Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

позивач - ЛМКП «Львівводоканал» звернувся з позовом в суду до відповідачів, в якому просить стягнути заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення станом на 01.01.2014 року в сумі 4266,38 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі прописані та проживають у [ADDRESS] і в повному об'ємі не сплачують за послуги, які їм надаються ЛМКП «Львівводоканал», натомість згідно чинного законодавства України відповідачі зобов'язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги у встановлений термін, а тому просить стягнути суму заборгованості в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву з клопотанням слухати справу у його відсутності, позов підтримує повністю та просить такий задовольнити та у разі неявки відповідачів не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про час та місце слухання справи. Разом з тим, відповідач [PERSON] подала до суду клопотання, в якому просить справу слухати у її відсутності та застосувати строки позовної давності, оскільки борг нарахований за період з 1997 року по 2013 рік, починаючи з 2008 року погашення боргу не було та припинена подача води, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Тому суд вважає, що слід згідно ст.ст.169, 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечив. Дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі прописані та проживають в [ADDRESS]. Внаслідок несплати за водопостачання та водовідведення, утворилась заборгованість станом на 01.01.2014 року в сумі 4266,38 гривень. У відповідності до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно вимог ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до вимог ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійною підставою для відмови у позові. Із розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення від 27.12.2013 року вбачається, що борг відповідача перед ЛМКП «Львівтеплоенерго» за період з січня 1997 року по листопад 2008 року становить 4266,38 гривень та в подальшому заборгованість не нараховувалась. Між тим, погашення вказаного боргу починаючи з листопада 2008 року відповідачами не проводилась, а відтак покликання позивача на переривання перебігу строку позовної давності є надуманими та не відповідають дійсним обставинам справи. Оскільки між сторонами існують договірні зобов'язання із визначеним строком щомісячного виконання до певного числа, позивачу достовірно було відомо про порушення свого права, однак жодних дій по захисту свого порушеного права він в межах трирічного строку позовної давності не вчиняв. Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за пропуском строку позовної давності. З наведених міркувань та

Outcome: dismissed