Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по кредитному договору в розмірі 1517,04 гривень та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12.01.2008 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №004-20065-120108. Відповідно до п.1.1. вищевказаного договору, позивач зобов'язується надати відповідачу кредит в сумі 5279,00 грн. на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 2.3. Договору за користування кредитом відповідач сплачує кредитору проценти виходячи зі ставки 0,01 % на рік. А також за ведення кредитної справи відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 0,5 % на місяць, згідно п. 2.5. Договору. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 5279,00 грн. Однак відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, тому станом на 15.05.2015 року порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість, яка складається з: заборгованість за сумою кредиту - 274,32 грн.; заборгованість за відсотками - 556,32 грн.; заборгованість за комісіями - 686,40 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, разом з позовом подав до суду заяву, в якій підтримав доводи позовної заяви та просив її задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилась. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду з зазначеними позовними вимогами. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 12.01.2008 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №004-20065-120108. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], [PERSON] та [PERSON]. 12.09.2008 року зареєстрували шлюб та прізвище дружини після укладення шлюбу змінилось на «[PERSON]». Відповідно до п.1.1. вищевказаного договору, позивач зобов'язується надати відповідачу кредит в сумі 5279,00 грн. на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 2.3. Договору за користування кредитом відповідач сплачує кредитору проценти виходячи зі ставки 0,01 % на рік. А також за ведення кредитної справи відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 0,5 % на місяць, згідно п. 2.5. Договору. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 5279,00 грн. Відповідно до п. 2.2 Кредитного договору, моментом погашення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора в повному обсязі: суми кредиту, нарахованих процентів та його користування, всіх інших плат, передбачених цим договором, та можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання позичальником умов цього договору. Як вбачається з довідки розрахунку заборгованості та квитанції, відповідачем останній платіж здійснено 01.07.2010 року. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У заяві від 30.10.2015 року представник відповідача просив застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог. Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З позовом про стягнення заборгованості за кредитом, комісією ПАТ «Дельта банк» звернувся поштою до суду 22.06.2015 року, тобто після спливу строку позовної давності (11.07.2013 року), встановленого ст. 257 ЦК України у три роки. З заявою про поновлення строків позовної давності позивач не звертався. Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 267 сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 своєї постанови від 18 грудня 2009 року 14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Суд, оцінивши належність, допустимість доказів в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском позовної давності. На підставі ст.ст. 10, 11, 60, 74, 81, 88, 209, 212, 214, 215, 217 ЦПК України, -

Outcome: dismissed