Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач мотивує свої вимоги тим, що зареєстрований за адресою [ADDRESS] та на даний час проживає в Німеччині.З відповідачкою в [ADDRESS] проживає його син [PERSON], [INFO]. [PERSON] надає постійну матеріальну допомогу на утримання сина, спілкується з ним по телефону, скайпу, при кожному приїзді в Україну зустрічається з сином, проводить з ним час. В березні 2016 року звернувся до відповідачки з проханням надати дозвіл на виїзд сина до нього в Німеччину влітку на один місяць на власному автомобілі, однак, відповідачка не надає на це своєї згоди. Вважає, що він як батько дитини має рівні права з матір'ю на участь у вихованні дитини і просить надати дозвіл на виїзд до Федеративної республіки Німеччини неповнолітнього [PERSON], [INFO] без нотаріальної згоди матері неповнолітньої дитини [PERSON] на період літнього відпочинку 2016 року на один місяць та надати дозвіл [PERSON] на оформлення проїзного документа на ім'я [PERSON], [INFO], без нотаріальної згоди матері [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю. [PERSON] зазначив, що він зареєстрований в [ADDRESS], а на даний час проживає в Німеччині тимчасово в будинку [PERSON], з якою співмешкає в незареєстрованому шлюбі, мають двох спільних дітей, він має посвідку на проживання до 3.08.2018 року. [PERSON] займається приватною діяльністю, має свій косметичний салон, на рахунку має кошти в розмірі 30 000 євро, надала письмовий договір поруки, за яким вона взяла на себе повну відповідальність перед Органом у справах іноземних громадян/дипломатичним представництвом за покриття витрат на перебування, проживання та повернення іноземного громадянина [PERSON], [INFO].Тому вважає, що він має рівні з матір'ю дитини права і бажає влітку в серпні 2016 року з [PERSON] виїхати в Німеччину та провести з сином разом відпочинок, тому просить позов задовільнити. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки, відповідач своїх доходів не має, в Німеччині за проживання дитини [PERSON] поручається чужа для нього людина, тому вона не погоджується надати дозвіл на виїзд дитини за кордон. Представник Служби у справах дітей Охтирської міської ради позов не підтримала та пояснила, що Орган опіки та піклування Охтирської міської ради вважає недоцільним надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон до Федеративної республіки Німеччини [PERSON], 29.12.2004 року та надання дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду дитини без згоди матері за межі України, оскільки [PERSON] має посвідку на проживання в Німечинні, однак ніде не працює, матеріально його утримує жінка, яка ніби-то є його співмешканкою, крім того у договорі поруки, наданого [PERSON] не конкретно визначений термін перебування дитини в Німечинні, тому просила в задоволенні позову відмовити. Суд проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 5). Дитина проживає разом з матір'ю за адресою [ADDRESS]. [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS](а.с.4),ніде не працює, тимчасово проживає в [ADDRESS], має посвідку на проживання до 03.08.2018 року (а.с.22, 55), співмешкає з [PERSON], з якою мають двох спільних дітей [PERSON] та [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.59-60). На час розгляду справи судом [PERSON] перебуває в Україні, за місцем своєї реєстрації. [PERSON], яка проживає в [ADDRESS] відповідно до договору поруки взяла на себе повну відповідальність перед органом у справах іноземних громадян/дипломатичним представництвом за покриття витрат на перебування, проживання та повернення іноземного громадянина [PERSON], [INFO], який проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.61). Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст.150, ст. 155 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав мають грунтуватись на повазі до дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України». Частиною 2 статті 4 вказаного Закону встановлено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.2 ч.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №932 від 11 липня 2007 року, виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, зі змісту вказаних вище норм вбачається, що у разі наявності відмови одного з батьків про надання дозволу на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон, такий виїзд може бути дозволено на підставі рішення суду. Ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із положеннями ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. В частині 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що в розумінні ст.10, ст.60 ЦПК України позивачем та його представником не надано суду належних, допустимих, переконливих доказів в обґрунтування позовних вимог. Надані позивачем та його представником в обгрунтування своїх вимог письмові документи, зокрема: статус перебування в Німеччині [PERSON], фінансовий статус клієнта банку [PERSON], договір поруки [PERSON] не є належними доказами в даному випадку, тому суд не може прийняти їх до уваги. При цьому суд виходить з того, що позивач не надав відомості про свої доходи, місце роботи, оскільки, він офіційно ніде не працює, а фінансовий стан [PERSON], договір поруки [PERSON], яка проживає у [ADDRESS], яким вона бере на себе повну відповідальність перед Органом у справах іноземних громадян/дипломатичним представництвом за покриття витрат на перебування, проживання та повернення [PERSON], [INFO] не може вважатися належним доказом, так як [PERSON] є чужою людиною для [PERSON] Згідно висновку від 13 липня 2016 року орган опіки і піклування Охтирської міської ради вважає недоцільним надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон до Федеративної республіки Німеччини [PERSON], [INFO] та надання дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду дитини без згоди матері за межі України (а.с.79). Крім того, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував дійсну необхідність виїзду дитини за кордон та не вказав у позові конкретний період, на який необхідно дати дозвіл на виїзд. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю за необґрунтованістю вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed