Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач Оржицька районна державна адміністрація Полтавської області (орган опіки та піклування) звернулась до Оржицького районного суду Полтавської області в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У позовній заяві зазначено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що з 13 грудня 2016 року по даний час діти [PERSON] та [PERSON] знаходяться у комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Полтавської обласної ради, а малолітній [PERSON] перебуває у Кременчуцькому обласному спеціалізованому будинку дитини Полтавської обласної ради. Відповідач [PERSON] разом з дітьми не проживає, не утримує їх матеріально, не виховує, веде аморальний і бродячий спосіб життя, ніде не працює. Службою у справах дітей з [PERSON] неодноразово проводилася профілактична робота з приводу виховання дітей, поведінки її як матері, але як вказує позивач висновків відповідачка не зробила. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач вважає, що є підстави для позбавлення батьківських прав відповідача згідно п. 2 ч. 1 статті 164 Сімейного кодексу України та просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON], [INFO] року народження, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та стягнути аліменти в розмірі 1/2 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на користь тієї особи чи закладу де будуть проживати діти. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, у своїх поясненнях посилалася на обставини, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання 09.10.2017 року не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. В судовому засіданні 02.10.2017 року позов не визнала, просила не позбавляти її батьківських прав. Представник служби у справах дітей Оржицької районної державної адміністрації в судовому засіданні просила позов задовольнити. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника третьої особи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов Оржицької районної державної адміністрації Полтавської області (орган опіки та піклування) в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], який народився [INFO] року. Відомості про батька у свідоцтві про народження [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с. 5, 9). Також, відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком дітей у їх свідоцтвах про народження вказаний [PERSON] (а.с. 4, 6). [INFO] року батько [PERSON] та [PERSON] [PERSON] [PERSON] помер (а.с. 8). За заявою відповідачки [PERSON] малолітній [PERSON] з 13.12.2016 року влаштований в Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини на повне державне утримання (а.с. 21, 25). Діти відповідачки [PERSON] та [PERSON] з 13.12.2016 року знаходяться у комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Полтавської обласної ради (а.с. 26-27). Згідно висновку Оржицької районної державної адміністрації є можливість і доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Суд приймає також пояснення представника служби у справах дітей Оржицької районної державної адміністрації Сокол С.І. про те, що відповідачка не приймає жодної участі у вихованні та утриманні дітей, щодо яких ставиться питання про позбавлення відповідачки батьківських прав, не цікавиться її життям, станом її здоров'я, успіхами у навчанні, потребами, за час перебування дітей у відповідних держаних закладах жодного разу не з'являлася до дітей, не вживала заходів для того, щоб повернути дітей до себе, не працює і не робить спроб працевлаштуватися, самостійний дохід у відповідачки відсутній, хоча вона є працездатною особою. Представник служби у справах дітей також повідомила, що відповідачка раніше була позбавлена батьківських прав щодо іншої своєї доньки. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 27.02.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» (зі змінами), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 164 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дітей. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено належними доказами, які додані до матеріалів справи [PERSON] ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, вживає алкогольні напої, життям та здоров'ям дітей не цікавиться, належних умов для життя дітей не створює, матеріальної допомоги на їх утримання не надає (а.с. 11-15, 20). Відповідно до ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 5) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відомості про доходи відповідачки, про перебування на її утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, про наявність у неї рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, суду не надані. Проаналізувавши встановлені судом обставини, суд приходить до висновку наявність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [PERSON], [PERSON], оскільки вона свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, ухиляється від виховання дітей. Відповідач [PERSON] не бере належної участі в утриманні своїх дітей, тому в суду є всі передбачені законом підстави для стягнення аліментів. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved