Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

Позивачка звернулася із вказаним позовом посилаючись на те, що з 31.03.1998 по 12.12.2003 та з 27.12.2013 по 06.06.2016 перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]Г, який помер 06.06.2016, що підтверджено свідоцтвами про одруження та свідоцтвом про смерть. Після розірвання шлюбу з [PERSON] з 12.12.2003 по 27.12.2013 продовжили проживати однією сім»єю за тим же місцем проживання, підтримували шлюбні відносини та вели спільне господарство. 20.03.2008 [PERSON] уклав договір довічного утримання з батьком [PERSON], згідно умов якого останній передав у власність [PERSON] житловий будинок в смт.Рокитне, вул.Колгоспна,3, а той, в свою чергу, зобов»язався довічно утримувати батька, забезпечувати його продуктами харчування, одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберегти у довічному користуванні батька житловий будинок з можливістю проживання в ньому його дружини [PERSON], яка померла 06.09.2012. До смерті дружини [PERSON] міг сам себе обходити, а після її смерті [PERSON] та позивачка почали постійно та безперервно доглядати за ним спільними зусиллями та за спільні кошти, так як проживали разом однією сім»єю, що тривало до смерті [PERSON] 11.04.2016. Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності [PERSON] є власником житлового будинку по вул.Колгоспній,3, набутого згідно договору довічного утримання. Біля вказаного будинку мається земельна ділянка розміром 0,131 га, власником якої рахується [PERSON]. Вважає, що у відповідності до ст.ст.57, 60, 61, 74 СМ України та ст.744 ЦК України вона також набула право спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок. Також [PERSON] та вона набули право спільної сумісної власності на земельну ділянку, розташовану біля житлового будинку. Крім того, [PERSON] та нею під час проживання однією сім»єю за спільні кошти були придбані легковий автомобіль [NUMBER] та причіп до легкового автомобіля. 06.06.2016 [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, земельної ділянки, легкового автомобіля та причіпа. Спадкоємцями є вона та син [PERSON]. Також стало відомо, що донька [PERSON] [PERSON] отримала у власність в порядку спадкування ? земельної ділянки, розташованої біля даного будинку. Просить встановити факт проживання однією сім»єю з [PERSON] без шлюбу з 12.12.2003 по 27.12.2013 та визнати за нею право власності на житловий будинок, земельну ділянку, легковий автомобіль та причіп у розмірі ?, за [PERSON] у розмірі ?, визнати недійсними рішення Рокитнянської селищної ради та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на [PERSON], яким вона успадкувала ? земельної ділянки та недійсним рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги та пояснила, що проживала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 1998 року і так як той почав зловживати спиртними напоями, у 2003 році шлюб розірвали, але продовжили проживати разом в одній квартирі, вели спільне господарство, витрачали спільні кошти на сім»ю, приймали спільну участь у різних міроприємствах днях народження, весіллях, в тому числі і у 2005 році на весіллі представника відповідача. Також під час спільного проживання за спільні кошти купили легковий автомобіль та причіп до легкового автомобіля. У 2008 році [PERSON] уклав договір довічного утримання з батьком, згідно якого той передав сину у власність житловий будинок, розташований по вул.Колгоспній,3 в смт.Рокитне на земельній ділянці розміром 0,13 га. Спочатку батько сам обходився, але після смерті дружини з 2012 року вона та чоловік почали постійно допомагати [PERSON], в основному вона, так як готувала їжу, робила покупки, вела домашнє господарство, прала білизну, працювала на городі, зробили ремонт в будинку. У грудні 2013 року знову уклала шлюб з [PERSON]. З січня 2016 року перевезли частину речей в будинок на вул.Колгоспну,3, де проживали спільно з [PERSON] та його батьком до смерті останнього. Після його смерті продовжили мешкати там же. Там же вона з чоловіком відбувала поховання та обіди 9 днів, 40 днів після смерті [PERSON], а перед цим у вересні 2012 року поховали матір чоловіка - [PERSON] і там же відбували поховання, ритуальні обіди. Так як вона та чоловік витрачали спільні кошти та зусилля по догляду за [PERSON], вважає, що вона має право на більшу частку у спадщині. Також просить визнати факт проживання однією сім»єю з [PERSON] під час розірвання шлюбу з 2003 по 2013 р.р.. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що позивачка та [PERSON] після розірвання у 2003 році шлюбу продовжили проживати разом, вели спільне господарство, за спільні кошти купували речі повсякденного вжитку та рухоме майно автомобіль та причіп до легкового автомобіля, відпочивали за спільні кошти, допомагали сім»ї вина позивачки та доглядали онуків, тобто жили однією сім»єю. Тому просить встановити факт проживання однією сім»єю без шлюбу. У відповідності до ст.60 СМ майно, набуте під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а ч.3 ст.61 СМ передбачає, що в разі укладення договору одним із подружжя в інтересах сім»ї, то майно, отримане за цим договором, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому вважає, що на майно, отримане [PERSON] за договором довічного утримання, позивачка та [PERSON] набули право спільної сумісної власності, так як вказаний договір не є безоплатним, а позивачка та її чоловік витрачали спільні зусилля та кошти на виконання даного договору, що також підтверджено фіскальними чеками на оплату будівельних матеріалів, використаних для ремонту житлового будинку по вул.Колгоспній,3. Просить визнати за позивачкою право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку біля нього із збільшенням розміру частки, а саме за нею у розмірі ?, за [PERSON] ?. Так як відповідачка [PERSON] незаконно успадкувала ? частину земельної ділянки біля житлового будинку по вул.Колгоспній.3, власником якої з 2008 року є [PERSON] та позивачка згідно договору довічного утримання, просить визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким [PERSON] успадкувала ? частку земельної ділянки та визнати недійсними інші документи, які пов»язані із вказаним спадкуванням рішення Рокитнянської селищної ради №11 від 03.02.11 та №322 від 18.08.11, якими [PERSON] передана безоплатно у власність земельна ділянка біля житлового будинку по вул.Колгоспній,3 в смт.Рокитне, так як з 2008 року власником будинку та користувачем земельної ділянки біля нього вже був [PERSON] згідно договору довічного утримання та визнати недійсним рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] та [PERSON] на вказану земельну ділянку. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим, до суду не з»явився. Його представник у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що немає підстав для визнання факту проживання однією сім»єю, так як позивачка та [PERSON] після розірвання шлюбу у 2003 році тільки проживали спільно, а не були однією сім»єю, шлюбних відносин не було. У 2012-16 р.р. [PERSON] був у тісних відносинах з іншою жінкою, відпочивав з нею, разом не жили, але мали намір укласти в майбутньому шлюб. До 2012 року договір про довічне утримання мав формальний характер, так як [PERSON] міг сам себе обслуговувати. У 2012 році, після смерті дружини [PERSON], сторони домовилися, що позивачка буде допомагати [PERSON] доглядати батька, але за умови укладення шлюбу, що і було зроблено у грудні 2013 року. [PERSON] допомагав позивачці, її синові, зробив ремонт у квартирі, але фактично не був її чоловіком. Позивачка надавала допомогу [PERSON] за плату, яку останній їй надавав і який отримував достойну пенсію. Вважає, що автомобіль та причіп були придбані за особисті кошти [PERSON] і тому підстав для задоволення позову в цій частині немає. Також немає підстав для скасування рішень селищної ради відносно наділу земельних ділянок [PERSON], так як при їх прийнятті порушень не було. Немає порушень при видачі свідоцтва про спадщину [PERSON], так як вона мала право на ? земельної ділянки біля будинку у порядку спадкуваня після смерті батька. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що брат [PERSON] мав перший шлюб і проживав у м.Кременчук. Після розірвання шлюбу він повернувся в смт.Рокитне, де одружився із позивачкою. На його кошти утримувалися позивачка та її сім»я. За її згодою батьки уклали договір довічного утримання із братом, щоб тому дістався будинок. Вважає, що підстав для задоволення позову немає, так як позивачка допомагала доглядати батька за його кошти. Вона є спадкоємцем земельної ділянки після смерті батька, так як у договорі довічного утримання йде мова тільки за будинок, за земельну ділянку мова не йде. Представник Рокитнянської селищної ради до суду не з»явився, подав заяву, в якій позов визнав та просить слухати справу за його відсутності. Треті особи, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце слухання справи. до суду не з»явилися, заперечень проти позову не подали. Свідок [PERSON] суду показав, що знає [PERSON] та [PERSON] більше 20-ти років і знає як подружжя. Бачив їх завжди удвох, вони приїздили до будинку [PERSON] автомобілем і у двох виходили з нього. Про те, що шлюб розірваний, не знав. Про існування договору довічного утримання не знав. Часто останнім часом бачив [PERSON], яка їхала до будинку велосипедом і на запитання відповідала, що їде годувати діда, якому було 90 років. Відбувала поховання батьків [PERSON] його дружина - [PERSON]. Свідок [PERSON] суду показав, що поряд з ним проживали батьки [PERSON], якого часто бачив у батьків з його дружиною [PERSON]. У подвір»ї бачив випрану білизну. За батьками доглядали [PERSON] та [PERSON], інших родичів не бачив. Після смерті матері, коли батькові стало гірше, син та [PERSON] переїхали проживати в будинок. До цього [PERSON] часто приїздила велосипедом годувати діда. Свідок [PERSON] суду показала, що знає сім»ю [PERSON] та [PERSON] з 2000 року. Про те, що шлюб між ними був розірваний, не знала, завжди бачила їх удвох. Біля будинку батьків [PERSON] та [PERSON] білили огорожу, будинок. [PERSON] возила їсти батькові [PERSON]. Після ремонту [PERSON] та [PERSON] проживали у будинку. Свідок [PERSON] суду показала, що проживає на першому поверсі під»їзду, де проживали спільно позивачка та [PERSON]. Він постійно проживав з позивачкою, мав добрі відносини з сусідами, не відмовляв підвезти за потребою. Їх автомобіль стояв постійно у дворі під вікнами. Вона на прохання [PERSON] чи [PERSON] їздила з ним до батька заміряти тиск батькові на вул.Колгоспну,3. Після смерті матері позивачка три рази на день велосипедом возила йому харчі. При ній батько називав позивачку по імені, говорив, що вона його доглядає. На початку 2016 року [PERSON] та [PERSON] переїхали проживати в будинок до батька, так як тому стало гірше і він потребував постійного догляду. [PERSON] мав добрі відносини з сином та невісткою позивачки, грався з їх дітьми. Відпочивати їздили окремо, так як батько потребував постійної допомоги і вони по черзі дозглядали за ним. Готували харчі батькові позивачка і її невістка Алла. Знає, що у [PERSON] раніше була інша сім»я і одного разу він поскаржився, що син просив гроші на відпочинок і він їх вивозив на трасу, хоча той з ним відносин не підтримував. Свідок [PERSON] суду показала, що проживає в одному будинку з позивачкою, яка раніше проживала з [PERSON], якого знає з 1995 року, з тих пір як він почав проживати з позивачкою в її квартирі. Вони постійно були удвох, відпочивали разом, на їх прохання надавала медичну допомогу батькові [PERSON]. Доглядали батька позивачка з чоловіком, їздили на ринок, готували продукти харчування і возили додому батькові. Позивачка доглядала батька чоловіка як член сім»ї. Одного разу, коли [PERSON] кілька днів був у запої, на його прохання ставила йому крапельницю. Після смерті батька [PERSON] та позивачка переїхати проживати в житловий будинок батька. Про те, що шлюб між позивачкою та [PERSON] був якийсь час розірваний, не знає, так як вони завжди були удвох і він постійно проживав у квартирі позивачки. Свідок [PERSON] суду показала, що працювала раніше з 2000 по 2010 роки на ринку з позивачкою. Знала також її чоловіка [PERSON], виїздили з ними на природу, сварок між ними не бачила, про те, що шлюб був якийсь час розірваний, не знала і не помічала. Відпочивали разом і знає один раз, що відпочивали окремо, так як захворів батько. Зі слів [PERSON], вони планували переїхати проживати в будинок батьків. Знає, що [PERSON] готувала харчі батькові [PERSON] і возила велосипедом або автомобілем. Раз на тиждень бачила [PERSON] на ринку, де вона купувала продукти для діда. Останім часом десь за місяць до смерті у [PERSON] була проблема із алкоголем. Раніше, зі слів [PERSON], десь у 2000-2004 р.р. також була проблема із алкоголем, він приходив на ринок випивши, але потім він полікувався і тривалий час - більше 11 років зовсім не пив. Планував робити ремонт у ванні та кухні будинку. Свідок [PERSON] суду показала, що є свахою позивачки, до 2008 року їх близько не знала. У 2008 році позивачка та [PERSON] приїхали до ней в с.Житні Гори, де сватали її дочку. Вважала їх подружжям. Зять називав його батьком, казав, що він вчив його їздити автомобілем. Про те що деякий час шлюб між ними був розірваний, не знала. Знала, що позивачка доглядала за батьком [PERSON], готувала йому їсти, прала одежу та білизну, робили ремонт, прибирали у дворі. Автомобіль купили за спільні кошти, так як позивачка працювала на ринку до 2011 року і [PERSON] також працював. До цього поміняли кілька автомобілів. Свідок [PERSON] суду показала. що батьки [PERSON] жили хорошо, він був учасником війни і мав хорошу пенсію. Необхідності у догляді за ним не було. Позивачка готувала батькові за його кошти, ходила на ринок, так як він сам не міг. Казав, що платив 1,5 тис. грн. позивачці за догляд. Невістку не любили. Почали проживати в будинку батьків після смерті останніх. Свідок [PERSON] суду показала, що знала сім»ю батьків [PERSON]. Дід говорив, що він платить [PERSON] 1,5 тис. грн. та дає гроші на харчі і вона готує йому. Часто бачила автомобіль сина біля будинку батьків. Свідок [PERSON] суду показала. що знала [PERSON] з 2008 року, підвозив її на роботу та з роботи, готувала йому обіди на роботу. Казав, що він не одружений. Бачилися кожні три дні, спільно їздили на рибалку, на відпочинок за кордон. Пізніше довідалася, що він живе в сім»ї позивачки, де мається також сім»я сина позивачки. Казав, що одинокий, є гаманцем для сім»ї позивачки. Доглядав дітей сина позивачки [PERSON], возив їх до дитячого садка. Готувала їсти [PERSON], але коли та їздила відпочивати, то готувала вона і [PERSON] возив харчі батькам. У грудні 2015 року відпочивала з [PERSON] у В»єтнамі і в нього почався запій, депресія і вона ледве доїхала з ним додому. Після смерті батька пропонував жити спільно у будинку батьків. Про те, що він повторно одружився з позивачкою, не знала. Знала, що [PERSON] за місяць до смерті був у запої. Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що з 31.03.1998 по 12.12.2003 та з 27.12.2013 по 06.06.2016 позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON]Г, який помер 06.06.2016, що підтверджено свідоцтвами про одруження та свідоцтвом про смерть. Після розірвання шлюбу позивачка з [PERSON] з 12.12.2003 по 27.12.2013 продовжили проживати однією сім»єю без шлюбу, підтримували шлюбні відносини та вели спільне господарство. 20.03.2008 [PERSON] уклав договір довічного утримання з батьком [PERSON], згідно умов якого останній передав у власність [PERSON] житловий будинок в смт.Рокитне, вул.Колгоспна,3, а той, в свою чергу, зобов»язався довічно утримувати батька, забезпечувати його продуктами харчування, одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберегти у довічному користуванні батька житловий будинок з можливістю проживання в ньому його дружини [PERSON], яка померла 06.09.2012. До смерті дружини [PERSON] міг сам себе обходити, а після її смерті [PERSON] та позивачка почали постійно та безперервно доглядати за ним спільними зусиллями та за спільні кошти, так як проживали разом, що тривало до смерті [PERSON] 11.04.2016. Після смерті [PERSON] його донька [PERSON] отримала у власність в порядку спадкування ? земельної ділянки, розташованої біля даного будинку. Згідно витягу з Реєстру прав власності [PERSON] є власником житлового будинку по вул.Колгоспній,3, набутого згідно договору довічного утримання. Біля вказаного будинку мається земельна ділянка розміром 0,131 га, власником якої рахується [PERSON]. [PERSON] та позивачкою під час проживання однією сім»єю були придбані легковий автомобіль [NUMBER] та причіп до легкового автомобіля. 06.06.2016 [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина, до якої входять: житловий будинок, земельна ділянка біля будинку, легковий автомобіль та причіп до легкового автомобіля. Спадкоємцями є позивачка та син [PERSON] [PERSON]. Позивачка просить встановити факт проживання однією сім»єю з [PERSON] з 12.12.2003 по 27.12.2013 без шлюбу та визнати за нею право власності на житловий будинок, земельну ділянку, легковий автомобіль та причіп у розмірі ?, за [PERSON] у розмірі ?, визнати недійсними рішення Рокитнянської селищної ради, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на [PERSON], яким вона успадкувала ? земельної ділянки та недійсними рішення про державну реєстрацію вказаного права власності на земельну ділянку. У відповідності до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі ч.1 п.5) проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу. Суд вважає, що позивачкою доведено в судовому засіданні дослідженими в судовому засіданняі доказами, що вона з 12.12.2003 по 27.12.2013 проживала однією сім»єю без шлюбу з [PERSON], з яким в подальшому 27.12.2013 повторно уклала шлюб. Це доведено показаннями свідків [PERSON], [PERSON]О, та [PERSON], які проживають неподалік від будинку [PERSON] і які показали, що до батьків [PERSON] він та його дружина [PERSON] завжди приїздили удвох автомобілем починаючи десь з 2000 року по день смерті [PERSON]. Також неодноразово позивачка приїздила до батька велосипедом. Про те, що шлюб між ними деякий час був розірваний, не знали і не помічали, так як вони завжди були удвох. Вони ж удвох робили ремонт в будинку батьків, клеїли обої, тощо. Аналогічнів показання дали свідки, які проживають в одному будинку з позивачкою [PERSON] та [PERSON], що знають [PERSON] з часу вселення в квартиру позивачки з 1995 року. Він постійно проживавав у квартирі позивачки, вели спільне господарство, робили ремонт у квартирі, поміняли кілька автомобілів, займався вихованням спочатку сина позивачки, потім онуків, їздили спільно на відпочинок, на природу, на святкові мироприємства. Про те? що шлюб між ними у 2003 році був розірваний, а у 2013 році укладений знову, не знали і не помічали змін у поведінці подружжя, вважали їх подружжям, а свідок [PERSON] підтвердила, що з 2000 по 2010 р.р. працювала спільно з позивачкою на ринку і неодноразово зустрічалася з позивачкою та [PERSON] після роботи у вільний час, до 2016 року ходили один до одного в гості, [PERSON] допомагав чоловікові при будівництві будинку і не помічали, щоб вони з 2003 року себе вели по іншому, завжди були удвох. Їх показання підтвердила позивачка, що з 2003 по 2013 р.р. вони спільно відвідували різні міроприємства, їх запрошували як подружжя, в тому числі у 2005 році вона та [PERSON] були запрошені на весілля племінниці [PERSON] [PERSON] в м.Київ, чого не заперечили в судовому засіданні його сестра [PERSON] та представник відповідача [PERSON] та прийняли спільну участь у міроприємстві разом із іншими запрошеними родичами та гостями. Відповідно до ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинк, квартиру або їх частину, інше нерухоме або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов»язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно до ст.60 ч.1 СК України майно, набуте за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Ч.3 ст.61 СК України передбачає, що коли одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд вважає, що є також підстави для задоволення позову в частині збільшення частки у визнанні за позивачкою права спільної часткової власності на житловий будинок, земельну ділянку, легковий автомобіль та причіп до легкового автомобіля зважаючи на вищевказані вимоги Сімейного Кодексу. Договір довічного утримання не є безоплатним, так як за умовами договору набувач майна зобов»язався здійснювати довічне утримання відчужувача майна - довічно утримувати батька, забезпечувати його продуктами харчування, одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберегти у довічному користуванні батька житловий будинок. Як встановлено в судовому засіданні, всі витрати та догляд за вказаним договором здійснювалися за рахунок спільних коштів та зусиль [PERSON] та позивачки, які у 2008 році проживали однією сім»єю без шлюбу, а потім з 27.12.2013 у зареєстрованому шлюбі, тобто на майно (житловий будинок та земельна ділянка біля нього), [PERSON] та позивачка [PERSON] набули право спільної сумісної власності. Вказане підтвердили вищезазначені свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], і не заперечили інші свідки з боку відповідачів - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що позивачка приймала активну участь у догляді за батьком чоловіка [PERSON] - готувала їжу, купувала на ринку продукти харчування, прибирала в будинку, прала білизну, білила будинок та огорожу, робила ремонт у будинку, надавала необхідну допомогу у догляді, тощо і таким чином виконувала обов»язки за договором довічного утримання солідарно з набувачем. Те, що договір був укладений в інтересах сім»ї, свідчить те, що позивачка та [PERSON] під час дії вказаного договору зробили ремонт в будинку, обробляли земельну ділянку біля будинку та мали намір поселитися в будинку. що і було зроблено на початку 2016 року ще за життя відчужувача [PERSON]. Аналогічна вимога мається у Постанові Верховного Суду України №6-2891цс15 від 13.04.2016: «Системний аналіз зазначених норм цивільного та сімейного законодавства у сукупності зумовлює висновок, що, визначаючи правовий режим майна за договором довічного утримання (догляду), укладеного під час перебування набувача за цим договором у шлюбі, суди мають установити, чи був цей договір укладений саме в інтересах сімї; чи інший з подружжя, не визначений у договорі довічного утримання (догляду) як набувач, виконував обовязки за таким договором солідарно з набувачем». У відповідності до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. За час спільного проживання однією сім»єю без шлюбу [PERSON] та позивачкою були придбані причіп до легкового автомобіля [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] 14.07.2010 та легковий автомобіль [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] 18.11.2013, тому суд на підставі ст.74 СК України вважає доведеним в судовому засідані, що вказане майно, набуте ними за час спільного проживання однією сім»єю без шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності та було придбано за спільні кошти, протилежного відповідачами не доведено і тому вказане майно також являється їх спільною сумісною власністю. Після смерті [PERSON], яка сталася 06.06.2016, у відповідності до ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина і спадкоємцями являлися його дружина [PERSON] та син [PERSON], які прийняли спадщину. Згідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено в судовому засіданні, на момент смерті [PERSON] він з позивачкою був співвласником наступного майна: -житлового будинку з господарськими спорудами в смт.Рокитне, вул.Колгоспна,3; -земельної ділянки біля будинку в смт.Рокитне, вул.Колгоспна,3 загальною площею 0,131 га з кадастровим номером 32237551100:01:012:0010; -причіпа до легкового автомобіля [NUMBER]; -легкового автомобіля [NUMBER]. Як було вказано вище, у відповідності до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, а в ст.70 СК України передбачено, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Домовленості або шлюбного договору між [PERSON] та позивачкою про розподіл належного їм майна в судовому засіданні не встановлено, тобто будь-яких дій на це вони не вчиняли. На момент смерті [PERSON] його частка у спільному майні подружжя складала ?, позивачки також ?.. Таким чином, спадкоємці першої черги дружина, якою є позивачка та син, яким є відповідач, успадкували належну [PERSON] на момент його смерті частку у майні, що є об»єктом права спільної власності подружжя з частками кожного з них у розмірі по ?. В результаті набуття права власності на частку у майні, що є у спільній сумісній власності в результаті спадкування усі зазначені об»єкти стали належати позивачці та відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності з врахуванням права власності [PERSON] на ? частку зазначеного майна, з частками кожного у розмірах ? та ? відповідно. Як вбачається із інформаційної довідки про відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником житлового будинку по вул.Колгоспній,3 в смт.Рокитне з 22.04.2008 є [PERSON], підстава договір довічного утримання. Згідно до ст.748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до ст.334 цього Кодексу, а вказана стаття визначає моментом набуття права власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню з моменту такого посвідчення, а ч.4 передбачено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності до ст.120 ч.3 ЗК України (в редакції 2008) в разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Аналогічна вимога мається у ч.2 ст.377 ЦК України, що якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Так як [PERSON] у 2008 році отримав у власність житловий будинок по вул.Колгоспній,3 в смт.Рокитне, то до нього також перейшло право користування земельною ділянкою за вказаною адресою, де він розміщений, що узгоджується із ч.3 ст.120 ЗК України та ч.2 ст.377 ЦК України. Незважаючи на вказану обставину, Рокитнянська селищна рада своїм рішення №111 від 03.02.2011 внесла зміни до попереднього рішення від 29.11.1996 про передачу [PERSON] (який вже не був власником житлового будинку і відповідно землекористувачем), яким передала йому у приватну власність 0,14 га для обслуговування житлового будинку по вул.Колгоспній,3 в смт.Рокитне, а рішенням №322 від 18.08.11 затвердила проект землеустрою [PERSON] щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул.Колгоспній,3 в смт.Рокитне та п.3 даного рішення передала йому вказану земельну ділянку у власність. Тобто вказаними рішеннями Рокитнянська селищна рада затвердила проект землеустрою та передала у власність земельну ділянку не землекористувачу [PERSON], який на той час з 2008 року вже був новим землекористувачем, а сторонній особі, яка втратила право користування земельному ділянкою з часу відчуження житлового будинку. Тому суд вважає дані рішення Рокитнянської селищної ради незаконними, як такі, що порушують права позивачки. Також вказані рішення Рокитнянської селищної ради були підставою для реєстрації права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,131 га по вул.Колгоспній,3 в смт.Рокитне за цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку і відповідний запис було внесено до Державного реєстрку речових прав на нерухоме майно 23.03.2016, що підтверджено інформаційною довідкою № 84833676. В свою чергу, на підставі запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про власника земельної ділянки по вул.Колгоспній,3 в смт.Рокитне за [PERSON], приватний нотаріус видав відповідачці [PERSON] свідоцтво на право на спадщину за законом з наступним внесенням відповідного запису до ДРРПНМ, що підтверджено витягом з зазначеного реєстру №77303345. У відповідності до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Суд вважає, що вказане свідоцтво на право на спадщину за законом, вчинене на ім»я [PERSON], видане з порушенням закону, так як на час його видачі співвласниками земельної ділянки по вул.Колгоспній,3 в смт.Рокитне вже були [PERSON] та [PERSON] у відповідності до договору довічного утримання з [PERSON] і дана земельна ділянка не могла бути об»єктом спадкування. Тому свідоцтво на право на спадщину за законом, видане на ім»я [PERSON] з наступним внесенням відповідного запису до ДРРПНМ, що підтверджено витягом з зазначеного реєстру №77303345 повинно бути визнано недійсним.

Outcome: approved