Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом мотивувавши свої вимоги тим, що її матірю, [PERSON] у 1964 році в с. Молниця по вул. Трандафірілор № 68 Герцаївського району Чернівецької області було побудовано житловий будинок та зведено до нього господарські споруди. 21 квітня 2017 року остання померла, внаслідок чого відкрилася спадщина. Позивачка як єдина спадкоємиця за заповітом спадщину прийняла своєчасно та звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на зазначене домоволодіння, проте нотаріусом у видачі такого свідоцтва було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. Тому, просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно. В судовому засіданні позивачка та її представник, [PERSON] позовні вимоги підтримали посилаючись на обставини викладені в позовній заяві які просили задовольнити. Молницька сільська рада Герцаївського району в судове засідання свого представника не направила, однак подала суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності. Проти задоволення позову не заперечують. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, за необхідне зазначити про наступне. Як вбачається з матеріалів справи, в с. Молниця по вул. Трандафірілор, 68 Герцаївського району Чернівецької області розташовано житловий будинок. Згідно даних погосподарської книги Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, вказаний житловий будинок зареєстрований у сільській раді за [PERSON] з 1964 року (а.с.9-10). Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час побудови спірного жилого будинку, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Згідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Судом встановлено, що [PERSON] з 23 травня 1983 року по 26 жовтня 2004 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.07, зворот а.с.13). Частиною 1 ст. 24 КпШС України (в редакції 1969 року) було визначено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Отже виходячи зі змісту вищевказаної норми закону та зважаючи на те, що житловий будинок який розташований в с. Молниця по вул. Трандафірілор, 68 Герцаївського району Чернівецької області був побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, з 1964 року зареєстрований в сільській раді за [PERSON], то з того часу останній належав їй на праві власності (а.с.08). 21 квітня 2017 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим виконавчим комітетом Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області серії І-МИ № 172890 (а.с.14). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України). Частинами 2, 3 ст. 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частини його обовязків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Спадкодавець [PERSON] все майно яке належало їй на день смерті на випадок своєї смерті заповіла позивачці згідно заповіту від 05 липня 2011 року посвідченого секретарем Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області та зареєстрований в реєстрі за № 79 (а.с.13) . Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до матеріалів спадкової справи померлої [PERSON], позивачка у передбачений законодавством строк 25 квітня 2017 року, звернулася до приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця (зворот а.с.30), проте через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, постановою нотаріуса від 22 жовтня 2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (зворот а.с.41-42). Інших спадкоємців які би мали право на спадщину в т.ч. і обовязкову частку, після смерті [PERSON] судом не встановлено, підтвердженням чого є спадкова справа заведена щодо померлої (а.с30-42). Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] на момент смерті належав спірний житловий будинок та в порядку спадкування позивачка своєчасно прийняла спадщину, але не може оформити її з підстав відсутності правовстановлюючих документів на будинок, то її вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який розташований в с. Молниця по вул. Трандафірілор, 68 Герцаївського району Чернівецької області. На підставі ст.ст. 1217, 1222, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved