Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу і встановлення місця проживання дітей до свого чоловіка [PERSON] посилаючись на те, що у травні 2012 року вони припинили шлюбні стосунки, оскільки протягом спільного життя переконалися, що: у них різні погляди на сімейні відносини, вони не мають бажання бути разом, оскільки втратили повагу один до одного. Від спільного життя подружжя мають дітей: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], які на теперішній час проживають з позивачкою, яка просить встановити їх місце проживання з нею. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов в частині розірвання шлюбу визнала, не заперечувала проти його задоволення, в частині встановлення місця проживання дітей покладалась на розсуд суду та пояснила, що дитина [PERSON], [INFO], проживає як з позивачем так і з відповідачем, а дитина [PERSON], [INFO], мешкає з позивачкою, але постійно відвідує відповідача, а її місце проживання зареєстровано в квартирі відповідача. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також висновок про доцільність визначення місця проживання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з їх матір'ю [PERSON] Вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Сторони знаходяться в шлюбі, який було зареєстровано 30 квітня 2003 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, а/з № 274. Від спільного життя подружжя має двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO] (а.с. 4,5). З травня 2012 року шлюбні стосунки сторони припинили остаточно і поновлювати їх не вважають за можливе. Ці обставини визнані представником відповідача і відповідно до ст. 61 ЦПК доказування не потребують. Дитина - [PERSON], [INFO], зареєстрований з матір'ю, але проживає як з нею так і з батьком, а дитина [PERSON], [INFO], зареєстрована з батьком, але проживає з матір'ю, хоча відвідує батька. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При встановлених обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, які мають істотне значення, тому шлюб між подружжям слід розірвати. Згідно зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. На підставі наданих сторонами доказів судом встановлено, що в теперішній час подружжя разом не проживають. Дитина - [PERSON] зареєстрований з матір'ю, а дитина [PERSON] проживає з матір'ю. За місцем свого проживання позивачем створені всі необхідні умови для забезпечення проживання та навчання дітей. Відповідно до висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради № 221 від 15 квітня 2016 року вважає за доцільне визначення місця проживання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом з їх матір»ю [PERSON]. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Суд зазначає, що відповідачем та його представником не надано суду достатніх і допустимих доказів, які б свідчили про наявність у справі виняткових обставин, що можуть бути підставою для розлучення малолітніх дітей - [PERSON] і [PERSON] з їх матір'ю. Крім того, за заявою відповідача його зустрічний позов про визначення місця проживання дітей ухвалою суду від 08 квітня 2016 року було залишено без розгляду. Таким чином, в разі відмови в задоволені позову [PERSON] в частині визначення місця проживання дітей, їх подальша доля залишається фактично не визначеною, що є неприпустимим. Обставини справи свідчать, що позивач має матеріальні та фізичні можливості щодо подальшого забезпечення майбутнього своїх дітей, тому виходячи з їх інтересів, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з їх матір'ю. Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Виходячи зі змісту позову, який містить дві вимоги немайнового характеру, він підлягає оплаті судовим збором в розмірі 551 грн. 20 коп. х 2 = 1102 грн. 40 коп. При поданні позову позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 490 грн., який, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь відповідача. Також з відповідача підлягає стягненню в дохід держави недоплачений при поданні позову судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп. 490 грн. = 612 грн. 40 коп. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 205, 209, 212, 214, 215, 224 - 226 ЦПК України, ст. 161 Сімейного кодексу України, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, суд -

Outcome: approved