Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач МТСБУ звернувся до відповідача [PERSON] з позовом про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, в сумі 23\~872, 93 грн. Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. [PERSON] 10.02.2013 року приблизно о 03 год. 30 хв., керуючи автомобілем «Хонда», д.н.з. [NUMBER], рухаючись на перехресті вул. [PERSON] з вул. Празькою в м. Києві, при виникненні небезпеки для руху чи перешкоди, яку він спроможний був виявити, не вжив заходів для безпечного руху та об»їзду перешкоди, що призвело до зіткнення з припаркованим автомобілем [NUMBER] під керування водія [PERSON], в результаті чого була заподіяна матеріальна шкода транспортним засобам, чим порушено п. 12.1 ПДР України. На дату скоєння ДТП [PERSON] не мав чинного Договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина відповідача у скоєнні ДТП встановлена постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2013 року, яка набрала законної сили. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON] Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, відповідно до Звіту № 7968 від 15.02.2013 року, складеного аварійним комісаром ФО-П [PERSON], становить 27 670,72 грн., в тому числі ПДВ, в розмірі 2 955,79 грн.. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля (з метою отримання відшкодування) звернувся до МТСБУ з заявою, до якої було додано копію Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2330058 терміном дії з 12.01.2013 р. до 11.01.2014 р. включно. Договірних зобовязань між позивачем, потерпілою особою та відповідачем не виникало. У звязку з настанням події, передбаченої п.п. а п. 41.1 ст. 41 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 10.10.2013 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 23\~058,93 грн., без ПДВ. Додатково позивачем понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2\~000,00 грн. та витрати на аварійного комісара в розмірі 814,00 грн. Всього позивач поніс витрати, повязані з виплатою страхового відшкодування по вищезазначеній ДТП, в розмірі 25\~872,93 грн. Позивач виконав покладені на нього Законом обовязок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Статтею 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону після проведення виплати потерпілій особі у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача. Звернувшись з листом про компенсацію витрат у добровільному порядку, позивач не отримав відшкодування фактично понесених витрат, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. З вищезазначених підстав позивач просить стягнути з відповідача фактично понесені витрати в сумі 23\~058,93 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2\~000,00 грн. та витрати на аварійного комісара в розмірі 814,00 грн. В судове засідання представник позивача не зявилась, однак, направила на адресу суду письмову заяву, в якій підтримала в повному обсязі позовні вимоги, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи випадку неявки відповідача не заперечувала. Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце судових засідань у справі розгляду справи вважається повідомленим, згідно вимог ст. 74-77 ЦПК України, належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою представника позивача суд ухвалив про заочний розгляд справи, на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2013 року встановлено, що [PERSON] 10.02.2013 року приблизно о 03 год. 30 хв. керуючи автомобілем «Хонда», д.н.з. [NUMBER], рухаючись на перехресті вул. [PERSON] з вул. Празькою в м. Києві, при виникненні небезпеки для руху чи перешкоди, яку він спроможний був виявити, не вжив заходів для безпечного руху та об»їзду перешкоди, що призвело до зіткнення з припаркованим автомобілем [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], в результаті чого була заподіяна матеріальна шкода транспортним засобам, чим порушено п. 12.1 ПДР України. Вказаною постановою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП (а.с. 6). На дату скоєння цієї пригоди [PERSON] не мав чинного Договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON] Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, відповідно до Звіту № 7968 від 15.02.2013 року, складеного аварійним комісаром ФО-П [PERSON], становить 27 670,72 грн., в тому числі ПДВ в розмірі 2 955,79 грн. (а.с. 12-18). Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля (з метою отримання відшкодування) звернувся до МТСБУ із заявою, до якої було додано копію Полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/2330058 терміном дії з 12.01.2013 р. до 11.01.2014 р. включно(а.с. 4, 5). Відповідно до наказу МТСБУ № 3528 від 08.10.2013 року позивачем вирішено відшкодувати з фонду захисту потерпілих власнику автомобіля [NUMBER] [PERSON], розмір відшкодування в сумі 23\~058,93 грн. (а.с. 8). 10.10.2013 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 23\~058,93 грн., без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням №1/1-20076 від 09.10.2013 року (а.с. 7). Я убачається з наданих позивачем доказів, з метою позасудового врегулювання спору 14.10.2013 року позивач звернувся з листом про добровільне відшкодування завданої шкоди до відповідача (а.с. 21), однак, доказів відшкодування позивачу фактично понесених витрат суду не надано. Відповідно до ст. 38 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, пункту \~38.2.Закону, - МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: 38.2.1. до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону; Згідно з пунктом 13.1. Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, - учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Обставин, передбачених п. 13.1. статті 13 Закону України Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо відповідача, \~з матеріалів справи не убачається. Згідно зі ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем для складання Звіту №7968 від 15.2013 року було залучено аварійного комісара ФО-П [PERSON], який відповідно до рахунку № 95 від 21.02.2013 року надав зазначені послуги на суму 814,00 грн. (а.с. 10). Відповідно до платіжного доручення від 31.05.2013 року № 2266, позивачем було оплачено послуги аварійного комісара на суму 814,00 грн. (а.с. 9). Враховуючи наведене, позовні вимоги в частині відшкодування фактично понесених витрат на виплату страхового відшкодування в розмірі 23\~058,93 грн. та збитків на залучення аварійного комісара в сумі 814,00 грн. є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п.п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат повязаних з розглядом судової справи належать, крім інших, витрати на правову допомогу. Як убачається з матеріалів справи, для отримання правової допомоги між позивачем - МТСБУ та - ФОП [PERSON] укладено додаткову угоду № 221 до Контракту про надання правової допомоги №77 від 04.10.2012 року, відповідно до якої замовником передано, а виконавцем прийнято завдання на ведення від імені замовника, зокрема, справи відносно [PERSON], за винагороду у розмірі 2\~000,00 грн. (а.с.22). Доказів того, що [PERSON] є фахівцем у галузі права та може надавати правову допомогу, матеріали справи не містять. Крім того, згідно з п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справа» від 17.10.2014 р. № 10, - підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем не надано розрахунків, якими би визначалась сума зазначених витрат, як і не надано платіжних документів оплати позивачем послуг представника [PERSON] Отже, в цій\~\~частині вимога про відшкодування з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 2000 грн. є недоведеною і задоволенню не підлягає. Документально підтвердженими є витрати позивача щодо оплати судового збору, відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1\~378,00 грн. З урахуванням викладеного та

Outcome: partial