Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивачка у жовтні 2013 року звернулась до суду із зазначеним позовом, який виклала у остаточній редакції 01 листопада 2013 року і просить поділити сумісне майно, набуте за час шлюбу з відповідачем та виділити їй меблевий гарнітур «Стенка» 4 м кольору «Ольха» вартістю 2500 грн. і аналогічний гарнітур 5 м кольору «Дуб» вартістю 2900 грн., ліжко-диван 2500 грн., супутникову антенну з приймачем 800 грн., бібліотеку художньої і дитячої літератури 5000 грн., меблевий гарнітур «Кухня» 2 м 2000 грн., меблевий кухонний гарнітур 1600 грн., мікрохвильову піч 1000 грн., холодильник 3000 грн., пральну машину автомат 3000 грн., а також стягнути на її користь з відповідача різницю вартості майна в сумі 18500 грн. та виділити йому інше майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який був розірваний 19 жовтня 2000 року і за час сумісного проживання у шлюбі придбали майно у вигляді меблів, побутової техніки, посуду, літератури та інших предметів домашнього вжитку 32 найменувань. Також стверджує, що у 2002 році за ціною 48000 грн. сторони придбали без нотаріального посвідчення квартиру за номером [ADDRESS], розписка на підтвердження угоди залишилась у відповідача, однак факт передавання коштів можуть підтвердити свідки [PERSON] і [PERSON]. У придбаній квартирі вони добудували балкон і засклили його, на що витратили 8000 грн., здійснили газопостачання квартири вартістю 20000 грн. та водопостачання і каналізацію вартістю 7000 грн., а також встановили санвузол вартістю 2000 грн.. Вважає, що відповідач зареєстрував за собою право власності на вказану квартиру і тому необхідно визнати за нею право на квартиру у судовому порядку та визначити порядок користування житловим будинком і вселити її до нього щодо чого вона надасть доповнення до позову після отримання від БТІ поверхового плану житлового будинку. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю і додатково пояснили, що гроші за квартиру передавали [PERSON], як доньці власника квартири [PERSON], про що була написана відповідна розписка і власник у 2008 році робила в БТІ документи на квартиру. Після розлучення вона забрала з квартири тільки свої особисті речі, а інші відповідач не віддає. Її сина від попереднього шлюбу виписали з квартири за позовом власника, яка посилалась на те, що хоче продати квартиру. Відповідач та його представник позов не визнали і суду пояснили, що зазначена квартира не належить сторонам на праві власності. Не визнає зазначений у позовній заяві перелік та вартість майна та стверджує, що нажите під час шлюбу майно у вигляді предметів домашнього вжитку вони поділили у добровільному порядку з позивачкою, яка забрала з квартири на свій вибір необхідні їй речі. Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши надані позивачкою докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наведених нижче обставин справи та положень матеріального і процесуального законодавства. Відповідно до відмітки у паспорті позивачки, 12 червня 2001 року відділом РАГС смт. Велика Михайлівка був зареєстрований її шлюб з відповідачем. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого на підставі відповідного актового запису за № 69 від 19 жовтня 2010 року, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Великомихайлівського районного управління юстиції Одеської області, шлюб між сторонами був розірваний. За довідкою комунального підприємства «Великомихайлівське бюро технічної інвентаризації» від 09.12.2013 року та другого примірника Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира за адресою [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] 18.01.2008 року на підставі договору міни від 09.09.1993 р. № 325 посвідченого нотаріальною конторою. Cудові засідання з участю сторін та їх представників були проведені 20 листопада і 04 грудня 2013 року; 7 і 30 квітня, 28 травня і 12 серпня 2014 року. 25 квітня 2014 року позивачка звернулась до суду із заявою про виклик свідків - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які судовими повістками викликались у судові засідання 28 травня і 12 серпня 2014 року, проте до суду не з'явились і причину їх неявки позивачка та її представник пояснити не змогли. Оцінюючи наведені обставини, суд виходить з наступних положень Сімейного кодексу України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60); у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70); майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 71); неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина 2 статті 71). Визначаючи наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог, суд виходить з приписів частини 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 3 статті 60 цього Кодексу визначено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Виходячи з принципу диспозитивності, встановленого статтею 11 цього Кодексу, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні сторонами не був узгоджений перелік та вартість нажитого ними у шлюбі майна наявного у них станом на жовтень 2010 року, тобто на час припинення шлюбу, а тому суд не вбачає підстав для включення переліченого у позовній заяві майна до складу спільного майна сторін, як подружжя, та його поділу, оскільки позивачкою не надано доказів щодо переліку та дійсної вартості цього майна, його придбання за час шлюбу на спільні кошти та наявності цього майна у відповідача на час припинення спільного проживання сторін у зв'язку з розірванням шлюбу. Суд також не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання спільною сумісною власністю сторін, як подружжя, квартири за номером [ADDRESS], оскільки вона зареєстрована за особою, щодо якої позивачкою не заявлено будь-яких позовних вимог і у зв'язку з цим суд позбавлений можливості вирішувати майнові вимоги позивачки щодо осіб, які не залучені нею до участі у справі.

Outcome: dismissed