Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивач ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» звернувся до суду з даним позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованості за Договором банківського обслуговування № BL КГ 100061152 від 10.08.2011 року у розмірі 9\~277 грн. 92 коп., яка виникла у зв»язку з невиконанням відповідачем своїх зобов»язань за Договором. Дана заборгованість складається з: заборгованості по поверненню кредиту 2955 грн. 24 коп.; заборгованості по поверненню відсотків 0,01 грн..; комісії за РО - 400 грн. 05 коп.; плати за пропуск платежів 5922 грн. 62 коп. До судового засідання представник позивача не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представником позивача також надано письмові пояснення, в яких він просить суд поновити позовну давність за даним позовом. На обгрунтування вказаного представником позивача зазначено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 20.11.2014 року № 733, «Про віднесення ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.11.2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 24.11.2014 року призначено уповноваженою особою [PERSON], рішенням від 17.02.2015 року № 55 продовжено строку здійснення тимчасової адміністрації до 20.03.2015 року. Відповідно до постанови Правління НБУ від 19.03.2015 року, розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]». Виконавчою дирекцією Фонду 22.02.2016 року прийнято рішення № 213 про продовження строків здійснення ліквідації банку на два роки до 19.03.2018 року. З дня введення тимчасової адміністрації діяльність Банку регулюється Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тобто з 21.11.2014 року. Протягом 15 днів керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, протягом трьох днів передачу печаток, штампів бухгалтерської та іншої документації банку. Таким чином, процедура отримання інформації та документів, необхідних для складання процесуальних документів потребує додаткового часу. Строк позовної давності за договором банківського обслуговування № BL КГ 100061152 від 10.08.2011 року укладеним з відповідачем, закінчується 11.08.2015 року. Банк звернувся до суду з даним позовом 31.08.2015 року, пропустивши вказаний строк позовної давності з наведених вище причин. Представник позивача просить суд визнати причини пропуску строків позовної давності поважними. Відповідач та його представник [PERSON] до судового засідання не з»явились, про час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду представником відповідача подано заяву про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] з пропуском встановленого законом строку позовної давності, тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити та розглянути справу за його відсутності. Суд, дослідивши письмові доки у справі, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.08.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] укладено Договір про банківське обслуговування № № BL КГ 100061152, згідно якого [PERSON] надав позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 6000 грн., термін повернення кредиту 10.08.2012 року ( а.с.6-9) Згідно умов вказаного Договору, позичальник зобов»язується сплачувати проценти та комісію за управління кредитом щомісячно в день повернення кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості, наведеному у Додатку № 1(а.с.10). Процентна ставка встановлена за договором 0,01% річних, щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом 3,00% від суми кредиту. У випадку невиконання позичальником обов»язку, при тому, що прострочення виконання боргових зобов»язань перевищило 60 днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплати штрафу у розмірі, зазначеному в п.8 договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмов від виконання умов договору не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив збов»язання, якщо він не приступив до виконання обов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). ___ Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплаті процентів, у разі прострочення повернення чергової частини. Позивач виконав умови договору, але відповідач належним чином умови договору не виконує, що стало причиною виникнення заборгованості у розмірі 9\~277 грн. 92 коп., яка складається з: заборгованості по поверненню кредиту 2955 грн. 24 коп.; заборгованості по поверненню відсотків 0,01 грн..; комісії за РО - 400 грн. 05 коп.; плати за пропуск платежів 5922 грн. 62 коп., що підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості ( а.с.5). З огляду на наведене, позивач має право вимагати стягнення з відповідача на свою користь вказаної суми заборгованості. Статтею 257 ЦК України передбачений строк позовної давності, протягом якого позивач може звернутись до суду за захистом своїх інтересів, протягом трьох років. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. Як було наведено вище, строк виконання зобов»язань за договором банківського обслуговування № BL КГ 100061152 від 10.08.2011 року укладеного між сторонами, скінчився 10.08.2012 року. Таким чином, позивач повинен був звернутись до суду за захистом своїх прав не пізніше 11.08.2015 року. Позивач же звернувся до суду з даним позовом 08.09.2015 року ( а.с. 1). Частиною ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення строків позовної давності, то порушене право підлягає захисту. У клопотанні про відновлення строків позовної давності позивач посилається на віднесення 20.11.2014 року ПАТ ««Всеукраїнський [PERSON]» неплатоспроможним, призначення 24.11.2014 року уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на здійснення тимчасової адміністрації, прийняття рішення від 19.03.2015 року про початок процедури ліквідації банку, що на його думку є поважною причиною при пропуску строку позовної давності. Але суд не може погодитись з такою позицією позивача оскільки з закінчення строку виконання договору, з 10.08.2012 року, банк своєчасно мав можливість звернутись до суду за захистом своїх прав. Після визнання банку неплатоспроможним, призначення уповноваженої особи для здійснення тимчасової адміністрації, початку процедури ліквідації банку, було достатньо часу для звернення до суду з даним позовом у межах позовної давності. Необхідність для цього додаткового часу, на що посилається позивач, та відсутність можливості своєчасного звернення до суду, в судовому засіданні нічим не доведено. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 « про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. На думку суду, позивачем не надано належних доказів, відповідно до яких суд мав би визнати причину пропуску строку позовної давності поважною. Аналізуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed