Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права власності та вселення у житло посилаючись на те, що з 01 жовтня 2014 р. вона - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], яку набула у власність через неналежне виконанням зобов'язань перед нею [PERSON] Оформивши документи на квартиру вона виявила, що відповідач - [PERSON] самовільно продовжує користуватися належним їй на праві приватної власності житлом, чим порушує її право на житло. 16.11.2014 р. вона звернулась до Шевченківського РВ УМВС України в Чернівецькій області із заявою провести перевірку, встановити осіб та на підставі яких документів вони перебувають у належному їй на праві приватної власності житловому приміщенні - квартирі [ADDRESS]. Перевіркою було встановлено, що спірною квартирою, користується попередній власник - [PERSON], який під час опитування пояснив працівникам міліції, що він дійсно користується вказаною квартирою, однак не звільняє її через те, що рішення про її продаж (торги) оскаржує в суді. Рішенням Шевченківського райсуду від 24.12.2014р. відмовлено [PERSON] у задоволенні позову. Також, 08.02.2015 р. вона звернулася із листом до [PERSON] в якому просила звільнити приміщення квартири і передати ключі та документи на цю квартиру. Даний лист відповідачем отримано 10.02.2015 р., однак жодної відповіді та дій по звільненню приміщення квартири відповідач не вчинив. А тому просила усунути перешкоди їй, у здійсненні нею права власності на спірну квартиру, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та звільнення квартири від майна, а також вселити її в це житлове приміщення. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явилися, представник позивачки звернувся з письмовою заявою, в якій просив суд справу розглянути у її відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно у встановленому законом порядку, про що є повідомлення в справі, про поважні причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів оскільки представник позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS]. (а.с.6). Відповідач [PERSON] є попереднім власником спірної квартири, який користується нею. Статтями 316 та 317 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 1 і 4 ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 319, 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право власності відповідача [PERSON] припинено на підставі ст. 346 ЦК України, відповідно до якої право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника. З дня продажу квартири з прилюдних торгів, відповідач втратив право власності, а отже правових підстав користуватись спірною квартирою не має. Статтею 150 Житлового кодексу УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з положеннями Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідач [PERSON] протягом тривалого періоду часу самостійно не звільняє належне позивачці нерухоме майно, а тому позов [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності та вселення у житло підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved