Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до синів свого цивільного чоловіка - [PERSON] і [PERSON] про зміну черговості одержання права на спадкування і просила: встановити юридичний факт, що вона знаходилася із [PERSON] у цивільному шлюбі з вересня 2002 року та проживала з ним однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини після його смерті; надати їй, як спадкоємцю четвертої черги, право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, які мають право на спадкування; усунути відповідачів від права спадкування майна спадкодавця [PERSON] посилаючись на те, що 12 липня 2012 року помер її цивільний чоловік [PERSON], з яким фона перебувала у фактичних шлюбних стосунках і проживала однією сімєю з вересня 2002 року до дня його смерті. З січня 2011 року [PERSON] постійно знаходився у тяжкому фізичному стані і потребував стороннього догляду. З серпня 2011 року чоловік неодноразово проходив хіміотерапію та опромінювання, у звязку з онкологічним захворюванням йому була встановлена перша група інвалідності. Вона опікувалася своїм чоловіком та доглядала його. За спільні кошти вони купували необхідні ліки, оплачували комунальні послуги та квартирну плату. Відповідачі не приймали ніякої участі у покращенні становища їх батька, не переймалися його життям та здоровям, не надавали йому жодної допомоги. Після смерті батька відповідачі до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернулися. Під час розгляду справи позивачка вточнила свої позовні вимоги і з тих же підстав, що і в первісному позові, просила: встановити юридичний факт, що вона знаходилася зі [PERSON] у цивільному шлюбі з вересня 2002 року та проживала з ним однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини; надати їй, як спадкоємцю четвертої черги, право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, які мають право на спадкування; усунути відповідачів від права спадкування майна спадкодавця [PERSON] (а.с. 29 31). В судове засідання позивачка не прибула, направила для участі в розгляді справи свого представника, який позов підтримав і пояснив, що починаючи з 2002 року позивачка з дочкою і [PERSON] постійно проживали разом [INFO] по проїзду Електровозному в м. Харкові однією сімєю. Бюджет їх родини складався з пенсії [PERSON] і заробітної плати позивачки, яка працювала у магазині. Також цьому будинку жили мати [PERSON] [PERSON] і його брат. Спочатку померла мати, потім [PERSON], а потім і його брат. Зараз у будинку проживає позивачка і третя особа [PERSON], який вселився в нього у 2014 році. Відповідачі в судове засідання повторно не прибули, про час і місце проведення судових засідань двічі повідомлялися заздалегідь і належним чином через оголошення в пресі. Судові повістки, направлені за їх можливою адресою місця проживання в державі Ізраїль, повернулися до суду із відміткою пошти про те, що адресати вибули (а.с. 114). Причин неявки суду відповідачі не повідомили, заперечень проти позову не надали, заяви про відкладення розгляду справи від них не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Під час розгляду справи ухвалою суду до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача було залучено [PERSON] (а.с. 111), який позов не визнав, надав суду письмові заперечення і в судовому засіданні пояснив, що він є прямим спадкоємцем покійного [PERSON], який був його рідним дядьком. Діти спадкодавця відмовилися від спадщини на його користь. Позивачка ніяких прав на спірний будинок не має. Останнім часом [PERSON] хворів на рак горла, потребував допомоги і він допомагав йому матеріально. Останній раз він бачив його за два дні до смерті. Після смерті дядька, півтора роки тому він вже переїхав жити до спірного будинку. До нотаріальної контори з метою оформлення спадщини звернувся через два роки після смерті дядька. Представник третьої особи позов не визнав і надав в судовому засіданні пояснення, які цілком збігаються з письмовими запереченнями відповідача, згідно яких: позивачка і [PERSON] ніколи не проживали як чоловік та дружина, позивачка лише знімала кімнату в його будинку; жодних доказів того, що відповідачі ухилялися від надання своєму батьку допомоги, суду не надано; покійний [PERSON] ніколи не був у безпорадному стану і не від кого не просив допомоги; необхідність усувати відповідачів від права на спадкування після смерті їх батька відсутня, оскільки відповідачі спадщину після його смерті взагалі не прийняли; навіть, якщо позивачка і перебувала із [PERSON] у цивільному шлюбі, то вона може бути лише спадкоємцем четвертої черги, але позивачка пропустила строк на прийняття спадщини після його смерті. Вислухавши представника позивача, третю особу та його представника, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінив надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Судовим розглядом встановлено, що спірним майном є житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: м. Харків, проїзд Електровозний, 3/1, який належить на праві власності: [PERSON] ? частина на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 27 березня 1985 року Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-1215, і по ? частині [PERSON] та її сину [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 27 березня 1985 року Четвертою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-1217, що підтверджується довідкою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 1902660 від 28 листопада 2014 року (а.с. 83). В 1999 році колишня дружина [PERSON] [PERSON] розірвала з ним шлюб і разом з їх синами відповідачами [PERSON] Дм.С. і [PERSON] Ден.С. виїхала на постійне проживання до держави Ізраїль. У 2002 році [PERSON] привіз до спірного житлового будинку позивачку [PERSON] з неповнолітньою дочкою, зі згоди своєї матері та брата вселив її з дочкою до будинку і з цього часу постійно проживав з [PERSON] у фактичних шлюбних стосунках однією сімєю до моменту своєї смерті. Помер [PERSON] 12 липня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть (а.с. 53). Протягом цих десяти років [PERSON] і [PERSON] мали спільний бюджет, який складався із пенсії [PERSON] і заробітної плати [PERSON], і вели спільне господарство. Починаючи з січня 2011 року стан здоровя [PERSON] став погіршуватися, і у нього було діагностовано онкологічне захворювання злоякісну пухлину горла. З серпня 2011 року [PERSON] неодноразово проходив лікування за допомогою хіміотерапії та опромінювання, але стан його здоровя не покращився, він став потребувати постійного стороннього догляду, у звязку з чим [PERSON] 27 лютого 2012 року була встановлена перша група інвалідності, що підтверджується копією довідки МСЕК серії 1-ААБ № 160898 (а.с. 7). Позивачка [PERSON] постійно опікувалася своїм чоловіком, доглядала його і надавала йому усю необхідну допомогу. За спільні кошти вони купували необхідні ліки та оплачували комунальні послуги за будинок, в якому разом жили. Відповідачі постійно проживали в державі Ізраїль, були обізнані про стан здоровя свого батька, але не приймали ніякої участі у покращенні його становища, не переймалися його життям та здоровям, не надавали йому жодної допомоги. Протягом 2011 2012 років [PERSON] постійно проходив лікування як амбулаторне, так і стаціонарне, що підтверджується виписками з його історій хвороб та епікризами з лікарень (а.с. 8 25), але стан його здоровя неупинно погіршувався і 12 липня 2012 року [PERSON] помер. Після смерті батька відповідачі до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталися. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини через два роки звернувся племінник [PERSON] третя особа [PERSON] (а.с. 50), який восени 2014 року вселився в спірний будинок, в якому було зареєстроване його місце проживання. Факт знаходження позивачки [PERSON] і [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах і спільного їх проживання з 2002 року у будинку № 3/1 по проїзду Електровозному у м. Харкові підтверджений в судовому засіданні показаннями свідків. Свідок [PERSON] пояснила суду, що у [PERSON] була дружина та двоє синів, але вони виїхали до Ізраїлю. У 2002 році [PERSON] привіз до будинку, де він проживав з мамою та братом - [PERSON], позивачку [PERSON] з дочкою. Вони стали жити однією сімєю. Дочка ходила до школи. В будинку чотири кімнати: дві окремі і дві прохідні. [PERSON] з дружиною та дочкою займали дві кімнати, а його мати з братом дві інші. Жили дружно, сварок не було, допомагали один одному. [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство. Коли [PERSON] сильно захворів, то дружина його постійно доглядала. Вона також допомагала [PERSON] доглядати чоловіка, оскільки [PERSON] ще працювала неподалік у магазині. Останні три місяці життя стан здоровя [PERSON] був жахливий, він постійно ходив в масці, з під неї все текло, годували його через зонд. Тетяна надавала чоловіку усю можливу та необхідну допомогу. Племінник [PERSON] - [PERSON] його не відвідував і ніякої допомоги не надавав, на похорон [PERSON] не приходив. Свідок [PERSON] пояснила суду, що є сусідкою позивачки. В 1999 році мати [PERSON] [PERSON] сказала їй, що дружина сина Рита з синами поїхала жити до Ізраїлю. В 2002 році [PERSON] привіз до будинку нову дружину з дочкою позивачку [PERSON] До дочки [PERSON] [PERSON] ставився як до своєї рідної, вважав її за свою дитину. Жили вони дружно, однією сімєю. Дочка виросла, видали її заміж. Після його смерті його брат [PERSON] сказав, що будинок повинен залишитися позивачці. Відповідач [PERSON] приїздив на похорон батька, але на саме поховання не встиг, у звязку з запізненням літака, а був на поминках, де привселюдно сказав позивачці, маючи на увазі спадщину батька: «[PERSON], нехай все буде Вам». Свідок [PERSON] пояснила суду, що протягом тривалого часу вона працювала дільничним лікарем-терапевтом Харківської міської поліклініки № 18 і часто відвідувала сімю [PERSON]. Спочатку її майже двічі на місяць викликали до [PERSON], а, починаючи з 2011 року, і до [PERSON], який захворів на рак гортані. На той час він знаходився на обліку у онколога і ще не був важким хворим. Протягом усього цього часу вона бачила у будинку дружину [PERSON] на імя [PERSON] і її дочку. Бабуся [PERSON] казала їй, що [PERSON] - це дружина сина. [PERSON] вона відвідувала протягом двох останніх років її життя. Окрім показань вищенаведених свідків факти постійно спільного проживання позивачки зі [PERSON] починаючи з 2002 року до його смерті підтверджуються наступними доказами: -ксерокопією амбулаторної карти позивачки з КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 18», згідно якої [PERSON] з 2002 року проживає за адресою: [INFO]; -СД диском з відеозаписом весілля дочки позивачки, яке відбулося 29 лютого 2008 року, і на якому в якості батьків нареченої були присутні позивачка [PERSON] та [PERSON]; -27 фотознімків, на яких відображений покійний [PERSON] з членами своєї родини дружиною [PERSON], її дочкою, зятем та онукою у приміщеннях та дворі спірного будинку. Проаналізувавши усі вищенаведені докази як кожний окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність юридичного факту, що [PERSON] знаходилася зі [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах і постійно проживала з ним однією сімєю з вересня 2002 року в будинку № 3/1 по проїзду Електровозному в м. Харкові до часу його смерті 12 липня 2012 року. Оскільки судовим розглядом встановлено, що відповідачі спадщину після смерті свого батька [PERSON] не приймали і спадкоємці першої черги відсутні, то відсутні і підстави для усунення відповідачів від спадщини і надання позивачці права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, а тому в цій частині позовних вимог суд вважає за необхідне позивачці відмовити. Відповідно до ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 224 226, 259 ЦПК України, суд -

Outcome: partial