Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.04.2007 року між нею та відповідачем виконавчим комітетом Новобасанської сільської ради Бобровицького району було зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22.12.2017 року між нею та відповідачем розірвано шлюб та з останнього стягнуто на її користь аліменти на утримання дітей. Жодних виплат по аліментах, а також іншої матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надавав, він не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, з дітьми не спілкується. Діти проживають разом з нею, а відповідач самоусунувся від їх виховання, веде аморальний спосіб життя, засуджений в кримінальному провадженні та знаходиться у розшуку. Тому просить постановити рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити з підстав, викладених у позові, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.23). Представник третьої особи, служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві Державної адміністрації не з` явився, надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі та прийняти рішення і інтересах дітей (а.с.86). Відповідач в судове засідання також не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.90, 91). З урахуванням вимог ст. 280 ЦПК України, судом проводиться заочний розгляд справи. Враховуючи те, що сторони до суду не з`явились, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що з 21.04.2007 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому у виконавчому комітеті Новобасанської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області (а.с.6). Від шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.4, 5). Згідно заочного рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22.12.2017 року, шлюб між сторонами розірвано, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі ј частини всіх видів заробітку (а.с.7-9). На підтвердження своїх вимог позивачкою надано довідку дошкільного навчального закладу №611 від 18.11.2019 року, згідно якої [PERSON] , [INFO] регулярно відвідував дошкільний навчальний заклад з 11.09.2017 року по 01.09.2019 року. В садочок дитину завжди приводили і забирала мати та бабуся, які відвідували батьківські збори та свята. Батько контакту з дитиною не підтримував, з педагогами не спілкувався (а.с.25). Згідно довідок Школи №255 Оболонського району міста Києва №199 та №200 від 11.11.2019 року, за свідченнями класної керівниці та адміністрації закладу, батько учня 7-В класу, [PERSON] та учня 1-Б класу, [PERSON] за період навчання дітей в школі навчальний заклад не відвідував, з класною керівницею та вчителями-предметниками з приводу їх навчання не спілкувався (а.с.26, 27). На час звернення з позовом [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується відповідними розрахункам Бобровицького районного відділу державної виконавчої служби (а.с. 28, 29, 44-46). Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно правової позиції, викладеної в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, визначені ст. 166 СК України . Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу продовжує не виконувати своїх батьківських обов`язків, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №465/3694/14-ц, існування заборгованості зі сплати аліментів та невідвідування відповідачем навчальних закладів дітей повною мірою не може свідчити про ухилення батька від виконання своїх обов`язків. Матеріали справи не містять відомостей, які б підтверджували звернення позивачки до органів поліції чи органу опіки та піклування для вжиття заходів реагування до відповідача з приводу нехтування ним батьківськими обов`язками стосовно дітей. Також остання не з`явилася в судове засідання та не надала жодних пояснень з приводу заявлених позовних вимог. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч.4-6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Виходячи з аналізу викладеної правової норми, такий документ має лише рекомендаційний характер. За клопотанням позивачки, суду було надано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав від 07.02.2020 року. Вказаний висновок не є достатньо мотивованим та не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та щодо того, що така міра буде мати позитивний вплив на виховання дітей в подальшому. Всі обставини викладені у висновку встановлені лише зі слів заявниці, позивачки у справі, без посилань на належні та допустимі докази, на підставі яких було встановлено, що батько дітей є неблагонадійний та спілкування з ним суперечить інтересам дітей. Крім того, судом встановлено, що висновок органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав ухвалювався у відсутності батька дітей, [PERSON] . У висновку відсутні будь-які дані щодо виклику та повідомлення [PERSON] про розгляд питання про позбавлення його батьківських прав, а міститься лише посилання на те, що він перебуває у розшуку. Органом опіки та піклування щодо [PERSON] не приймалося рішення про застосування заходів попередження та впливу щодо виконання батьківських обов`язків, а одразу прийнято рішення про позбавлення батьківських прав. Надана позивачкою копія постанови з Єдиного державного реєстру судових рішень про повернення протоколу про адмінправопорушення відносно Особи-1 за ч.1 ст. 130 КУпАП не є належним та допустимим доказом, який підтверджує аморальний спосіб життя та невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно дітей, оскільки з даної копії не видно, що саме відносно [PERSON] було складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності. Інформація з Вишгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про перебування [PERSON] у розшуку також не є беззаперечним доказом необхідності позбавлення останнього батьківських прав. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Враховуючи вищевикладене та те, що позивачкою не було надано безспірних доказів, які свідчать про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав, приймаючи до уваги те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Також суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей та покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Outcome: dismissed