Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до суду, в якому просить суд визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON], померлого 17 липня 2004 року, посилаючись на те, що після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) розміром 6,4 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належить спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), а також у вигляді майнового паю, який складається з будівель, автомашин, тракторів та іншого майна на загальну суму 15950,00 грн. Оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі позивачка не має можливості, бо пропустила встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, так як родинні відносини між позивачкою та спадкодавцем необхідно було встановити в судовому порядку, що підтверджується рішенням суду від 03 лютого 2009 року, після набрання чинності якого не мала можливості вчасно звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини так як проживала за межами місця відкриття спадщини та чоловік позивачки хворів у звязку з чим позивачка перебувала у скрутному становищі. При зверненні до нотаріальної контори позивачці стало відомо, що вона пропустила строк для прийняття спадщини у звязку з чим позивачка звернулася з зазначеною позовною заявою до суду. Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися, але представник позивачки надав до суду клопотання про розгляд справи в його відсутність та у відсутність позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву, в якій позовні вимоги позивачки визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Також, просила суд про розгляд справи у її відсутність. У звязку з неявкою осіб, які беруть участь у справі та від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову лише за наявності для того законних підстав. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що визнання представником відповідача позову суперечить закону, тому позов [PERSON] не підлягає задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, повязані із спадковим правом, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] помер 17 липня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 8). Відповідно до рішення Арцизького районного суду Одеської області від 03 лютого 2009 року [PERSON], позивачка по наявній справі, доводилася донькою [PERSON], який помер 17 липня 2004 року (а.с. 6). За життя [PERSON] належав майновий пай, який складається з будівель та споруд, автомашин, тракторів та іншого майна на загальну суму 15950,00 грн., що підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ОД-2 № 000271, виданого Теплицькою сільською радою Арцизького району Одеської області 20.02.2002р. (а.с. 10). Відповідно до постанови державного нотаріуса Арцизької районної державної нотаріальної контори Одеської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 447/02-14 від 14.03.2017р. [PERSON], позивачці по справі, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом так як пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 22). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 47024409 від 10.03.2017р., інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 48185945 (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та № 48185954 (заповіти/спадкові договори), листа № 1153/01-16 від 23.06.2017р., виданих Арцизькою районною державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна, яке залишилося після смерті [PERSON] за заявою [PERSON], позивачки по справі, відкрита спадкова справа, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 32, 37, 38, 39). З довідки Арцизького районного суду Одеської області від 17 серпня 2017 року вбачається, що по цивільній справі № 2-195/09 за позовною заявою [PERSON] до Теплицької сільської ради Арцизького району Одеської області про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини 17 лютого 2009 року ухвалено рішення, яким [PERSON], позивачці по наявній справі, визначено додатковий строк у три місяці з моменту набрання законної сили рішенням суду для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], який помер 17 липня 2004 року, що підтверджується також рішенням суду від 17 лютого 2009 року. Копію рішення від 17 лютого 2009 року отримав представник позивачки 11 березня 2009 року (а.с. 45, 46-47). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожному громадянину гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦПК України передбачено право кожної особи - і фізичної і юридичної (згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи), на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами частин 1 і 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами згідно ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 58-66 ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв спадщину. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 17 лютого 2009 року [PERSON], позивачці по справі, уже визначався додатковий строк у три місяці з моменту набрання законної сили рішенням суду для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], який помер 17 липня 2004 року. Також, представник позивачки копію зазнаного рішення суду отримав 11 березня 2009 року, тобто в межах визначеного судом додаткового тримісячного строку для звернення з заявою до нотаріуса. Зазначене рішення набрало законної сили, однак не було звернуто позивачкою до виконання. Відповідно до роз'яснень, що викладені у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено. Вказана правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 року у справі № 6-10186св13. Враховуючи, що існує рішення суду про визначення [PERSON], позивачці по справі, додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON], яке є чинне, а повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем, тобто [PERSON] законодавством не передбачено, суд прийшов до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позовних вимог повністю. На підставі ст. 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed