Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивачказвернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить встановити факт прийняття нею спадщини, яка складається із земельної ділянки площею 5,370 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223210500:02:048:0799, що посвідчується державним актом на право приватної власності на землю серія ІІ-ДП №125987, виданого Перещепинською міською радою 02.04.2001 року (надалі - земельна ділянка), та визнати занею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що[INFO] померлаїї баба [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки.Батько позивачки [PERSON] прийняв спадщину після померлої [PERSON] і 12.07.2012 року останньому було видано свідоцтво про право на спадщину у вигляді земельної ділянки, але за життя оформити право власності на земельну ділянку на своє ім'я [PERSON] не встиг, оскільки [INFO] року помер. Позивачка звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак державним нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку було відмовлено, оскільки позивачкою не було надано правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності померлого [PERSON] на неї.За таких обставин та посилаючись на положення ст.ст. 1225, 1276 ЦК України позивачказвернулася до суду для захисту своїхправ. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, відповідач повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. Представник третьої особив судове засідання не з'явився, третя особа надала суду заяву про розгляд справи у відсутність свого представника. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON].(а.с.7), якій за життя належала на праві власності земельна ділянка площею 5,370 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1223210500:02:048:0799, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серія ІІ-ДП №125987, виданого Перещепинською міською радою 02.04.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №15270, а також листом управління Держземагентства у Новомосковському районі Дніпропетровської області від 27.03.2014 року №753/01-07 (а.с.12,13). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується його заявою до Новомосковської районної державної нотаріальної контори від 27.03.2012 року (а.с.30), а 12.07.2012 року [PERSON] державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку (а.с.33).Однак за життя [PERSON] не зареєстрував своє право на земельну ділянку та/або не отримав державний акт на земельну ділянку на своє ім'я. [INFO] року помер [PERSON] (а.с.8), який за життя склав заповіт і все своє майно заповідав позивачкі (а.с.10,11).Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України, не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Із змісту цієї норми вбачається, що спадкоємець приймає (або не приймає) спадщину в повному обсязі, спадкоємець не має права приймати спадщину у вигляді лише того майна, яке йому необхідне, і відмовитись від іншого. Тобто, якщо спадкоємець подає заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини на будь-яке майно, що входить до складу спадщини, то це означає, що він приймає спадкове майно в цілому, яким би воно не було і з чого б воно не складалося і якими боргами не було б обтяжене. З матеріалів справи вбачається, що позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується її заявами до Новомосковської районної державної нотаріальної контори від 03.07.2013 року, 08.04.2014 року (а.с.39), а 08.04.2014 року позивачкі державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] (а.с.44-об). З огляду на вищевикладене, на думку суду, відсутні підстави для задоволення позову в частині встановлення факту прийняття позивачкою спадщини у вигляді земельної ділянки, після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачка прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори та отримала свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна. Докази такого прийняття спадщини є й у матеріалах спадкової справи [PERSON], яка знаходиться вНовомосковській районній державній нотаріальній конторі і цей факт ніким не оспорюється. Тому, на переконання суду, зазначений факт встановленню в судовому порядку не підлягає. Відповідно до ст. 1299 ЦК України, яка була чинна на момент реалізації своїх спадкових прав [PERSON] після смерті [PERSON], якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєсрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до положень ст.ст. 2,4 цього Закону, нерухомим майном, право власності на яке підлягає реєстрації, вважається також і земельна ділянка. Державним нотаріусом листом від 08.04.2014 року у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку позивачці було відмовлено, оскільки позивачкою не було надано правовстановлюючих документів на земельну ділянку на ім'я [PERSON] (а.с.14). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України та ст. 131 ЗК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 126 ЗК України, в редакції, яка діяла на час видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку,право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Згідно п.п. «б» ч. 2 цієї статті, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується, зокрема, свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до ч. 6 ст. 126 ЗК України, в редакції, яка діяла на час видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки.На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід.У разі набуття права власності на земельну ділянку кількома набувачами або у разі відсутності на відповідному державному акті місця для проставлення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку набувачеві або відчужувачеві земельної ділянки протягом 30 календарних днів з дня подання ним до органу, який здійснює видачу зазначеного акта, документів, передбачених законодавством, видається державний акт на право власності на земельну ділянку.Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Забороняється вимагати для здійснення відмітки та державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень документи, не передбачені цією статтею. Отже, аналізуючи зазначене суд приходить до висновку, що на момент видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, діюче на той час законодавство України передбачало, що свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку є документом, який посвідчує право власності на неї, перехід права власності на земельну ділянку на підставі цього документу засвідчувався відмітками нотаріуса, що видав свідоцтво про право на спадщину, та органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Новий державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я набувача видається лише у разі коли набувачів декілька або коли на державному акті відсутнє місце для проставлення вказаних відміток. Судом встановлено, що 12.07.2002 року [PERSON] було оформлено та видано державною нотаріальною конторою свідоцтво про право на спадщину на спірну земельну ділянку після смерті його матері [PERSON], на державному акті на право власності на вказану земельну ділянку державним нотаріусом проставлено відмітку про перехід права власності на неї до [PERSON] на підставі зазначеного свідоцтва. Отже, [PERSON] набув право власності на вказану спадщину і, лише відсутність державної реєстрації цього права і відповідної відмітки органу державної реєстрації прав на нерухоме майно на державному акті на право власності на землю чи нового державного акту на право власності на землю, оформленого на ім'я [PERSON], на думку суду, не може бути підставою для позбавлення спадкоємців [PERSON] права на отримання спадщини після його смерті, оскільки не відповідає принципам розумності та справедливості. Отже позов в частині визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку в порядку спадкування слід задовольнити. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що посилання позивачки на положення ст. 1276 ЦК України є помилковим, оскільки вказана стаття передбачає перехід права на прийняття спадщини від спадкоємця, який помер і не встиг прийняти спадщину, до його спадкоємців (спадкова трансмісія). В розглядуваній справі ж позивачка прийняла спадщину у встановлений строк. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial