Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини і визнання права власності на: земельну ділянку площею 6,60 га, масив № 5, ділянка № 8, розташовану на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право власності на землю серії I-ОД № 057318 від 23.06.2003 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 24/12, яка належить [PERSON], вказуючи, що вона являється єдиним спадкоємцем майна, що відкрилося після смерті її матері [PERSON], яка померла 23 січня 2005 року, оскільки спадкоємців інших черг за законом, заповітом або спадкоємців які б мали право на обовязкову спадкову частку, не має. Оформити свої спадкові права нотаріально позивач на даний час не може через те, що при зборі документів до нотаріуса було втрачено оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку, у зв'язку з чим звертається до суду з зазначеним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, представив заяву згідно якої позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати за його відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав заяву згідно якої просив розглянути справу за його відсутністю, не заперечуючи проти позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 23 січня 2005 року померла рідна мати позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 420983, актовий запис № 03. Після смерті матері відкрилась спадщина на: земельну ділянку площею 6,60 га, масив № 5, ділянка № 8, розташовану на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право власності на землю серії I-ОД № 057318 від 23.06.2003 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 24/12, яка належить [PERSON]. У встановлений законом шестимісячний термін позивачка звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини, але їй було відмовлено у звязку з тим, було втрачено оригінал державного акту на земельну ділянку. Позивачкою було зробила оголошення у газеті «Советское Приднестровье» за 03.09.2015 року, згідно якого втрачений державний акт на право приватної власності землю серії I-ОД № 057318 від 23.06.2003 року на земельну ділянку площею 6,60 га, масив № 5, ділянка № 8, розташовану на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, акт зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 24/12, яка належить [PERSON] вважається недійсним, яке знаходиться у матеріалах справи. Згідно з п. 6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем часом народження цієї особи. При зверненні позивачки до відділу земельних ресурсів у Білгород-Дністровському районі з питання щодо отримання дублікату державного акту на земельну ділянку, їй було видано довідку, що дана земельна ділянка належить [PERSON] На даний час позивачка фактично прийняла відкриту після смерті матері вищезазначену спадщину, оскільки постійно проживала разом з нею, допомагаючи підтримувати господарство і до теперішнього часу продовжує здійснювати діяльність повязану з користуванням та володінням спадкового майна та прийняла на зберігання правовстановлюючі документи. У відповідності зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець, що постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмовлення від неї. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування по черзі. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ст. 1261 ЦК України в першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з чоловіка і жінки, що пережив і батьки. Факт, підтверджуючий, що позивачка являється донькою померлої спадкодавеці підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯИ № 748501 від 18.10.1952 року, згідно свідоцтва про шлюб серії II-АГ № 299549 від 08.11.1970 року позивачка змінила прізвище «Кравченко» на «Шпак». Згідно ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Позивачка від спадщини не відмовлялася, заяв не подавала, тому є єдиною спадкоємицею спірного майна. Згідно відповіді Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори № 1989/01-16 від 09.10.2015 року повідомлено, що спадкова справа № 273/2005 до майна померлої 23.01.2005 року [PERSON] зведена за заявою про прийняття спадщини дочки померлої [PERSON]. Інших заяв про прийняття або про відмову від прийняття спадщини не надходило. Як передбачено ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки спадкодавця, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. Статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст, 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Відповідно до ст. 81 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України - захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Враховуючи, що позивачка являється єдиною спадкоємицею спадкового майна, інших спадкоємців за законом та заповіту не має, те, що позивачка фактично прийняла у своє володіння спадщину, суд вважає, позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на: земельну ділянку площею 6,60 га, масив № 5, ділянка № 8, розташовану на території Миколаївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до Державного акту на право власності на землю серії I-ОД № 057318 від 23.06.2003 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 24/12, яка належить [PERSON], яка померла 23.01.2005 року обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню попередньо встановивши факт приналежності земельної ділянки померлій та визнавши державний акт втраченим.

Outcome: approved