Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача, в якому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 04.09.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1113. В обґрунтування позову посилається на те, що з 04 вересня 2012 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося через конфлікти на ґрунті взаємного непорозуміння, внаслідок чого подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Шлюбні відносини фактично припиненні, спільне господарство не ведеться, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом про розірвання шлюбу. Позивачка в судове засідання не з`явилася, але надала до суду письмову заяву, в якій просила суд про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання також не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій просив суд про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги позивачки визнав в повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу\~не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Так, зі свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 04.09.2012 року вбачається, що 04 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між сторонами, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 1113 (а. с. 5). Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 6). Як вбачається з довідки № 2507 від 19.12.2019 року, виданої виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області дитина проживає з матір`ю (а. с. 7). В судовому засіданні встановлено, що шлюб носить формальний характер, його відновлення неможливе за обставин, зазначених позивачкою у позовній заяві. Подальше спільне життя чоловіка [PERSON] та дружини [PERSON] , збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Примирення між сторонами неможливе. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя немає. Між ними досягнута згода про місце проживання малолітньої дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ч. 1\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Враховуючи вищевикладене, задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Відповідно до\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається\~зі свідоцтва\~про шлюб,\~у зв`язку\~з реєстрацією\~шлюбу позивачка\~змінила прізвище,\~у якої\~до шлюбу\~було прізвище\~« [PERSON] ».Позивачка виявила бажання, після припинення шлюбу змінити своє наявне прізвище на дошлюбне, про що зазначила у заяві, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне після припинення шлюбу між сторонами змінити прізвище позивачки на дошлюбне « [PERSON] ». На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України). Відповідно до ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абз. 2 ч. 3\~ст. 115 СК України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. ст. 24, 105, 110, 112, 113, 114, 115 СК України,

Outcome: approved