Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

Позивач Київський міський центр зайнятості звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів, посилаючись на те, що з 26.12.2014 року в Святошинському районному центрі зайнятості Київського міського центру зайнятості [PERSON] зареєструвалась як така що шукає роботу, та для отримання статусу безробітного, в цей же день, подала заяву, в якій власноручно зазначила інформацію про те, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно. Відповідачка була ознайомлена з правами та обов'язками зареєстрованого безробітного, визначених Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Наказом РЦЗ від 29.12.2014 року №НТ141226 відповідно до ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» відповідачці наданий статус безробітного з 26.12.2014 року. Наказом РЦЗ від 05.01.2015 року №НТ150105 відповідачці відповідно до ст.22-23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» призначена допомога по безробіттю з 02.01.2015 року, при цьому наказом РЦЗ від 01.10.2015 року №НТ151001 припинена виплата допомоги по безробіттю, а також припинена реєстрація з 01.10.2015 року. Під час перебування на обліку, відповідачка подала заяву про направлення її на навчання до навчального закладу НП ім. М.П. Драгоманова за спеціальністю «Інтернет-маркетинг», на підставі якої був укладений договір №283.-275 про професійне навчання безробітного. Вартість навчання за навчальною програмою «Інтернет-маркетинг» відповідно до додаткового договору №34 від 26.05.2015 року за період з 09.06.2015 року по 30.06.2015 року становила 1753,21 гривень. Відповідачці компенсовані витрати на проїзд до місця навчання та у зворотному напрямку за кожен день навчання. Згідно акту №48 від 29.01.2016 року встановлений факт перебування відповідачки в трудових відносинах з Іудейською релігійною громадою в Подільському районі міста Києва з 01.06.2015 року по 30.06.2015 року. Таким чином, відповідачка під час отримання допомоги по безробіттю перебувала у трудових відносинах. Позивач просить: - стягнути з [PERSON] на користь Київського міського центру зайнятості кошти у розмірі 6001, 30 гривень а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378,00 гривень. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 15.02.2018 року справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача [PERSON] надала клопотання про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON], будучи повідомленою про час, місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті Макарівського районного суду Київської області в судове засідання не з'явилась, поважності причин неявки не повідомила. 26.12.2014 року [PERSON] звернулась до керівника Святошинського районного центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного, власноручно зазначивши про відсутність роботи, заробітку або інших передбачених законодавством доходів. В цей же день була ознайомлена з правами та обов'язками зареєстрованого безробітного, визначених Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (а.с.7). Згідно персональної картки №027514122600003 від 26.12.2014 року Святошинського районного центру зайнятості в місті Києві, [PERSON] отримала статус безробітної (а.с.4-6). Відповідно наказу Святошинського районного центру зайнятості в місті Києві від 29.12.2014 року №НТ141226 [PERSON] відповідно до ст.43 Закону України «Про зайнятість населення» наданий статус безробітного з 26.12.2014 року (а.с.13). Наказом Святошинського районного центру зайнятості в місті Києві від 05.01.2015 року №НТ150105 [PERSON] відповідно до ст.22-23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» призначена допомога по безробіттю з 02.01.2015 року, при цьому наказом від 01.10.2015 року №НТ151001 припинено виплату допомоги по безробіттю а також припинено реєстрацію з 01.10.2015 року (а.с.13-15). Відповідно заяви від 27.04.2015 року [PERSON] просила направити її на навчання до навчального закладу НПУ ім. М.П. Драгоманова за спеціальністю «Інтернет-маркетинг», на підставі чого між районним центром зайнятості та [PERSON] укладений договір №283.-275 про професійне навчання безробітного. Відповідно пункту 3.1.1. договору, у разі припинення професійного навчання без поважних причин або відмови працювати за одержаною професією (спеціальність) безробітна відшкодовує районному центру зайнятості, який уклав з ним договір на професійне навчання, суму витрат на професійне навчання, проїзд до місця розташування навчального закладу та у зворотному напрямку, проживання у період навчання. Якщо безробітний відмовляється добровільно повернути зазначені у п.3.1.1. договору кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку ( а.с.8 -11). Згідно довідки-розрахунку №05-22/661 від 01.03.2016 року, [PERSON] була зареєстрована в Свяґтошинському районному центрі зайнятості як безробітна з призначенням допомоги по безробіттю з 02.01.2015 року. За результатами перевірки складено акт №48 від 29.01.2016 року встановлений факт перебування [PERSON] в трудових відносинах з Іудейською релігійною громадою в Подільському районі міста Києва з 01.06.2015 року по 30.06.2015 року. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню становить 6001,30 гривень з яких: допомога по безробіттю 3952,09 гривень; компенсація витрат на проїзд 296,00 гривень; вартість навчання 1753,21 гривень (а.с.24). Відповідно повідомленню Святошинського районного центру зайнятості Київського міського центру зайнятості від 02.03.2016 року №01-28/704, [PERSON] повідомлена про необхідність відшкодувати коштів в сумі 6001,30 гривень (а.с.25, 28). Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про зайнятість населення», до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймами на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Відповідно до п.18 ч.1 ст.22 Закону України «Про зайнятість населення», центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань: проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Згідно ч.2, 3 ст. 36 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1378,00 гривень.

Outcome: approved