Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивачка звернулася із вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 12.03.2007 року рішенням Скадовського районного суду Херсонської області шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Від подружнього життя мають сина: [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Після розірвання шлюбу позивачка знову вийшла заміж. Рішенням Скадовського районного суду від 17 серпня 2007 року стягнуто з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, до повноліття дітей, починаючи з 21.06.2007 року. Після отримання виконавчого листа відповідач сплачував аліменти в добровільному порядку, але ця допомога мала мінливий характер. В результаті невиконання відповідачем зобов'язань за судовим рішенням позивачка 02.04.2012 року звернулась для примусового виконання рішення. Заборгованість відповідача станом на 03 лютого 2014 року становить 23285,29 грн. В результаті вищевикладеного просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення виплати аліментів у розмірі 86385,00 грн. та судові витрати. В судове засідання представник позивачки з'явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання з'явилися, відповідач надав на адресу суду заперечення проти позову, пояснили в судовому засіданні, що відповідач знав про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, але аліменти за період, за який позивачкою нарахована сума заборгованості, не сплачував, оскільки дитина в той період проживала з ним та знаходилась на його утриманні. Відповідачу стало відомо про наявність виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду лише 09.12.2013 року, коли до нього прийшла державний виконавець з двома понятими робити опис майна. Відповідач не відмовляється сплачувати аліменти, але винним себе у виникненні заборгованості не вважає, оскільки аліменти не сплачував тому, що ці гроші йшли на утримання сина за час спільного проживання. Більше того, на даний час із його заробітної плати вираховуються аліменти за поточний місяць, а також кожного місяця частково вираховується виникла заборгованість. Приймаючи до уваги вказане, з урахуванням матеріального стану відповідача, просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Свідок старший державний виконавець Синякова К.В. в судовому засіданні пояснила, що виконавче провадження про примусове стягнення з відповідача аліментів відкривала не вона, а інший державний виконавець, до свого виконання провадження вона прийняла у вересні 2013 року, розрахунки заборгованості по аліментам здійснювала вона. На момент прийняття провадження встановити місце роботи боржника було неможливим. На перший виклик боржник не з'явився. Місце роботи боржника стало відомо 09.12.2013 року після візиту державного виконавця зі свідками до місця проживання боржника, де його мати повідомила про місце його роботи. Після цього до місця роботи був направлений відповідний запит та почалося стягнення з його заробітної плати аліментів та заборгованості по аліментам за минулі місяці, яке триває і на даний час. На другий виклик 03.02.2014 року боржник з'явився та надав необхідні документи. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача та його представника, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Скадовського районного суду від 17 серпня 2007 року по справі № 2-836/07, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, до повноліття дітей, починаючи з 21.06.2007 року. 02.04.2012 року за зверненням позивачки було відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного рішення Скадовського районного суду від 17 серпня 2007 року по справі № 2-836/07. Із розрахунку заборгованості від 03.02.2014 року, розробленого старшим державним виконавцем ВДВС Скадовського РУЮ вбачається, що заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 01.01.2014 року становить 23285,29 грн. Відповідач [PERSON] на даний час навчається в приватному вищому навчальному закладі «Новокаховський політехнічний інститут» та сплачує за навчання, що підтверджується довідкою-викликом № 873 від 02.12.2013 року та копіями квитанцій, наданими відповідачем в судовому засіданні. Окрім того, згідно довідки від 11.08.2014 року № 34 [PERSON] дійсно працює в Скадовському РЕЗ и ЕМ з 06.06.2006 року, йому нараховано заробітної плати з січня 2014 року по липень 2014 року 32313,42 грн., з яких вираховано аліментів за поточні місяці 6806,95 грн. та заборгованість по виплаті аліментів в сумі 4537,96 грн. Відповідно до ч. 1,2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З урахуванням того, що відповідач навчається, сплачує за навчання, а також те, що він на даний час регулярно сплачує аліменти на утримання дитини та частково погашає виниклу заборгованість по виплаті аліментів, окрім цього, розмір його заробітної плати об'єктивно не дозволяє йому сплачувати неустойку в заявленому розмірі, на думку суду, розмір неустойки, яка повинна бути стягнута за прострочення виплати аліментів, необхідно суттєво зменшити та стягнути її з відповідача на користь позивачки в розмірі 3000,00 грн., який суд вважає таким, що буде найбільш об'єктивно враховувати ступінь вини, матеріальний стан відповідача, а також можливість останнім в подальшому сплачувати аліменти на утримання дитини, враховуючи також її інтереси. Із копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 2 від 18.03.2014 року (а.с.20) вбачається, що [PERSON] сплатила за правову допомогу адвоката 1500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам, що складатиме суму 52,50 грн.

Outcome: partial