Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором, що складає 158551, 32 гривень. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, 10.10.2011 року відповідач уклав з банком кредитний договір № BL_КГ 100085574 та отримав кредит у розмірі 24500 грн., на поточні потреби, терміном по 10.10.2014 року включно. Відповідно до п.1.2 кредитного договору банк надає позичальнику грошові кошти в національній валюті в сумі 24500 гривень. Відповідно до п.2.4.2. кредитного договору позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом. Як зазначено у позовній заяві, відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього станом на 04.08.2015 року виникла заборгованість у розмірі 158551, 32 гривень. Враховуючи це, позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення зазначеної суми у судовому порядку. У судове засідання представник позивача не зявився, але подав до суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечую проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Згідно ч.1 ст.224, ч.4 ст.169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки - суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням згоди позивача, суд провів заочний розгляд справи. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав: Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязання є правовідношення, в яких одна сторона (відповідач) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, 10.10.2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON], був укладений кредитний договір № BL_КГ100085574, на підставі якого їй було надано кредит, у розмірі 24500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0, 01 % річних та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 10.10.2014 року (а.с.4-11). Позивач свої зобовязання за Договором виконав, надавши відповідачу кредит. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. Правовідносини що склалися між сторонами, є договірними і врегульовані статтями 526, 527, 530, 610-611, 625, 1049, 1054 ЦК України. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 525-526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Судом встановлено, що в порушення норм закону і умов кредитного договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 04.08.2015 року в розмірі 158551, 32 гривень, яка складається з: - по поверненню кредиту 17691, 78 гривень; - по сплаті відсотків 7, 43 гривень; - по сплаті комісії 18610, 15 гривень; - пеня за несвоєчасне виконання зобовязань 122241, 96 гривень. Враховуючи викладене, позов є обґрунтованим, право позивача підлягає захисту, а позов до задоволення у повному обсязі. Відповідно вимогам ст. 88 ЦПК України з відповідача варто стягнути на користь держави судовий збір.

Outcome: approved