Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, визнання прав та обовязків спадкодавця щодо реєстрації права власності на житловий будинок, в редакції уточненої позовної заяви, що надійшла до суду 24.06.2016 року (ас. 163-166), в обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що являється спадкоємцем за законом першої черги спадкування після батька [PERSON], померлого 03.09.2015 року, при цьому, в межах встановленого законом строку подала до Юрївської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті останнього. Рідні сестри позивачки, а зокрема [PERSON] та [PERSON] подали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини, а відтак позивачка являється єдиним спадкоємцем після померлого [PERSON]. 31 березня 2016 року до Юрївської державної нотаріальної контори позивачка подала заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно належне спадкодавцю [PERSON] у вигляді: - земельної ділянки, площею 7, 5431 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим № 1225982500:01:003:0776; - житлового будинку № 136, розташованого за адресою вул. Леніна с. Нововязівське Юрївського району Дніпропетровської області. Однак, постановою нотаріуса № 119/02-31 від 31.03.2016 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на належне спадкодавцеві [PERSON] вищевказане майно, у звязку з ненаданням нею правовстановлюючих документів на спадкове майно. Так, відносно земельної ділянки позивачка зазначала, що остання на праві приватної власності належала померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за реєстраційним № 303, виданого 22.05.2014 року Юрївською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області. Стосовно житлового будинку № 136 по вул. Леніна с. Нововязівське Юрївського району позивачка вказувала, що такий на праві власності належав матері [PERSON] - [PERSON], при цьому, [PERSON] був єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті матері та отримав свідоцтво про право на спадщину на майно останньої у вигляді земельної ділянки площею 7, 5431 га, з кадастровим № 1225982500:01:003:0776. Однак, з невідомих позивачеві причин померлий [PERSON] за життя не отримав свідоцтва про право на спадщину на вищевказаний жилий будинок та не зареєстрував своє право власності на нього в органах державної реєстрації речових прав, а відтак, його права та обовязки, як спадкодавця, а саме зареєструвати право власності на дане майно перейшли до позивачки як до спадкоємця останнього. Разом з тим, державний реєстратор прав на нерухоме майно Юрївської райдержадміністрації Дніпропетровської області своїм рішенням № 29743065 від 25.05.2016 року відмовив позивачці у реєстрації права власності на жилий будинок № 136 по вул. Леніна с. Нововязівське Юрївського району Дніпропетровської області на тій підставі, що при поданні заяви не подані документи, які дають змогу встановити відповідність заявлених прав відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень». За таких обставин позивачка позбавлена можливості захистити свої права інакше, як в судовому порядку. Також позивачка зазначала, що її батько [PERSON] являється сином [PERSON], померлої 08.11.2012 року. Так, в свідоцтві про народження [PERSON] серії ІІ-УР № 909937 від 10 березня 1961 року у відомостях про батьків зазначено, що його матірю є [PERSON]. Разом з тим, у паспорті гр. України та у виданому на його підставі свідоцтві про смерть прізвище матері [PERSON] зазначено як «Самофалова». Дані розбіжності в документах, що посвідчують особу, становлять перешкоду у підтвердженні факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а тому, встановлення даного факту є необхідним з метою реалізації права на спадкування житлового будинку № 136 по вул. Леніна с. Нововязівське Юрївського району, власником якого була [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії САВ № 229862, виданого виконкомом Нововязівської сільської ради Юрївського району 01.07.2008 року. Посилаючись на ст. ст. 3, 10, 15, 114, 213 ЦПК України позивачка просила: - встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], померлий 03.09.2015 року є сином [PERSON], померлої 08.11.2012 року; - визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 7, 5431 га, з кадастровим № 1225982500:01:003:0776, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нововязівської сільської ради Юрївського району; - визнати за нею права та обовязки спадкодавця на житловий будинок № 136 по вул. Леніна (нині Центральна) Юрївського району Дніпропетровської області , в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON], з правом реєстрації за нею права власності на вказаний житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідними органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Судові витрати по справі позивачка просила залишити за нею. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] заявлені вимоги повністю підтримав. Відповідач по справі Нововязівська сільська рада Юрївського району в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, уточнені позовні вимоги повністю визнали (ас. 194). Відповідач по справі Юрївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області в судове засіданні не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце слухання справи сповіщені належним чином (ас. 176). Треті особи по справі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених вимог не заперечували. Третя особа по справі [PERSON]»ївська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в судове засіданні не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце слухання справи сповіщені належним чином (ас. 184). Третя особа по справі відділ Держгеокадастру в Юрївському районі Дніпропетровської області в судове засіданні не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце слухання справи сповіщені належним чином (ас. 180). Третя особа по справі Юрївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, що були залучені до участі у справі на підставі ухвали суду від 24.06.2016 року (ас. 169-170), в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, при цьому проти заявлених вимог не заперечували (ас. 193). Суд знаходить можливим розглянути дану справу у відсутності не з»явившихся відповідачів та вищевказаних третіх осіб по справі, проти чого присутні в судовому засіданні учасники процесу не заперечували. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON], третіх осіб [PERSON], [PERSON], допитавши третіх осіб, за їх згодою, в даній справі як свідків, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд знаходить встановленими наступні обставини: - відповідно до копії свідоцтва про народження серії VI-КИ № 297232 від 01.07.1989 року, вбачається, що батьком позивачки [PERSON] (нині «Ромашової») є [PERSON] (ас.16), при цьому, 08.10.2011 року позивачка зареєструвала шлюб з гр. [PERSON], після чого їй присвоєне прізвище «Ромашова», що підтверджено в судовому засіданні копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 209470 від 08.10.2011 року (ас. 17). Відтак, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачка є донькою [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-КИ № 649124 від 07.09.2015 року батько позивачки [PERSON] помер 03.09.2015 року (ас. 6). В позові позивачка зазначала, що її померлий 03.09.2015 року батько [PERSON] є рідним сином її померлої 08.11.2012 року бабусі [PERSON], після смерті яких залишилася спадщина у вигляді житлового будинку № 136 по вул. Центральна (раніше - Леніна) в с. Нововязівське Юрївського району Дніпропетровської області. Для реалізації своїх спадкових прав відносно вказаного житлового будинку, а зокрема для визнання за позивачкою прав та обовязків спадкодавця на вказаний житловий будинок , з правом реєстрації за нею права власності на такий, позивачці необхідно підтвердити факт родинних відносин між померлим батьком [PERSON] та його померлою матірю (а її позивачки бабусею) [PERSON], оскільки розбіжності в написанні прізвищ останніх в їхніх свідоцтвах про смерть унеможливлює доведення родинного звязку та належне оформлення спадкових прав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад якщо підтвердження такого факту необхідне для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину, тощо. За наявності спору, факт родинних відносин встановлюється судом в позовному провадженні. Згідно копії посвідки про народження серії УИ № 649617, вбачається, що [PERSON] народилася 15 лютого 1925 року, при цьому, прізвище даної особи у вказаному документі значиться саме як «Самофалова» (ас. 70). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-КИ № 477474 від 08.11.2012 року [PERSON] померла 08.11.2012 року (ас. 68). Згідно копії свідоцтва про народження батька позивачки [PERSON] серії УР № 909937 від 10.03.1961 року (ас. 70), вбачається, що матірю останнього записана «Самофал Марія Андріївна», тобто маються розбіжності в написанні прізвищ вказаних осіб. В судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] не звертався до суду з будь якими заявами про встановлення факту родинних відносин між ним та [PERSON], або з приводу внесення виправлень в актовий запис про його народження. Натомість, з матеріалів спадкової справи № 11/2013 до майна померлої 08.11.2012 року [PERSON] вбачається, що саме [PERSON] звернувся до нотаріальної контори після смерті останньої з заявою про прийняття спадщини, зазначаючи в заяві про те, що 08.11.2012 року померла його мати - [PERSON] (ас. 67, 75). Згідно копії заповіту від 05.01.2012 року [PERSON] належну їй земельну ділянку заповідала [PERSON] (ас. 69), при цьому, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.05.2014 року за реєстровим № 330, вбачається що спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], яка померла 08.11.2012 року , є її син - [PERSON], [INFO] (ас. 85). Згідно довідки Нововязівської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області № 532 від 11.03.2016 року (ас. 111), що міститься в матеріалах спадкової справи № 107/2015 до майна померлого 03.09.2015 року [PERSON], з [PERSON], яка померла 08.11.2012 року в с. Нововязівське Юрївського району, на день смерті був зареєстрований і постійно проживав разом з останньою в будинку № 136 по вул. Леніна с. Нововязівське її син - [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Нововязівської сільської ради Юрївського району № 922 від 18.07.2016 року [PERSON] дійсно є матірю [PERSON], при цьому на момент смерті [PERSON] її син [PERSON] проживав разом з нею та був зареєстрований в [INFO] (ас. 195). Разом з тим, причини у звязку з якими прізвища вказаних осіб є різними сільській раді не відомі та останні не в змозі внести зміни до актових записів стосовно зміни прізвища вказаних осіб, у звязку з відсутністю правових підстав (ас. 195). Згідно листа Юрївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 378/05/06-92 від 13.07.2016 року через відсутність документів, які б підтвердили прізвище «Самофал», останні не в змозі внести зміни до актового запису про смерть № 34 від 08.11.2012 року на [PERSON], складеного виконавчим комітетом Нововязівської сільської ради Юрївського району (ас. 196). Проте, факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] також підтверджений в судовому засіданні поясненнями опитаних як свідків третіх осіб по справі [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що [PERSON] була їхньою рідною бабусею та матірю померлого батька [PERSON], при цьому, чому в них були різні прізвища їм не відомо, оскільки за життя як бабусі так і батька це питання ніколи не виникало та на це ніхто не звертав уваги, однак, тепер це стало перешкодою для оформлення спадщини. Вказані покази свідків у суду сумнівів не викликають. Таким чином факт родинних відносин між померлим 03.09.2015 року батьком позивачки [PERSON] та його матірю (бабусею позивачки), померлою 08.11.2012 року [PERSON] , найшов своє підтвердження в судовому засіданні вищенаведеними доказами. Позивач являється спадкоємцем після смерті батька [PERSON] та встановлення даного факту необхідно йому для юридичного оформлення спадщини. Відтак, в даній частині позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Щодо визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] суд зазначає наступне: - з матеріалів спадкової справи № 11/2013 до майна померлої 08.11.2012 року [PERSON] (ас. 64-88), вбачається, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ІУ-ДП № 006027 від 08.01.2002 року, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3718, спадкодавцю [PERSON] за життя належала земельна ділянка, розташована на території Нововязівської сільської ради Юрївського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7, 543 га (ас. 83). Згідно заповіту від 05.01.2012 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Нововязівської сільської ради Юрївського району за реєстровим № 01, [PERSON] вищевказану належну їй земельну ділянку заповідала [PERSON] (ас. 69). [PERSON] своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] (ас. 67, 75). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВТТ № 606295 від 22.05.2014 року, виданого державним нотаріусом [PERSON]»ївської державної нотаріальної контори (ас. 85), на підставі заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Нововязівської сільської ради [PERSON]»ївського району Дніпропетровської області 05.01.2012 року за реєстровим № 01, спадкоємцем зазначеного в заповіті [PERSON] майна є її син [PERSON], при цьому спадщина на яку видане вказане свідоцтво складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7, 5431 га, яка розташована на території Нововязівської сільської ради [PERSON]»ївського району Дніпропетровської області, з кадастровим № 1225982500:01:003:0776, право власності на яку підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю серії ІУ-ДП № 006027, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3718. Безпосередньо на самому державному акті на право приватної власності на земельну ділянку , належну за життя [PERSON], мається відмітка державного нотаріуса про те, що за реєстровим № 330 - 22.05.2014 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на підставі якого право власності на вказану земельну ділянку переходить до [PERSON] (ас. 83). Відповідно до вимог чинного законодавства право власності на нерухоме майно, отримане у спадщину підлягає державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» після отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] подав нотаріусу заяву про реєстрацію за ним права власності на успадковану земельну ділянку. При цьому, державна реєстрація права власності на успадковану [PERSON] земельну ділянку була здійснена нотаріусом державної нотаріальної контори Юрївського району [PERSON], як державним реєстратором, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.05.2014 року за реєстровим № 330, індексний номер рішення про державну реєстрацію права власності 13227496 від 22.05.2014 року. Дане підтверджено в судовому засіданні копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 21976851 від 22.05.2014 року, згідно якого земельна ділянка площею 7, 5431 га, з кадастровим № 1225982500:01:003:0776 на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] (ас. 84, 147, 148). Також, з матеріалів спадкової справи № 107/2015 до майна померлого [PERSON], вбачається, що позивачка [PERSON] своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (ас. 91). При цьому, на даний час вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька, оскільки рідні сестри позивачки, а зокрема [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку подали до нотаріальної контори заяви про відмову від частки в спадковому майні на користь позивачки [PERSON] (ас. 92, 93). В судовому засіданні представник позивачки вказав, що незважаючи на те, що земельна ділянка дійсно на праві приватної власності за життя належала померлому [PERSON], позивачка не в змозі реалізувати свої спадкові права щодо вказаної земельної ділянки, а зокрема отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки у неї відсутній оригінал витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за спадкодавцем права власності на земельну ділянку, при цьому відшукати такий документ в речах померлого позивачці не вдалося. Відповідно до постанови « Про відмову у вчиненні нотаріальної дії» від 31.03.2016 року № 119/02-31, винесену державним нотаріусом Юрївської держнотконтори Дніпропетровської області [PERSON], позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлого [PERSON], в тому числі у вигляді земельної ділянки площею 7, 5431 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Нововязівської сільської ради Юрївського району, в звязку з тим, що остання не надала правовстановлюючого документу, який би підтверджував право спадкодавця на дане нерухоме майно (ас. 42). Відповідно до вимог п. 4, 18 глави 10 розділу 11 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України«, який затверджений Наказом МЮУ 22.02.2012 року № 296/5 - видача свідоцтв про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться після подання правовстановлюючого документа про належність цього майна спадкодавцю та Витягу з реєстру прав власності. Відсутність вказаного документу не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів зазначене питання вирішується в судовому порядку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини можливе шляхом подачі заяви про прийняття спадщини у строки, встановлені ст. 1270 ЦК України та видачі відповідного свідоцтва. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути предявлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування ( зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні правовстановлюючі документи. За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов»язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому , свідоцтво про право на спадщину є обов»язковим, коли об»єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов»язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід»ємною частиною правовстановлюючого документа. З огляду на положення ст. 1216 ЦК України (спадкуванням є перехід прав та обов»язків від фізичної особи, яка померла до спадкоємців), враховуючи, що до позивача перейшло право на земельну ділянку , що належала спадкодавцеві за життя , але отримати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно в порядку спадкування за законом позивач не в змозі через відсутність у останнього оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно , суд знаходить, що питання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права власності на це майно. Відтак, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Таким чином, право позивача підлягає захисту, шляхом визнання за ним права власності на належну спадкодавцю земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Нововязівської сільської ради [PERSON]»ївського району Дніпропетровської області. Щодо визнання за