Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеною позовною заявою. Позивачка зазначила, що є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстровані, але не проживають [INFO] вересня 2017 року діти [PERSON] , а саме: [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2011 року народження, та [PERSON] , 2018 року народження. Позивачка вказала, що реєстрація місця проживання дітей відповідача у належному їй житловому приміщенні обмежує її у здійсненні права користування та права розпоряджання цим майном. У зв`язку з наведеним, позивачка просить суд визнати [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2011 року народження, та [PERSON] , 2018 року народження, такими, що втратили право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання учасники справи не з`явились. Позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, свої вимоги підтримала (а.с. 51). Відповідачка також подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала та повідомила, що має намір найближчим часом зняти дітей з реєстрації в належному позивачу житловому приміщенні (а.с. 52). Представник органу опіки та піклування Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області просив суд розглядати справу без його участі (а.с. 34) за наявними в матеріалах справи документами. Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з довідкою Виконавчого комітету Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 09 вересня 2019 року у житловому будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані, але фактично не проживають [PERSON] , а також її діти, а саме: [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2011 року народження, та [PERSON] , року народження (а.с. 7). Відповідно до акта комісії в складі депутата Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області Дмітрієвої Галини Василівни та секретаря Козел Лариси Іванівни від 09 вересня 2019 року [PERSON] , а також її діти, а саме: [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2011 року народження, та [PERSON] , 2018 року народження, не проживають у житловому будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з вересня 2017 року, особистих речей останніх у будинку немає (а.с. 9). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 05 лютого 2020 року [PERSON] була визнана такою, що втратила право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Як убачається з мотивувальної частини вказаного рішення, судом було встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначений факт не заперечує також відповідачка. За інформацією Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області від 16 травня 2020 року [PERSON] , а також її діти, а саме: [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2011 року народження, та [PERSON] , 2018 року народження, фактично проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 47). Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачене право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Можливість встановлення права користування чужим майном (сервітут) щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом, передбачена також ч. 1 ст. 401 ЦК України. Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку (ч.ч. 1, 2 ст. 403 ЦК України). Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, враховуючи визнання відповідачкою позовних вимог, суд дійшов висновку, що тривале не проживання [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2009 року народження, [PERSON] , 2011 року народження, та [PERSON] , 2018 року народження, у належному позивачці житловому приміщенні має істотне значення, оскільки здійснює перешкоди позивачу у здійсненні нею права користування та розпоряджання майном, у зв`язку з чим вважає за потрібне, визнати їх такими, що втратили право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також суд, враховуючи визнання відповідачкою позовних вимог на стадії підготовчого провадження, з огляду на положення ст.ст. 141, 142 ЦПК України, вважає за потрібне повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 420,40 грн, а також стягнути з відповідачки на користь позивачки 420,40 грн судового збору.

Outcome: approved