Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

Позивачки звернувся до суду з позовом про встановлення порядку користування квартирою, посилаючись на те, що вони, відповідачка та неповнолітні діти відповідачким [PERSON], 2005 р.н.. та [PERSON], 2012 р.н., є співвласниками по 1\\5 частці кожний квартири [ADDRESS], в даний час між сторонами виникають конфлікти з приводу користування даною квартирою та оплатою комунальних послуг. Позивачки просили вирішити спір у судовому порядку та виділити їм у користування житлову кімнату площею 12,7 кв.м з виходом на лоджію, а відповідачці [PERSON] з неповнолітніми дітьми житлові кімнати площею 17,0 кв.м та 8,8 кв.м виходом на лоджію, приміщення коридору, кухні, туалету, ванної кімнати - залишити у їхньому спільному користуванні. Позивачки в судове засідання не з»явилися, направили до суду заяви про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їхньої відсутності. Відповідачка надала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачам [PERSON], [PERSON], відповідачці [PERSON] та її неповнолітнім дітям [PERSON], 2005 р.н., та [PERSON], 2012 р.н., на праві спільної часткової власності по 1\\5 частці кожному на підставі свідоцтва про право власності № 44936, виданого Службою приватизації державного житлового фонду Білоцерківської міської ради 07.08. 2013 р. Вищевказана квартира є трикімнатною, житлова площа - 38,5 кв.м, загальна з лоджіями - 67,3 кв.м, житлові кімнати ізольовані, площею 17,0 кв.м , 12,7 кв.м та 8,8 кв.м , має приміщення коридору, кухні , ванної кімнати, туалету, вбудовану шафу. Згідно довідки К ПБМР ЖЕК-7 в даній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] До суду надійшла належним чином засвідчена заява позивачки [PERSON] про те, що вона в даній квартирі лише зареєстрована, але фактично в ній тривалий час не проживає, постійно проживає в с.Ракова Старосамбірського району Львівської області, просить виділити їй в користування одну кімнату з матір»ю [PERSON], на інші жилі приміщення не претендує. Даний спір виник з приводу необхідності оформлення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг згідно фактичного порядку користування квартирою. Оцінивши всі обставини справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову та визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] між її співвласниками за варіантом, запропонованим позивачами. На підставі викладеного,

Outcome: approved