Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON], [INFO] Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 19.05.2017 р. по справі за заявою Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області в інтересах малолітньої дитини [PERSON], заінтересована особа [PERSON], про визнання недієздатною [PERSON], остання була визнана недієздатною. Розпорядженням голови Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 271-р від 19 червня 2017 р. її, позивачку, [PERSON] , призначено опікуном над малолітнім [PERSON]. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст 135 СК України. Дитина проживає з нею, позивачкою, і знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою Новопразької селищної ради Олександрійського району №2512 від 20.06.2017 р. Відповідачка добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. В судовому засіданні позивачка на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити позов . Відповідачка позов визнає. Представник третьої особи зазначає, що відповідачка дійсно є матр`ю [PERSON], [INFO], та повинна сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі, заявленому позивачкою. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Конституція України закріплює обов'язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55 Конституції). За ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів\~суд\~враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище\~дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей,\~непрацездатних\~чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка будестягуватися як аліменти, визначається судом. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» , дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до розяснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом . Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 19.05.2017 р. по справі за заявою Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області в інтересах малолітньої дитини [PERSON], заінтересована особа [PERSON], про визнання недієздатною [PERSON], остання була визнана недієздатною. Розпорядженням голови Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 262-р від 09 червня 2017 р. малолітньому [PERSON] , 31.12.2014 р. н., надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування у звязку з визнанням матері недієздатною на підставі рішення суду . Розпорядженням голови Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області № 271-р від 19 червня 2017 р. позивачку [PERSON] призначено опікуном над малолітнім [PERSON]. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст 135 СУ України. Дитина проживає з позивачкою і знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідкою Новопразької селищної ради Олександрійського району №2512 від 20.06.2017 р. Відповідачка матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, проживає окремо, є інвалідом другої групи, визнана рішенням суду недієздатною. Отримує пенсію. Судом також встановлено, що домовленості між сторонами про форму та розмір участь відповідача в утриманні дитини не досягнуто, договір між ними про сплату аліментів на дитини, в порядку ст. 189 СК України, не укладався. Підстави для звільнення відповідача від обовязку утримувати дитину (ст. 188 СК України) відсутні. Згідно ст. 15 Сімейного Кодексу України сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. 2. Якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов'язок особистого немайнового характеру припиняється у зв'язку з неможливістю його виконання. Майновий обов'язок недієздатної особи за її рахунок виконує опікун. 3. Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обов'язку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання. 4. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов'язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Відповідачка , мати дитини, зобов`язана утримувати малолітню дитину. З урахуванням встановлених обставин справи, віку дитини, її потреб, які не можуть бутити меншими визначеного законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обов`язку батьків приймати участь в утриманні дитини до її повноліття, приписів сімейного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідачка зобовязана приймати участь в утриманні своєї дитини шляхом сплати аліментів на користь позивачки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. При цьому слід зазначити, що розмір аліментів не є сталою величиною, та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Outcome: approved