позивачкою прав та обовязків спадкодавця на житловий будинок з господарськими спорудами № 136 по вул. Центральній в с. Нововязівське Юрївського району, суд виходить з наступного: - так, в судовому засіданні встановлено, що будинок № 136 по вул. Леніна (нині Центральна) с. Нововязівське Юрївського району Дніпропетровської області за життя [PERSON] належав останній на праві приватної власності, що підтверджено в судовому засіданні копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ № 229862, видане 01.07.2008 року на підставі рішення виконкому Нововязівської сільської ради № 24 від 16.06.2008 року (ас. 152); витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19824386 від 08.08.2008 року, згідно якого власником житлового будинку № 136 по вул. Леніна с. Нововязівське є [PERSON] (ас. 151); довідкою Павлоградського КП «МБТІ» № 74 від 17.06.2016 року про реєстрацію права власності на будинок № 136 по вул. Леніна (нині Центральна) в с. Новов»язівське [PERSON]»ївського району за [PERSON] (ас. 150); інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 61669873 від 17.06.2016 року , згідно якої власником вищевказаного будинку є [PERSON] (ас.149). З копії технічного паспорта на житловий будинок № 136 по вул. Леніна (нині Центральна) с. Нововязівське Юрївського району, виготовленого на імя власника [PERSON] від 16.03.2016 року (ас. 31-35), вбачається, що загальна площа житлового будинку складає 50, 6 кв. м., житлова площа становить 29, 5 кв. м. та будинок складається з: «А» - будинок, «а» - сіни, «Б» - сарай, «В» - гараж, «Г» - сарай, «№ 1-3» - огорожа, «Д» - убиральня, «Е» - навіс, «Ж» - літня кухня, «к» - колодязь. При цьому, відомостей про наявність самочинно збудованих споруд технічний паспорт не містить. Те, що вулиця «Леніна», на якій розташований спірний будинок, нині перейменована у вулицю «Центральна» підтверджено в судовому засіданні рішенням Нововязівської сільської ради Юрївського району «Про перейменування вулиць, провулків, розташованих на території Нововязівської сільської ради» від 29.01.2016 року (ас. 123). З матеріалів спадкової справи № 11/2013 до майна померлої 08.11.2012 року [PERSON], вбачається, що єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті останньої був її син [PERSON], який 22.05.2014 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7, 5431 га (ас. 64-88). Будь - яких інших спадкоємців за заповітом окрім [PERSON] в судовому засіданні не встановлено, окрім того, не встановлено, що будь - які інші особи зверталися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за законом. З витягів про реєстрацію в спадковому реєстрі відомостей про видачу свідоцтва про право на спадщину, вбачається, що єдиною особою, якій таке було видане після смерті [PERSON] є її син [PERSON] (ас. 11-13). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно ст. 1223 ЦК України спадкування за законом є вторинним стосовно спадкування за заповітом, оскільки настає у разі, в тому числі, не охоплення заповітом усієї спадщини. У таких випадках право на спадкування набувають особи, визначені у ст.ст. 1261 1265 ЦК України. Як вбачається з матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] заповітом останньої була охоплена лише спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7, 543 га (ас. 69), натомість, належний останній житловий будинок № 136 по вул. Леніна с. Нововязівське заповітом охоплений не був, а відтак спадкування останнього мало здійснюватися за законом. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу спадкування за законом мають діти спадкодавця. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього кодексу він не заявив про відмову від неї. З довідки Нововязівської сільської ради № 75 від 18.01.2013 року, що міститься у матеріалах спадкової справи № 11/2013 до майна померлої [PERSON] вбачається, що [PERSON] на день смерті [PERSON] мешкав разом з останньою та був з нею зареєстрований в [INFO], будь-які інші особи в даному будинку не зареєстровані (ас. 72). З копії паспорта [PERSON] серії АК № 601811 від 30.07.1999 року вбачається, що останній з 19.08.2008 року був зареєстрований за адресою [INFO], тобто в будинку належному на праві власності його матері [PERSON] (ас.71). Аналогічні відомості містяться в довідках Нововязівською сільської ради за № 532 від 11.03.2016 року (ас. 111), № 944 від 08.09.2015 року (ас. 112), що маються в матеріалах спадкової справи № 107/2015 до майна померлого [PERSON] (ас. 89-121), довідці Нововязівської сільської ради № 922 від 18.07.2016 року (ас. 195). Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що на момент відкриття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] з останньою постійно проживав та був зареєстрованим у належному їй будинку [PERSON], а відтак, відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, він вважається таким, що прийняв спадщину, при цьому даних про те, що він заявив про відмову від неї в судовому засіданні не встановлено. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, у випадках, якщо спадщина прийнята, проте, спадкоємцем не було одержано свідоцтва про право на спадщину або не здійснено державну реєстрацію права власності успадкованого майна, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, нормами цієї статті так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив його державну реєстрацію. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для \~ набуття\~ права \~власності\~ у\~ встановленому законодавством\~ порядку \~ спадкоємець \~повинен\~ здійснити\~ дії,\~ які\~ необхідні\~ для\~ набуття права\~ власності\~ на \~ визначене\~ нерухоме\~ майно, \~зокрема\~ на житловий будинок. Відповідно \~до \~пункту 6 \~постанови\~ \~Пленуму \~Вищого\~ спеціалізованого суду\~ України\~ з\~ розгляду\~ цивільних\~ і\~ кримінальних\~ справ\~ від\~ 07.02.2014\~року \~« Про\~ судову\~ практику \~в\~ справах\~ про\~ захист\~ права\~ власності\~ та\~ інших\~ речових\~ прав» - незалежно\~ від\~ часу \~прийняття\~ спадщини\~ вона\~ належить\~ спадкоємцеві\~ з\~ часу\~ відкриття спадщини (частина\~ п'ята статті \~1268\~ЦК), \~ проте\~ право\~ власності\~ на\~ нерухоме\~ майно\~ у\~ разі\~ прийняття \~спадщини\~ виникає \~у\~ спадкоємця \~з\~ моменту\~ державної\~ реєстрації \~речового\~ права\~ на\~ нерухоме\~ майно\~ (Закон\~ України\~ «Про державну\~ реєстрацію\~ речових\~ прав\~ на\~ нерухоме\~ майно\~ та\~ їх\~ обтяжень»). \~Разом \~ з\~ тим, \~ суди \~ повинні\~ розмежовувати \~право\~ на \~спадщину\~ як майнове\~ право \~( об'єкт\~ спадкування)\~ та \~виникнення\~ права \~власності\~ на\~ спадкове \~ майно\~, як \~ на\~ об'єкт \~нерухомого\~ майна.\~При\~ цьому,\~ наприклад,\~ спадкоємець\~ має\~ право\~ звернутися\~ із\~ заявою\~ про\~ державну\~ реєстрацію\~ переходу\~ права \~власності\~ до\~ органу,\~ що\~ здійснює \~державну \~реєстрацію\~ прав \~на \~ нерухоме \~майно,\~ після\~ прийняття\~ спадщини\~ в\~ порядку, передбаченому\~ законом.\~ Якщо\~ право \~власності \~спадкодавця \~не\~ було\~ зареєстровано \~ в\~ Державному\~ реєстрі \~речових\~ прав \~на \~нерухоме \~майно,\~ правовстановлюючими\~ є\~ документи, \~що\~ підтверджують\~ підставу \~для переходу\~ права\~ власності \~в\~ порядку\~ правонаступництва,\~ а\~ також\~ документи\~ спадкодавця, \~що \~підтверджують\~ виникнення\~ у\~ нього \~права власності\~ на\~ нерухоме\~ майно\~. Отже,\~ вирішення\~ порушених \~в\~ позовній\~ заяві \~вимог \~можливе \~шляхом звернення\~ позивача\~ до\~ органу,\~ що \~здійснює \~державну\~реєстрацію\~ прав на\~ нерухоме\~ майно,\~ а\~ саме\~ відповідно\~ до \~ст.\~27\~Закону \~України\~ «Про державну\~ реєстрацію \~ речових\~ прав\~ на\~ нерухоме\~ майно\~ та\~ їх\~ обтяжень»,\~ з\~ заявою\~ про \~державну\~ реєстрацію\~ переходу\~ права \~власності \~на житловий будинок № 136, з господарськими спорудами, що розташований по вул. Центральна (раніше Леніна) в с. Нововязівське Юрївського району Дніпропетровської області,\~ з\~ наданням\~ свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а зокрема вищевказаний житловий будинок серії САВ № 229862, виданого виконкомом Нововязівської сільської ради Юрївського району 01.07.2008 року, що підтверджує\~ виникнення\~ у\~ спадкодавця [PERSON] \~майнового права \~\~ на\~ нерухоме\~ майно. Оскільки,\~ [PERSON] за \~життя прийнявши спадщину у вигляді вищевказаного житлового будинку, що належав спадкодавцеві [PERSON] \~не\~\~ зареєстрував право\~ власності\~ на останній,\~ його права\~ та\~ обов'язки, \~як\~ спадкодавця, \~а \~саме,\~ зареєструвати\~ право\~ власності на \~дане\~ майно, перейшли\~ до \~спадкоємця\~ [PERSON]. Відповідно до рішення про відмову у державній реєстрації прав від 25.05.2016 року позивачу відмовлено у державній реєстрації права власності на спірну житловий будинок, у зв»язку з тим, що при поданні заяви не подані документи, що дають змогу встановити відповідність заявлених прав відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» (ас. 43), в звязку з чим позивач позбавлений можливості захистити свої права інакше як в судовому порядку. Таким\~ чином,\~ з'ясувавши\~ всі\~ обставини\~ справи, \~суд приходить\~ до\~ висновку,\~ що\~ позовні\~ вимоги\~ є\~ обґрунтованими,\~ повністю \~підтверджені документально, а\~ тому\~ підлягають\~ задоволенню\~ в\~ повному \~обсязі. Враховуючи волю позивача щодо залишення судових витрат по справі за ним (ас. 165), суд знаходить можливим залишити судові витрати по справі за позивачем.

Outcome: approved