Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач - комунальне підприємство «Жилкомсервіс» (надалі - КП «Жилкомсервіс») звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, що утворилась за надані послуги щодо квартири [ADDRESS] за період з 01.03.2007 по 01.12.2020 у розмірі 6013,30грн., та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] є власником вищезазначеного житла, щодо якого належним чином надаються послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, які споживачем цих послуг [PERSON] оплачуються неналежно, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість перед КП «Жилкомсервіс» за період з 01.03.2007 по 01.12.2020 у розмірі 6013,30 грн. В судовому засіданні представник позивача Гусєва А.В. повністю підтримала позовні вимоги та з викладених у позові підстав просила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась, належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що після відкриття провадження у справі заборгованість за надані послуги відповідачкою погашена, і на момент розгляду справи перед позивачем відсутня. У підтвердження таких обставин представник позивача подав суду відповідну квитанцію, щодо якої представник позивача Гусєва А.В. висловила заперечення, які обґрунтовувала наявністю у неї сумнівів у справжності поданого доказу, про відмову від позову чи залишення його без розгляду не заявляла, наполягала на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача наполягав на застосуванні наслідків пропуску строку позовної давності за період з 01.03.2007 по 30.11.2017. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши у сукупності докази у справі, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Підставами для такого висновку суду є наступне. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 229518342 від 24.10.2020, відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Судом встановлено і учасниками справи не оспорюється, що відповідач [PERSON] уклала шлюб та на момент розгляду справи отримала подвійне прізвище [PERSON] . Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Статтею 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що [PERSON] як власник житла 28.11.2006 приєдналась до Публічного договору про надання житлово-комунальних послуг м.Харків, опублікованого у спеціальному випуску друкованого засобу масової інформації - газеті «Слобода» від 28.11.2006, уклавши таким чином з позивачем договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та взявши зобов`язання своєчасно оплачувати ці послуги на умовах, передбачених публічним договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 9 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. При цьому, згідно з визначеннями, наведеними у ст.1 вищезазначеного Закону, споживач житлово-комунальних послуг - це індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Як вбачається з наданої КП «Жилкомсервіс» довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг, наданих [PERSON] до житла за адресою: [ADDRESS] , обов`язки щодо своєчасної оплати за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території відповідачкою виконувались неналежно, внаслідок чого за період з 01.03.2007 по 30.11.2020 у неї виникла заборгованість перед КП «Жилкомсервіс» в сумі 6013,30 грн. Суд вважає наданий розрахунок обґрунтованим. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, за положеннями ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з нормами ст.267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представник відповідача в судовому засіданні заявив про застосування позовної давності до вимог КП «Жилкомсервіс» про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги за період з 01.03.2007 по 30.11.2017. Причини пропущення позовної давності при зверненні з вимогами про стягнення заборгованості за цей період представником позивача в судовому засіданні не наведені. За таких обставин суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог та стягненні заборгованості [PERSON] за вищезазначений період, розмір якої, як вбачається з наданої позивачем довідки, становить 4226,07 грн., слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Вирішуючи позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за надані послуги за період з 01.12.2017 по 30.11.2020, суд враховує, що, як вбачається з наданого представником відповідача оригіналу квитанції АТ «КБ «Приватбанк» № 0.0.1988672278.1 від 22.01.2021, платником [PERSON] на користь КП «Жилкомсервіс» сплачено 6156,18 грн. квартплати за житло за адресою: [ADDRESS] . У суду відсутні підстави для будь-яких сумнівів щодо наданого стороною відповідачки доказу. Наведена у квитанції сума відповідає сумі боргу [PERSON] , зазначеній у розрахунку її боргу перед КП «Жилкомсервіс» на січень 2021 року. Відтак, суд прийшов до висновку, що будь-яка заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території у [PERSON] перед КП «Жилкомсервіс» станом на день розгляду судом даної цивільної справи відсутня, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості відповідачки за надані послуги за період з 01.12.2017 по 30.11.2020 в сумі 1787,23 грн. слід відмовити за безпідставністю. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується наступним. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Суд враховує, що оплата за надані послуги здійснена відповідачкою після відкриття провадження у даній цивільній справі. Спір у даній справі виник у зв`язку з неправильними діями [PERSON] , яка, в порушення вимог ст.903 ЦК України, ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та умов Публічного договору про надання житлово-комунальних послуг м.Харків, допустила заборгованість по оплаті за надані послуги, що стало підставою для захисту КП «Жилкомсервіс» своїх прав та законних інтересів в судовому порядку. Відтак, на підставі ч.9 ст.141 ЦПК України, суд вбачає правові підстави для покладення на відповідачку у повному обсязі судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з пред`явленням до суду даного позову. Враховуючи викладене,

Outcome: approved