Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрований, але не проживає з грудня 2013 року її племінник [PERSON]Ю, який не приймає участі в утриманні житла, заважає [PERSON] вільно розпоряджатися нерухомістю, у звязку з чим позивачка вимушена звертатися до суду. Сторони у судове засідання не зявилися. [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності. У заяві на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про час та місце судового розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Конверт із судовою повісткою та копією позову з доданими документами повернувся на адресу суду у звязку із закінченням термінів зберігання. Жодних заяв до суду від нього не надходило, причини неявки суду невідомі. (а.с.14-15) Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Також, на підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим слухати справу з винесенням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Згідно положень ст. 41 Конституції України, ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч. 1 ст. 321 ЦК України, передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Виходячи з положень ст. ст.\~16,\~391,\~386 ЦК України\~власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.09.2017 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 2-1197 належить квартира [ADDRESS] (а.с.4-5). За вказаною адресою зареєстрований племінник позивачки [PERSON] (а.с.7), який з 28 грудня 2013 року там фактично не проживає, про що 06.10.2017 року за участі сусідів було складено Акт № 481 про не проживання, затверджений головою Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Куба 10» (а.с.6). Наразі фактичне місцезнаходження відповідача не відоме. З пояснень позивачки, наданих у позові, вбачається, що відповідач був зареєстрований у спірній квартирі її матірю, яка доводилася [PERSON] бабусею, та яка була власницею квартири до дня смерті. У грудні 2013 року [PERSON] виїхав у невідомому напрямку, звязок із позивачкою майже не підтримує. Суд, даючи оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, дійшов висновку, що [PERSON] створює [PERSON] перешкоди у користуванні належною їй квартирою, змушує її нести додаткові витрати на утримання житла і, як наслідок, переживати матеріальні труднощі. Враховуючи, що відповідач майже чотири роки не проживає у належній позивачці квартирі, не несе жодних витрат по її утриманню, його особистих речей там немає, зважаючи на те, що він протиправно створює позивачці перешкоди у користуванні її майном, суд вважає, що право [PERSON] на володіння, користування та розпорядження своєю нерухомістю підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У відповідності до ст. 88 ЦПК України позовна заява оплачена судовим збором (а.с.1).

Outcome: approved