Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивачка у квітні 2015 року звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Посилалась на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10 грудня 2012 року було розірвано. Від шлюбу у них 29 січня 2009 року народилася дочка [PERSON]. Після фактичного припинення сімейних відносин, дитина проживає та знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач належним чином їй не допомагає. Самостійно утримувати дочку не має змоги, оскільки працює на 0,5 ставки на посаді лікаря-стоматолога стоматологічного відділення в ДЗ «Вузлової клінічної лікарні ст.Чернівці» ДТГО «Львівська залізниця». Дочка [PERSON] з вересня 2014 року займається в клубі спортивного танцю «Гармонія», художньою гімнастикою і є членом Чернівецької міської громадської організації «Федерація гімнастики», відвідує заняття в гуртку «Палітра» Чернівецького обласного центру естетичного виховання «Юність Буковини», навчається в «0»-му класі фортепіанного відділу комунальної бюджетної установи «Музична школа №2 м.Чернівців». Зазначає, що відповідач [PERSON] добре забезпечений, так як працює на посаді лікаря-стоматолога ортодонта в ПП «Стомат Еталон» в м.Києві. Стан здоров»я його задовільний, непрацездатних осіб та інших неповнолітніх дітей у нього на утриманні немає. Уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з [PERSON] на її користь на утримання малолітньої дочки [PERSON], аліменти в розмірі 1/2 від його заробітку (доходу) щомісячно, а також додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 2500 грн. до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, незважаючи на те, що належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомила. В судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Просив задовольнити його в повному обсязі. Не заперечував щодо ухвалення по справі заочного рішення. Справа слухалась у відсутність відповідача [PERSON], який в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Через канцелярію суду від відповідача надійшли письмові заперечення на позовну заяву, які не підписані. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що представник позивачки не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід постановити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON], обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обовязок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Так, судом встановлено, що сторони з 25 жовтня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10 грудня 2012 року було розірвано (а.с.5). Від шлюбу у сторін 29 січня 2009 року народилася дочка [PERSON] (а.с.4). Після розірвання шлюбу, спільна дитина сторін проживає разом із матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Згідно довідки ДЗ «Вузлової клінічної лікарні ст.Чернівці» ДТГО «Львівська залізниця» від 10 березня 2015 року, позивачка з 08 серпня 2008 року по даний час працює у вказаній установі на посаді лікаря-стоматолога стоматологічного відділення (0,5 ставки) (а.с.6). Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачено нормами ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При призначенні аліментів суд враховує те, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Як було встановлено судом, [PERSON] з 10 лютого 2014 року працює на посаді лікаря стоматолога ортодонта в ПП «Стомат Еталон». Заробітна плата відповідача за останні шість місяців роботи, становить 10\~949 грн. 73 коп. Стан здоров'я відповідача задовільний, інших непрацездатних осіб чи неповнолітніх дітей у нього на утриманні немає (а.с.35). Із наданих відповідачем [PERSON] копій квитанцій вбачається, що час від часу він надає позивачці кошти на утримання доньки. Однак розмір вказаних коштів є мінливим, не стабільним та має нерегулярний характер (а.с.36-44). Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги закону та наведені вище обставини, підтверджені дослідженими судом доказами, а також з урахуванням стану здоровя та матеріального становища сторін і їх малолітньої дитини, відсутності на утриманні відповідача інших дітей та непрацездатних батьків, суд вважає, що на підставі ст.184 СК України з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] на утримання малолітньої доньки аліменти в розмірі 1/3 від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03 квітня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] з вересня 2014 року займається в клубі спортивного танцю «Гармонія» (а.с.8). Згідно довідки ЧМГО «Федерація гімнастики» від 17 лютого 2015 року, [PERSON] з вересня 2014 року займається художньою гімнастикою і є членом Чернівецької міської громадської організації «Федерація гімнастики» (а.с.10). Крім того, малолітня донька сторін відвідує заняття в гуртку «Палітра» Чернівецького обласного центру естетичного виховання «Юність Буковини» та навчається в «0»-му класі фортепіанного відділу комунальної бюджетної установи «Музична школа №2 м.Чернівців» (а.с.7, 9). Як розяснив пленум Верховного суду України у своїй постанові «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року судам необхідно звернути увагу на те, що до передбаченої ст. 185 СК участi в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здiбностей, хворобою, калiцтвом тощо), можна притягати лише батькiв. У цих випадках iдеться про фактично зазнанi або передбачуванi витрати, тому їх необхiдно визначати у твердiй грошовiй сумi. При одночасному розглядi вимог про стягнення алiментiв i додаткових витрат їх має бути визначено у рiшеннi окремо (п.18). Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON] слід стягувати додаткові витрати на утримання доньки у розмірі 1000 грн., починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд виходить з розумності та достатності вказаного розміру додаткових витрат, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання малолітньої доньки, а також з реальної можливості відповідача вказаний розмір коштів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього. Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial