Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивачка у грудні 2015 р. звернулася до суду з позовними вимогами про збільшення розміру аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], стягнувши додатково половину вартості навчання в розмірі 18 650 грн. В обгрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20.05.2011 р. на її користь з відповідача [PERSON] присуджено стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] в розмірі ? частини, починаючи з 02.03.2011 р. на період начання у вищому навчальному закладі, але не більше ніж до досягнення 23-річного віку дитини. Далі позивачка зазначає, що їх з відповідачем дочка є інвалідом ІІ групи з дитинства, а тому до 04 березня 2015 р. навчалась в Київському національному університеті будівництва та архітектури за рахунок державного бюджету, проте, діти інваліди, які продовжують навчання на п'ятому курсі, навчаються за власний кошт, так як не мають асигнувань з бюджету. У зв'язку з чим 04.03.2015 р. був укладений Договір № ДНС-8850, відповідно до умов якого, варість навчання складає 34 500 грн. Також, позивачка зазначає, що нею 04.02.2015 р. були сплачені кошти в розмірі 2 800 грн. за додактове навчання дочки на курсах підготовки з англійської мови. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь половину сплаченої нею суми за навчання, яка становить 37 300грн., в розмірі 18 650 грн. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та зазначив, що він має статус безробітного, у зв'язку з чим перебуває на обліку в Святошинському районному центрі зайнятості, крім того, питання про стягнення аліментів на період навчання дочки вже вирішено на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 14.09.2015 р., просив у позові відмовити. Суд, заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є сторони: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Встановлено, що [PERSON] станом на лютий 2011 р. була студентом першого курсу денного відділення навчання архітектурного факультету Київського національного університету будівництва та архітектури, на бюджетній формі навчання, з терміном навчання до 01.02.2015 р. (а.с. 27). Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 14.09.2015 р., з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі ? частини від з усіх видів його заробітку на період навчання дочки [PERSON], [INFO], але не більше як до досягнення 23 років (а.с. 25). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Позивачка в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що змінилися обставини оплати за навчання [PERSON], яка навчалась на бюджетній формі навчання, проте, з березня 2015 р. її навчання є платним, у зв'язку з чим позивачка звернулася до суду про стягнення частини понесених нею витрат на оплату навчання дочки, а саме: 18 650 грн. Проте, суд враховує ту обставину, що судовим рішенням від 14.09.2015 р. питання про стягнення аліментів саме на період навчання [PERSON] вже вирішено. При цьому, дане рішення було постановлено з урахуванням відомостей, що [PERSON] вже навчається на п'ятому курсі денної форми навчання Київського національного університету будівництва та архітектури. Тобто, на день постановлення 14.09.2015 р. судового рішення, відомості про навчання [PERSON], саме на платній основі у Київському національному університеті будівництва та архітектури, було достеменно відомо сторонам та суду та дана обставина була предметом розгляду цивільної справи, за наслідками розгляду якої 14.09.2015 р. було постановлено рішення. Крім того, в судовому засіданні відповідач [PERSON], який з 19.01.2016 р. по теперішній час перебуває на обліку в Святошинському районному центрі зайнятості та має статус безробітного (а.с. 21), зазначив, а відповідачка [PERSON] підтвердила, що питання про перехід їх дочки [PERSON] на платну форму навчання, з відповідачем не узгоджувалось та дане рішення було прийнято позивачкою одноосібно. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, позивачка [PERSON] всупереч ст. 60 ЦПК України не довела позовні вимоги, які в судовому засіданні не знайшли свого правового обґрунтування , у зв'язку з чим у суду відсутні правові підстави для задоволення позовних.

Outcome: dismissed