиза була проведена через ненадання учасниками судового розгляду необхідних для цього документів та не проведення оплати експертизи. Згідно ст. 112 ЦК УРСР майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (ст. 22 КПШС України). Відповідно до ст. 25 КПШС України якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу (ст. 28 КПШС України). Відповідно до ч. 1 ст. 57 Сімейного Кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно положень ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно положень ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1, 2, 4, ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям час шлюбу, є їхньої спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 N 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Абзацами 1, 3 п. 23 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Згідно п. 24 вище вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (абз. 2 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 N 11). Приймаючи до уваги те, що сторони спору перебували у шлюбі з 15.10.1994 року по 19.02.2013 року, то майно набуте ними у шлюбі є їх спільною сумісною власністю. Враховуючи те, що сторони спору набули у шлюбі наступне майно: 1) автомобіль [NUMBER], 2011 року випуску; 2) земельна ділянка площею 0,05 га, розташована за адресою: [ADDRESS], державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ№149716 від 26.10.2004 року; 3) земельна ділянка площею 0,25 га, розташована за адресою: [ADDRESS], державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ№149715 від 26.10.2004 року; 4) автомобіль [NUMBER], 2006 року випуску, то вказане майно є спільною сумісною власністю сторін у справі та підлягає поділу між ними. Щодо квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], то, як встановлено в рішенні Голосіївського районного суду м. Києва від 19.11.2012 року у справі 2601/12913/12, 14.06.2007 року [PERSON] уклав з ВАТ «Комерційний банк «Хрещатик» кредитний договір № 37/07-980/07И, і за отримані кошти придбав квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка була призначена для проживання в ній доньки після досягненню нею повноліття (а.с. 54). Твердження відповідача про те, що за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири за адресою Київ, [ADDRESS] було сплачено за кредитним договором №37/07-980/07И від 14.06.2007року судом відхиляються, оскільки позивачем не надано суду доказів що саме кошти, отримані від продажу квартири у 2005 році були спрямовані на погашення заборгованості за договором №37/07-980/07И від 14.06.2007року. Отже, хоч і свідоцтво про право власності на вказану квартиру отримано після розірвання шлюбу, натомість дії по набуттю вказаної квартири вчинено майже за 6 років до розірвання шлюбу та в інтересах сім'ї, що встановлено в рішенні суду, а тому вказана квартиру також належить до спільної сумісної власності і підлягає поділу між подружжям (п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11, ч. 4 ст. 65 СК). Натомість, спірна квартира була відчужена відповідачем 01.03.2014 року відповідачем на підставі договору купівлі-продажу квартири за ціною 1.775.000,00 грн. Відповідно, позивач має право на компенсацію 1/2 частини вартості вказаної вище квартири, що складає 887.500,00 грн. Щодо вимог про поділ будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], поміченому в Технічному паспорті на житловий будинок, літерою «Е», загальною площею 183,0 кв.м. та будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], поміченому в Технічному паспорті на житловий будинок, літерою «А», загальною площею 352,6 кв.м., то суд виходить з наступного. Виходячи зі ст. 381 ЦК України самостійним об'єктом права власності є садиба, яка включає окрім житлового будинку, ще господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями. Тобто, до складу садиби за адресою: [ADDRESS] входить як безпосередньо житловий будинок, так і решта господарсько-побутових будівель. Як встановлено судом, за час шлюбу безпосередньо житловий будинок зазнав змін, зокрема було добудовано дві веранди, змінилася площа житлового будинку з 313,2 кв.м. (як зазначено в договорі 21.07.2001 року), на 352,6 кв.м. (як зазначено в технічному паспорті станом на 26.07.2011 року). У складі садиби зник сарай під літерою «Б», 1990 року побудови і висотою будівлі 2,20 м., натомість з'явилася літня кухня під літерою «Е», 2001 року побудови і висотою будівлі 5,90 м. Також за час шлюбу у складі садиби була побудована альтанка. З наведених змін у садибі, та виходячи з рішення Виконавчого комітету Іванковичівської сільської ради Васильківського району Київської області від 25.10.2001 № 42 вбачається, що [PERSON] дозволено побудувати літню кухню з підвалом за адресою [ADDRESS], тобто вносити зміни до складу садиби. Отже, під час шлюбу садиба змінювалася, перебудовувалася, а тому садибу слід визнати спільною сумісною власністю, оскільки за час шлюбу цінність садиби істотно збільшилася внаслідок затрат обох з подружжя. А тому вона також підлягає поділу між сторонами спору в цілому, а не в частині кожної окремої споруди, позаяк літня кухня під літерою «Е» входить до складу садиби та є її складовою частиною. Судом відхиляються посилання позивача на листи [PERSON] щодо оцінки майна, оскільки останні не можуть підтверджувати вартість спірного майна та є не належними та недопустимими доказами. Враховуючи те, що сторони не довели перед судом можливості поділу майна в натурі, сторони не домовилися між собою про порядок поділу майна, суд взяв до уваги інтереси сторін, дітей та інші обставини, що мають істотне значення, та те, що сторонами спору не надано згоди на грошову компенсацію частки у спільному майні, та не внесено сум грошової компенсації на депозитний рахунок суду для такої компенсації, то суд вважає за необхідне поділити майно між колишнім подружжям в рівних частинах. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial