Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про стягнення суми боргу за договором позики, вказуючи, що нею була позичена відповідачці сума грошей у розмірі 2300 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 18400 гривень в строк до 01 червня 2010 року, однак при неодноразовому зверненні про повернення суми боргу, відповідачка відмовлялась від виконання зобов'язання, що змусило позивачку звернутися до суду з зазначеним позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилася, згідно заяви просив справу розглянути за її відсутністю, підтримавши свої позовні вимоги. Відповідачка в судові засідання на розгляд справи неодноразово не з'явилася, згідно заяви з позовом не згодна, просила справу розглядати за її відсутністю. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] раніше брала у неї гроші і борг, та віддавала їй ці кошти. У 2011 році до неї знову звернулась [PERSON] з проханням дати їй у борг гроші у сумі 1000,00 доларів США. Також пояснила, що вона була присутня при тому, як [PERSON] віддавала якійсь жінці грошові кошти, однак, цю жінку вона не знає та не пам'ятає. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що відповідачка взяла в борг у позивачки 2300 доларів США, які зобов'язалась повернути в строк до 01 червня 2010 року, про що відповідачка власноручно написала розписку (а.с.3). За спливом строку повернення грошей позивач звернувся до відповідачки з вимогою повернення суми позики, однак відповідачка відмовилась повертати гроші з вимогою продовжити строк повернення, на що позивачка надала згоду. Через деякий час позивачка знов звернулася до відповідачки з проханням повернення грошей, на яке отримала відмову. Таким чином, відповідачкою не виконане зобов'язання по поверненню позивачу суми боргу в розмірі 2300 доларів США, що згідно курсу НБУ еквівалентно 18400 гривень. У відповідності зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, однобічне відмовлення від виконання зобов'язання не допускається. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти в такій сумі, у термін і в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований у листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Власноручна розписка відповідачки (позичальника), яка підписана відповідачкою, є документом, що підтверджує вчинення правочину між позивачкою та відповідачкою. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК: «На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей». Відповідно до ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно наданою позивачкою довідки Банку «Фінанси та кредит» офіційний курс НБУ долару США до української гривні станом на 05.09.2014 року складає 1282,22 гривень за 100,00 доларів США. Таким чином, сума яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки складає 29 486, 00 гривень (2300,00 доларів США х 12,82 гривні =29 486, 00 гривень). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення з відповідачки суми боргу є доведеними обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивачки в частині стягнення з відповідачки суми моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень, судом встановлено наступне. Позивачкою заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди у сумі 10 000,00 гривень, які вона обґрунтовує тим, що позивачка знаходиться у скрутному матеріальному стані, хвилювання через відповідачку призвели до її моральних страждань, що, в свою чергу, призвело до напружених відносин у родині позивачки, поті м позивачка була змушена звертатись до суду за захистом своїх прав, що змінило її звичний уклад життя. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено,в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 р. № 5), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача в цій частині такими, що підлягають частковому задоволеню у розмірі 500,00 гривень. Згідно статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, є частково доведеними, обґрунтованим та такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно ч. 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення, витрати, пов'язані із залученням спеціалістів та проведенням судових експертиз (п.1, п. 4 ч. 3 ст.79 ЦПК України). При зверненні до суду позивачкою був сплачений судовий збір у сумі 107,30 гривень, що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.5). Згідно Закону України «Про судовий збір», мінімальний розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, тобто розмір судового збору, який повинен бути сплачений позивачкою становить 294, 86 гривень. У зв'язку з цим суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави недоплачену ним суму судового збору у розмірі 187, 56 гривень. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки суму судового збору у сумі 294, 86 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики обґрунтованими та такими, які підлягають частковому задоволенню, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 29 486, 00 грн., моральну шкоду у розмірі 500,00 грн. а також у відповідності зі ст. 88 ЦПК України стягнути суму судового збору у розмірі 294,86 грн. на користь держави. На підставі викладеного і

Outcome: partial