Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

Позивач МТСБУ в листопаді 2017 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача в порядку регресу суму витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 36456 грн. 76 коп., витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 680 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 коп. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 20 грудня 2015 р., близько 22 год. 40 хв., на вул. Радунській в м. Києві з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода. На дату скоєння ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина відповідача підтверджується постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 р. Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON]. Цивільно-правова відповідальність останнього була застрахована в АТ «СГ «ТАС» згідно полісу № АЕ/5522348, що діяв на момент ДТП. 30 грудня 2015 р. потерпілий повідомив про страховий випадок та 02 березня 2016 р. з метою отримання відшкодування звернувся в МТСБУ. Згідно Звіту № 5139/01/16 від 20 грудня 2015 р., складеного спеціалістом ТОВ «Сател Груп», розмір завданих збитків становить 36456 грн. 76 коп. Таким чином, розмір регламентної виплати склав 36456 грн. 76 коп. Крім того, МТСБУ були понесені витрати у зв'язку з залученням аварійного комісара в розмірі 680 грн. 00 коп. 24 травня 2016 р. позивачем було перераховано потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 36456 грн. 76 коп. Оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а отже має право зворотної вимоги до відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, відповідно до якого позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить задовольнити, щодо прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Враховуючи вимоги даної норми закону, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Так, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 20.12.2015 р. о 22 год. 40 хв., в м. Києві по вул. Радунській, [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не виконав вимогу ПДР 10.2, внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль [NUMBER], що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, після чого з місця ДТП зник, не дочекавшись працівників поліції, чим порушив п. 10.2 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП. Згідно постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 р., винним у скоєнні ДТП, що сталася 20.12.2015 р. близько 22 год. 40 хв., в м. Києві по вул. Радунській, було визнано [PERSON] та піддано до адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. З матеріалів справи вбачається, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON] Цивільно-правова відповідальність автомобіля [NUMBER] була застрахована в АТ «СГ «ТАС» на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5522348, що діяв на момент ДТП. На дату скоєння ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу відповідно до звіту № 5139/01/16 від 19 січня 2016 р. про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу: автомобіля [NUMBER] складає 36456,76 грн. без ПДВ. Крім того вбачається, що МТСБУ були понесені витрати у зв'язку з залученням аварійного комісара в розмірі 680 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням № сф0000028р від 24.02.2016 р. Встановлено, що 30 грудня 2015 р. потерпілий повідомив МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду (страховий випадок), а 02 березня 2016 р. звернувся з заявою про отримання відшкодування завданої шкоди. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка буда заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю та майну третьої особи. Доказів того, що відповідачем на користь потерпілого були відшкодовані збитки, завдані внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем не надано. Відповідно до підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як вбачається з матеріалів справи, 24 травня 2016 р. позивачем було відшкодовано зазначену шкоду потерпілому [PERSON] в розмірі 36456,76 грн., згідно наказу № 4076 від 23.05.2016 р., що підтверджується даними платіжного доручення № 4076рв від 24.05.2016 р.. Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Відповідно до пункту 38.2.1 ст.38 вище приведеного Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Таким чином, оскільки позивач виплатив грошові кошти на відшкодування завданих дорожньо-транспортною пригодою збитків, він має право регресної вимоги до відповідача на відшкодування понесених збитків. Враховуючи викладене вище, виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП, яка мала місце з вини відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. З огляду на наведене, позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1600,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved