Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що з 20 квітня 2002 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Зарічного районного суду м. Суми розірвано. В 2017 році під час шлюбу за її особисті кошти було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Однак з 2017 року сторони фактично разом не проживали, спільного господарства не вели. На даний час позивачка позбавлена можливості вільно розпоряджатися належним їй майном, оскільки воно було придбане під час шлюбу. Тому просить визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] . В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач позов визнав. Пояснив, що шлюбні стосунки з позивачкою не підтримував останні 7 років, квартира придбана нею за власні кошти. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 23 вересня 2019 року в даній справі відкрите провадження та справа призначена до судового розгляду на 28 листопада 2019 року. Протокольною ухвалою головуючого від 28 листопада 2019 року оголошено перерву в судовому засіданні до 18 грудня 2020 року. Протокольною ухвалою головуючого від 18 грудня 2019 року відкладено розгляд справи до 22 січня 2020 року у зв`язку з відсутністю доказів сповіщення відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 22 січня 2020 року відкладено розгляд справи до 06 березня 2020 року у зв`язку з відсутністю доказів сповіщення відповідача. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони у справі з 20 квітня 2002 року перебували у шлюбі, який рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2019 року розірвано (а.с.16-17). Як вбачається з акту прийому-передачі квартири від 23 жовтня 2017 року, довідки ТОВ «БВКК «Федорченко» №10/1081 від 04.10.2017 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 09 листопада 2017 року [PERSON] зареєструвала права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-20). В судовому засіданні відповідач не заперечував проти позову, пояснив, що вони з позивачем дійсно не проживають з 2017 року, спільного господарства не ведуть останні 7 років, коштів на придбання спірної квартири він не надавав. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Пунктом 23-25 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору декларування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. В процесі слухання справи, встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] , тому позов належить задовольнити в повному обсязі. Крім цього з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 905 грн. 00 коп.

Outcome: approved