Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач КП «Теплоенергетик» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за використану теплову енергію, посилаючись на те, що відповідачка зареєстрована за адресою: [INFO]. На адресу відповідача надаються послуги теплопостачання. Шляхом створення особового абонентського рахунку №208002934 та видачею абонентської книжки сторони вступили у фактичні договірні відносини. Однак, в порушення вимог ст.526 ЦК України відповідач надані послуги не оплачує. Заборгованість за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2013 року по 01.05.2017 року складає 9137,58 грн. основного богу, а також, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України 2059,23 грн. інфляційних витрат та 312,35 грн. три відсотки річних. Просив суд стягнути з відповідача загальну заборгованість у розмірі 11509,16 грн., а також, сплачений при подачі позову до суду судовий збір в розмірі 1600 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, від неї до суду не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому її неявка в судове засідання визнана судом без поважних причин. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст.280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалює заочне рішення у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, у звязку з чим підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ч. 1 ст.\~901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобовязання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобовязанням. Судом встановлено, що власником квартири №47 за адресою: площа Дружби Народів, 7, м. Кропивницький, є [PERSON], що підтверджується довідкою КП ЖЕО №2 від 01.12.2017 року №7095 (а.с.45) та інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №105729187 від 30.11.2017 року (а.с.46). Шляхом взяття на баланс особового абонентського рахунку №208002934, видачею абонентської книжки сторони вступили в договірні відносини, відповідно до яких КП «Теплоенергетик» надає послуги теплопостачання за адресою: площа Дружби Народів, 7, кв.47, м. Кропивницький. Відповідач отримує теплову енергію і повинна вчасно її оплачувати. Згідно ст.68 ЖК України наймач зобовязаний щомісячно сплачувати комунальні послуги, у тому числі, і за послуги теплопостачання. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п.1 ст.30 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Частиною 6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно зазначених норм закону споживач зобовязаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Судом встановлено, що відповідач належним чином та в повному обсязі зобовязання по оплаті послуг з теплопостачання не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість за використану теплову енергію за період з 01.10.2013 року по 01.04.2017 року в розмірі 9137,58 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості абонента №208002934 (а.с.5). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а при відсутності таких умов та вказівок - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за отримані послуги з теплопостачання за період\~з 01.10.2013 року по 01.04.2017 року в розмірі 9137,58 грн. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Враховуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги, що правовідносини, які склалися між сторонами з приводу надання послуг з теплопостачання є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обовязків сторін, на боржника покладено певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондується право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги, таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобовязань на них поширюється дія ч. 2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання, при цьому в порядку ч. 1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, на підставі чого суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 312,35 грн. та інфляційні витрати в розмірі 2059,23 грн. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати в загальній сумі 1600 грн.

Outcome: approved