Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, який обґрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] по 11.11.2007 рік. В 1989 році в Садівниче товариство «Будівельник» на ім'я відповідача була надана земельна ділянка № 46 загальною площею 0,1088 га для ведення садівництва. В 2000 році відповідач на своє ім'я приватизував цю земельну ділянку, отримав державний акт 16.05.2000 року на право приватної власності на землю 1-СМ № 00538. 24 березня 2010 року на цю земельну ділянку було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, серія ЯИ № 649730 нового зразку, кадастровий номер 59101191500:01:012:0546, розміром 0,1088 га для ведення садівництва. На цій земельній ділянці в період шлюбу в 1991 році був збудований садовий будинок, загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., та господарські споруди. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.09.2014 року за нею [PERSON], було визнано право власності на 1/2 частину садового будинку та господарських споруд, розташованого на земельній ділянці № 46 розміром 0,1088 га, наданої для ведення садівництва в садівничому товаристві «Будівельник», яка належить на праві власності [PERSON]. Рішення набуло законної сили. Відповідно до ст.120 ЗК України, та ст.377 ЦК України до особи, яка придбала будівлю та господарські споруди, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення. Таким чином, так як вона є власником 1/2 частини садового будинку та господарських споруд, то за нею повинно бути визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки. Позивач просить суд ухвалити рішення яким визнати частково недійсним державний акт на земельну ділянку, розміром 0,1088 га, надану для ведення садівництва, розташованої в садівничому товаристві «Будівельник» під № 46, кадастровий номер 59101191500:01:012:0546, виданого на ім'я [PERSON] та провести поділ земельної ділянки і визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0544 га, наданої для ведення садівництва, розташованої в садівничому товаристві «Будівельник» під № 46, кадастровий номер 59101191500:01:012:0546. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі з зазначених в позові підстав та просили їх задовольнити. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав заяву в якій просить справу розглянути в його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Третя особа, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, не забезпечила явку свого представника в судове засідання, причини неявки суду не повідомила. У відповідності ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.11.2007 року, що підтверджується свідоцтвом по одруження, свідоцтвом про розірвання шлюбу. У 2000 році відповідачем [PERSON] на підставі рішення Піщанської сільської ради від 14.04.1999 року була приватизована земельна ділянка №46, площею 0,1088 га в садівничому товаристві «Будівельник» та 16 травня 2000 року виданий державний акт на право приватної власності на землю. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.09.2014 року за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину садового будинку №46 та 1/2 частину господарських споруд, які розташовані в садовому товаристві «Будівельник» на земельній ділянці №46, розміром 0,1088 га. Згідно з рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області від 04.11.2014 року (а.с.10-14) відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину вказаної земельної ділянки, оскільки земельна ділянка отримана відповідачем безоплатно в 2000 році шляхом використання свого права на приватизацію, тому земельна ділянка не є майном, набутим подружжям за час час шлюбу. Земельна ділянка №46, площею 0,1088 га в садівничому товаристві «Будівельник» Піщанської сільської ради є власністю [PERSON] Позивач [PERSON] звертається з позовом про поділ, визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0544 га, наданої для ведення садівництва, виходячи з рішення Ковпаівського районного суду м. Суми від 25.09.2014 року та норм ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України. Вважає, що оскільки позивач є власником 1/2 частини садового будинку та господарських споруд за нею повинно бути визнано право власності на 1/2 частину земельної ділянки. Судом встановлено, що відповідно до заяви вх..№13391 від 08.04.2016 р. [PERSON] вимоги позовної заяви визнав в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 22 КпШС України, чинного на час будівництва спірного будинку, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні норми містяться і в ст.ст. 60, 63, 70 СК України, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України. Відповідно до положень ст. ст. 6, 17 ЗК України 1992 року, Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадян (затверджений наказом Державного комітету України по земельних ресурсах,від 15 лютого 1993 року № 10) і ст. 22 КпШС України, які були чинними на час приватизації [PERSON] спірної земельної ділянки, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді. Разом з тим, виходячи зі ст. 30 ЗК України 1990 року, згідно з якою при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими обєктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-271 Оце 15 від 16 грудня 2015 року, № 6-66цс12 від 11 червня 2012 року). Такі ж норми містяться в нині чинних ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. За висновками Верховного Суду України, які викладені у постанові № 6-2цс15 від 11 лютого 2015 року, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на обєкт нерухомості необхідно враховувати, що аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупносіі дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. На підставі наведених норм закону у кожного із подружжя, що має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку. З врахуванням викладеного, позовна заява [PERSON] про визнання частково недійсним державного акту на право приватної власності на землю, визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки підлягає задоволенню.

Outcome: approved