Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача, а саме: збільшити розмір аліментів на її користь на утримання доньки [PERSON] з 200 грн. щомісячно на ? частку з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову посилалася на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 20.05.2008 року. Від подружнього життя [INFO] народилася донька [PERSON], яка проживає разом з позивачкою. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 червня 2009 року з відповідача були стягнуті аліменти на утримання доньки в розмірі 200 грн., щомісячно. Встановлюючи таку суму, суд виходив з того, що відповідач на той час не працював, а мінімальна заробітна плата на 2009 рік становила 605 грн.. На теперішній час відповідач офіційно працює та враховуючи, що потреби дитини збільшилися у зв'язку з її віком, а також інфляцію на 200 грн. на місяць їй важко утримувати дитину. На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просивши суд про їх задоволення. Відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини від усіх видів заробітку. Суд, вислухавши позивачку, відповідача, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд приходить до висновку, що визнання позову відповідає вимогам ч. 4 ст. 174 ЦПК України та ухвалює рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України (надалі СК України) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 червня 2009 року з [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки у розмірі 200 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судовому засіданні надав довідку, відповідно до якої він офіційно працює з 01.08.2012 року на ТОВ «Ремгідромаш» токарем 3 розряду та отримує дохід. Тобто відповідач на теперішній час працює, а встановлений розмір аліментів не може бути визнаний достатнім з урахуванням діючих цін на продукти харчування, одяг, взуття, предмети першої необхідності. Частина перша статті 184 СК України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В іншому випадку частина перша статті 183 СК України встановлює стягнення аліментів у частці від доходу заробітку матері, батька. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Таким чином, у зв'язку із отриманням відповідачем стабільного доходу та відсутністю даних про мінливість його доходів, розмір аліментів може бути змінений з твердої грошової суми на 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved