Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивачку звернулась з позовом до Центрального ВДВС у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) про зняття арешту з нерухомого майна, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Жилье-22» та просить суд: зняти арешт з нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , накладений на підставі постанови Державної виконавчої служби Жовтневого району м. Маріуполя від 17.06.2003 року №В/9-904. На обґрунтування вимог позивачка посилається на те, що на підставі договору дарування від 02.02.1996 їй належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . При зверненні для внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, їй було відмовлено у зв`язку з арештом даної квартири на підставі постанови Державної виконавчої служби Жовтневого району м. Маріуполя №В/9-904 від 17.06.2003 року, та зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 04.08.2005 року за № 2255492 Першою Маріупольською державною нотаріальною конторою. Власником майна зазначено [PERSON] . Про причини арешту не відомо, претензійні листи або постанова виконавчої служби на дану адресу не надходили, а сама [PERSON] за цією адресою не проживала. Таким чином, реєстрація арешту майна в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна була проведена у той час, коли вона була власницею цього майна, а [PERSON] не мала до нього жодного відношення, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутись до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 01 жовтня 2021 р. відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду. Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні та просила ухвалити заочне рішення суду. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причину своєї неявки суд не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином. Заяви про розгляд справи за його відсутністю або відзив суду не надходив, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, у довідці просив скасувати постанову та зняти арешт з майна боржника. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи те, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги піддягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за №9/410 від 02.02.1996. року. Дарувальником вказано - [PERSON] (мати позивачки). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 12.07.2021 на підставі постанови Державної виконавчої служби Жовтневого району м. Маріуполя № В/9-904 від 17.06.2003 Першою маріупольською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , власник: [PERSON] . Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання від 02.10.2019 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З відповіді Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) № 44079 від 15.07.2021 вбачається, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні виконавчі провадження відносно [PERSON] не перебувають. Згідно абзаців першого та другого пункту 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5 (далі Постанова № 5), у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно абзацу першого пункту другого Постанови № 5, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктом 13 Постанови № 5 роз`яснено, що при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог. Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження» Відповідно до ч.1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт ,належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином порушене право власника підлягає захисту шляхом звільнення з-під арешту спірного майна. На підставі викладеного суд дійшов висновку про порушення прав позивачки та відсутність необхідності у даній забороні, оскільки запис про обтяження внесено ще в 2003 році, на підставі постанови Державної виконавчої служби Жовтневого району м. Маріуполя, а на даний час відсутні будь-які виконавчі провадження стосовно позивачки, та відсутні будь-які підтвердження обґрунтованості існування дотепер накладеної заборони. Отже, оскільки тим самим порушуються конституційні права власника, слід задовольнити вимоги в повному обсязі та зняти арешт з майна, що належить позивачці. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку до наявність підстав для задоволення заявлених вимог.

Outcome: approved