Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Зазначила, що вони припинили шлюбні відносини та збереження шлюбу є неможливим. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Оскільки відповідач, який отримав копію ухвали про відкриття провадження, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 23 листопада 2001 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів громадянського стану Васильківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис за № 281, що підтверджується копією Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 23 листопада 2001 року (а.с. 5). Позивач бажає розірвати шлюб. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зокрема, суду надано копії розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу від 18.06.2021 року, акт виконаних робіт від 23.06.2021 року по договору про надання правової допомоги від 17.06.2021 року, квитанції від 23.06.2021 року та ордер на ім`я адвоката Давидюка А.І., з яких вбачається, що ціна виконаної адвокатом роботи складає 3 000 гривень 000 копійок і на вказану суму було поповнено картку « Монобанку » невідомої особи та невідомо ким (а.с. 8, 9, 10, 11). Проте, суду не надано договору про надання правової допомоги від 17.06.2021 року, що був укладений між позивачкою і адвокатом Давидюком А.І., у зв`язку із чим, суду невідомо порядок, строк, умови і розмір оплати роботи адвоката у вказаній цивільній справі. Так, суду не доведено, що саме такий порядок і спосіб оплати гонорару адвоката за вказаним договором. Крім того, у доданій квитанції не вказано прізвищ, імен чи по батькові платника і отримувача коштів; суду не доведено належність відповідної картки адвокату. Як наслідок, суд об`єктивно позбавлений можливості перевірити факт понесення позивачкою судових витрат на правову допомогу саме у вказаному розмірі. Натомість, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок. Отже, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved