Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач Національний університет «Києво-Могилянська академія» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за проживання у студентському гуртожитку, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.08.2014 року [PERSON] наказом Національного університету «Києво-Могилянська академія» №643-с зараховано на навчання до складу студентів за освітнім рівнем бакалавра напряму підготовки «Соціологія» за кошти державного бюджету, денна форма навчання. 07.10.2014 року відповідачеві видано ордер на поселення на період навчання у студентському гуртожитку НаУКМА за адресою: [ADDRESS] ), на підставі протоколу засідання житлової комісії факультету соціальних наук та соціальних технологій НаУКМА від 27.08.2014 року. 08.10.2014 року між НаУКМА та відповідачем укладено договір на проживання в гуртожитку НаУКМА до 30.06.2015 року відповідно до п. 1 р. 3 Договору. 02.07.2015 року відповідача відраховано зі складу студентів наказом НаУКМА від 01.07.2015 року №414-с за невиконання навчального плану (5 академічних заборгованостей) та знято з реєстрації за місцем проживання, але відповідач кімнату, надану йому на період навчання, не звільнив і продовжував безпідставно у ній проживати. 08.08.2016 року відповідача наказом №631-с зараховано до складу студентів НаУКМА на навчання за освітнім рівнем магістра спеціальності «Економіка» на факультеті економічних наук за кошти державного бюджету, денна форма навчання. Відповідач заяву для прийняття рішення про його поселення до гуртожитку не подавав, договір на проживання на період навчання не укладав, але продовжував проживати у гуртожитку НаУКМА за адресою: [ADDRESS] . 20.01.2017 року відповідача відраховано зі складу студентів наказом НаУКМА № 83-с за невиконання навчального плану (4 академічних заборгованості). Після закінчення навчання в НаУКМА відповідач фактично продовжує проживати у гуртожитку, кімнату по цей час не звільнив, за період проживання у гуртожитку не сплатив вартість проживання і від оплати ухиляється. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31.10.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь НаУКМА заборгованість за проживання у гуртожитку за період з 10.10.2014 року по 30.04.2017 року у розмірі 22618, 00 грн. Відповідач у студентському гуртожитку продовжує проживати, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 01.05.2017 року по 30.09.2019 року на загальну суму 49680, 00 грн. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 49680, 00 грн. та витрати по сплаті судового збору. 20.02.2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшло Клопотання про врахування додаткових обставин, відповідно до якого відповідач зазначає, що він є інвалідом 2 групи, на підставі Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31.10.2018 року заарештовано його пенсійний рахунок. Наразі відповідач поживає в м. Костянтинівка Донецької області та у зв`язку з відсутністю коштів не може з`явитись до суду. На підставі викладеного просить суд прийняти справедливе рішення. 17.03.2020 року до суду надійшли Пояснення від представника позивача, відповідно до яких представник вважає твердження відповідача в його клопотанні необґрунтованими, безпідставними та не підтвердженими належними доказами, а тому просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника позивача, за наявних у справі матеріалів. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Національного університету «Києво-Могилянська академія» задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 11.08.2014 року [PERSON] наказом Національного університету «Києво-Могилянська академія» №643-с зараховано на навчання до складу студентів за освітнім рівнем бакалавра напряму підготовки «Соціологія» за кошти державного бюджету, денна форма навчання. 07.10.2014 року відповідачеві видано ордер на безкоштовне поселення, як сироті, на період навчання у студентському гуртожитку Національного університету «Києво-Могилянська академія» за адресою: [ADDRESS] (одномісна), на підставі протоколу засідання житлової комісії факультету соціальних наук та соціальних технологій Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 27.08.2014 року. 08.10.2014 року між Національним університетом «Києво-Могилянська академія» та відповідачем укладено договір на проживання в гуртожитку Національного університету «Києво-Могилянська академія» до 30.06.2015 року відповідно до пункту 1 розділу 3 Договору. 02.07.2015 року відповідача відраховано зі складу студентів наказом Національного університету «Києво-Могилянська академія» від 01.07.2015 року №414-с за невиконання навчального плану (5 академічних заборгованостей) та знято з реєстрації за місцем проживання, але відповідач кімнату, надану йому на період навчання, не звільнив і продовжував у ній проживати. 08.08.2016 року відповідача наказом №631-с зараховано до складу студентів Національного університету «Києво-Могилянська академія» на навчання за освітнім рівнем магістра спеціальності «Економіка» на факультеті економічних наук за кошти державного бюджету, денна форма навчання. 20.01.2017 року відповідача відраховано зі складу студентів наказом Національного університету «Києво-Могилянська академія» № 83-с за невиконання навчального плану (4 академічних заборгованості). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31.10.2018 року з [PERSON] на користь Національного університету «Києво-Могилянська академія» стягнуто заборгованість за проживання у студентському гуртожитку за період з 10.10.2014 року по 30.04.2017 року у розмірі 22618, 00 грн. Відповідно до п. 2 Положення про гуртожитки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 №84, гуртожиток - це спеціально споруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 70 Закону України «Про вищу освіту» вищий навчальний заклад у порядку, визначеному законом, та відповідно до статуту має право використовувати майно, закріплене за ним на праві господарського відання, у тому числі для провадження господарської діяльності, передавати його в оренду та в користування відповідно до законодавства. Згідно із ч. 2 ст. 70 Закону України «Про вищу освіту» перелік платних освітніх та інших послуг, що можуть надаватися державними і комунальними вищими із зальними закладами, затверджується Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 року № 796 «Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, ними установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності» встановлено право надавати платні послуги у житлово-комунальній сфері з надання спеціально облаштованих приміщень гуртожитків для тимчасового проживання. Відповідно до пункту 4 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 року №84 «Про затвердження положення про гуртожитки» особи, які проживають у гуртожитку, зобов`язані: своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги. Гуртожиток НаУКМА, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Цвєтаєвої, 14-Б, є спеціально облаштованим приміщенням державної форми власності, перебуває на балансі НаУКМА, що підтверджується листом Міністерства освіти і науки України від 03.09.2014 року № 1/11-13882, розпорядженням Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.02.2011 року №110 «Про затвердження Реєстру житлових будинків, які використовуються під гуртожитки у Деснянському районі м. Києва». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у вищих навчальних закладах, зобов`язані дотримуватися вимог законодавства, статуту та правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу. Пунктом 3.8 Статуту НаУКМА, затвердженого наказом Міністерства світи і науки України від 11.03.2011 року №219, передбачено, що студенти зобов`язані додержуватись положень цього Статуту, правил внутрішнього розпорядку, нормативних актів НаУКМА. Відповідно до пункту 20 Положення про студентський гуртожиток НаУКМА, затвердженого наказом НаУКМА від 18.01.2010 року №18, мешканці гуртожитку зобов`язані за користування гуртожитком своєчасно вносити плату у встановлених розмірах. Відповідно до абзаців 2, 12 пункту 8 Правил проживання в гуртожитку Національного університету «Києво-Могилянська академія», що є додатком до Положення про гуртожиток НаУКМА мешканці гуртожитку зобов`язані виконувати вимоги чинного законодавства України, Статут НаУКМА, зобов`язань мешканця, встановлених цими Правилами, норм та правил, що пов`язані з порядком проживання. При розгляді справи встановлено, що Національний університет «Києво-Могилянська академія» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку за період з 01.05.2017 року по 30.09.2019 року. Одна слід зазначити, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] у вказаний вище період проживав у гуртожитку, позивач суду не надав. До позовної заяви позивачем долучено листи від 20.02.2018 року, 09.11.2018 року, 05.08.2019 року, 29.08.2019 року з вимогою повернення заборгованості, що були направлені [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачем вказані листи були отримані. Крім того, у своїх письмових поясненнях відповідач стверджує про те, що він тривалий час проживав на вокзалі, а на даний час проживає у Донецькій області. Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог Національного університету «Києво-Могилянська академія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за проживання у гуртожитку немає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесенні позивачем витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed