Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивач ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації [PERSON] звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.04.2011 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк», правонаступником прав і обовязків якого є Публічне акціонерне товариство «ВіЕйБі Банк», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №ВL_ЖГ00029652, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на задоволення поточних потреб у сумі 8000,00грн., з встановленням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 20% річних, та з терміном повернення кредиту не пізніше 21.04.2013 року, а позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції в порядку та на умовах визначених договором. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, перерахувавши позичальнику грошові кошти у сумі 8000,00грн., але відповідач в порушення умов договору свої зобовязання не виконав у повному обсязі, в зв»язку з чим станом на 13.08.2015 року має заборгованість у загальному розмірі 32717,53грн., яка складається з наступного: 3369,78грн.-заборгованість по поверненню кредиту; 1949,30грн.-заборгованість по сплаті процентів; 1072,62грн.-заборгованість по комісії; 26325,83грн.-штраф за несвоєчасне виконання зобовязання. Зазначену суму заборгованості просять стягнути з відповідачки [PERSON] на їх користь. Представник позивача ПАТ «ВіЕйБі Банк» в судове засідання не зявився. Про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Суду надана заява з проханням справу розглянути у відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Суду надала заяву з проханням справу розглянути у її відсутності, а також заяву з проханням застосувати вимоги закону щодо спливу строку позовної давності в частині стягнення з неї суми штрафу за несвоєчасне виконання зобовязання. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши надані докази, (в межах заявлених позовних вимог), вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти . Відповідно до договору банківського обслуговування №ВL_ЖГ00029652 від 21.04.2011 року встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого сторонами були прийняті на себе взаємні зобов'язання, а саме: банк надав позичальнику грошові кошти у сумі 8000,00грн. на строк і на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобовязалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, передбачені договором, та виконати інші свої зобовязання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Термін повернення кредиту 21.04.2013 року,процентна ставка 20,00%, комісія за управління кредитом 1,75% від суми кредиту(а.с.6-18). Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Закону сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору, як зазначено у ст. 628 ЦК України становлять умови(пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Судом встановлено, що 21.04.2011 року між сторонами саме в письмовій формі був укладений договір банківського обслуговування №ВL_ЖГ00029652, який підписаний уповноваженої особою позивача та відповідачем [PERSON]. Таким чином, на підставі наданих письмових доказів судом встановлено, що між сторонами був укладений договір, відповідно до умов якого, сторонами були прийняті на себе взаємні права та обовязки. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не допускається. Позивач виконав свої зобовязання за укладеним договором, що відповідачем не оспорюється. Відповідно до п.4.2, 4.3 укладеного між сторонами договору, у випадку невиконання позичальником свого обовязку, при тому, що прострочення виконання боргових зобовязань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити штраф у розмірі, зазначеному в п. 8 спеціальної частини договору. У випадку прострочення позичальником сплати або не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань. Пунктом 6.4 укладеного між сторонами договору передбачено, що він набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за ним. Згідно розрахунку заборгованості за договором №ВL ЖГ00029652 від 21.04.2011 року, наданого позивачем, загальна сума заборгованості за кредитним договором, укладеним з відповідачем [PERSON] станом на 13.08.2015 року складає 32717,53грн., в тому числі: заборгованість за кредитом 3369,78грн., за відсотки 1949,30грн., комісія за розрахункове обслуговування 1072,62грн., штраф (плата за пропуск платежів) 26325,83грн.(а.с.4-5) Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові(частина 4 статті 267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності загальна і спеціальна. Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Положеннями ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені). Разом з тим, згідно зі ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як встановлено судом, договір про збільшення позовної давності між сторонами у письмовій формі не укладався. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або особу, яка його порушила(ч.1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов»язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи(ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснити повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та у строки, визначені умовами договору, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також установлена відповідальність за порушення позичальником цих обовязків. Отже, оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами і встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту ( місяця, дня) невиконання позичальником кожного з цих зобовязань. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 29 жовтня 2014 року(справа № 6-169 цс14). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] останній платіж з погашення кредиту здійснила 25.07.2012 року за платіжний період з 22.07.2012 року по 21.08.2012 року і чергову оплату за платіжний період з 22.08.2012 року по 21.09.2012 року вона вже не внесла, а отже перестала виконувати свої зобовязання з погашення кредиту починаючи з 22.08.2012 року. Останній платіж з погашення процентів за користування кредитом відповідачка здійснила 27.09.2012 року за платіжний період з 22.09.2012р.по 21.10.2012 року і в цей самий день вона внесла останній платіж по сплаті комісії за РО, а отже перестала виконувати свої зобовязання з погашення процентів та комісії з 22.10.2012року. Отже, позивач саме з цих дат мав довідатися про порушення свого права і саме з цього часу для нього розпочався перебіг позовної давності. З позовом до суду позивач звернувся 18.08.2015 року, тобто в межах строку загальної позовної давності, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по сплаті кредиту у розмірі 3369,78грн., по процентам у розмірі 1949,30грн. та комісії у розмірі 1072,62грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 26325,83грн. не можуть бут задоволенні судом, оскільки, як зазначалося вище, спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені)(п.1 ч.2 ст.258 ЦК України). Відповідно до вимог ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою стороні у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачка [PERSON] заявила щодо застосування строку позовної давності при вирішенні спору в частині позовних вимог щодо стягнення з неї суми штрафу за несвоєчасне виконання зобов»язань за кредитним договором, про що надала суду письмову заяву(а.с.72). Таким чином, на підставі вище викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми штрафу у розмірі 26325,83грн. не можуть бути задоволені судом внаслідок спливу позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, що є підставою для відмови у задоволені позову в цій частині. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60грн., визначеному на час подачі позову до суду, так як позивач був звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial