Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку набувальної давності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Свій позов обґрунтовує тим, що в 1988 році вона разом зі своєю матір`ю, [PERSON] та батьком [PERSON] , приїхали проживати в село Софіївка Горохівського району Волинської області в будинковолодіння її діда [PERSON] , яке розташоване по [ADDRESS] . Через пів року батько позивачки помер, а мама поїхала проживати до нового чоловіка у Російську Федерацію. Сама ж позивачка залишилася проживати разом з дідом [PERSON] [INFO] останній помер, а в кінці 1998 року мама позивачки повернулася в село Софіївка Горохівського району де на початку 1999 року також померла. З 1988 року позивачка офіційно зареєстрована і проживає в житловому будинку, що розташований в [ADDRESS] . Остання добросовісно одноосібно володіє спірною нерухомістю і продовжує відкрито, безперервно володіти нею до цього часу, що підтверджується наявністю на руках у неї ключів від будинку. Позивачка фактично являється єдиною спадкоємицею майна померлого діда, однак в неї відсутні документи пр. зміну прізвища матері, що унеможливлює доведення факту родинних відносин. Але так як вона проживає в даному будинку більше 10 років, то, вважає, що набула право приватної власності на вказаний будинок на законних підставах. З огляду на це, просить визнати за нею право власності на вищевказаний будинок в порядку набувальної давності. Ухвалою суду від 20 серпня 2019 року в даній справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON] . Позивачка, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача, Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області, в судове засідання не з`явився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності. Справу просить слухати у його відсутність. Відповідачка, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася про час та місце розгляду справи. На адресу суду 20 вересня 2019 року повернувся поштовий конверт з відміткою «П», що адресат померла. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.527 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер [INFO] . Документами про родинні відносини стверджується, що [PERSON] є внучкою [PERSON] Довідкою Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області від 04 грудня 2018 року №548 стверджується, що в погосподарській книзі [NUMBER] за 1996-2000 роки значиться земельна ділянка, житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] за [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємцем за законом після його смерті є онука [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом фактичного володіння спадковим майном. Довідкою Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області від 10 грудня 2018 року №575 про реєстрацію і проживання стверджується, що згідно з записами в погосподарських книгах за 1991-2018 роки [PERSON] проживає в [ADDRESS] . Відповідно до технічної документації на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , даний будинок було побудовано з дотриманням встановлених будівельних та технічних норм. Разом з тим, з спадкової справи №531, заведеної 04 вересня 2000 року після померлого [INFO] [PERSON] видно, що дочка [PERSON] після його смерті прийняла спадщину, є його спадкоємцем за законом першої черги і їй було видано свідоцтво паро право на спадщину за законом на частину майна. Інші спадкоємці з заявами не зверталися. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після померлого [PERSON] , прийняла спадщину. Відповідно до ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Також згідно з п.п.9, 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно з положеннями ст.ст.335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Одночасно з цим право власності за набувальною давністю можна визнати лише за особою, яка фактично не є законним володільцем такого майна, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна, не може вимагати визнання за нею права власності за давністю володіння. Крім того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, - то така сторона обрала невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Наведене свідчить про те, що для визнання права власності за набувальною давністю необхідно одночасно наявність, з одного боку, добросовісності володіння (коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності), з іншого - відсутність у володільця титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. Тому при вирішенні даного спору належить встановити саме факт добросовісності позивачки на момент отримання нею майна, а саме, що у позивачки, як володільця майна, не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і вона отримала це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на неї. Як встановлено у судовому засіданні, власником майна до 19 березня 1998 року був [PERSON] , який помер [INFO] . І про це було достеменно відомо позивачці. Після смерті спадкодавця спадщину прийняла його дочка - [PERSON] . Про таку обставину достеменно було відомо відповідачу у справі - Вільхівській сільській раді Горохівського району Волинської області, як органу місцевого самоврядування, зокрема, те, що дочка спадкодавця, [PERSON] , зверталася до них з питанням оформлення спадщини на майновий пай, належного померлому [PERSON] , що підтверджено матеріалами спадкової справи №531, заведеної 04 вересня 2000 року після померлого [INFO] [PERSON] , якби позивачка намагалась з`ясувати правомірність свого користування спірним майном. Поряд з цим, в своїй позовній заяві про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності позивачка вказує також і на своє право як спадкоємиці на спірний будинок (по спадковому праву). Необхідно також зауважити, що відповідач в особі Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області не має жодних підстав бути відповідачем у цій справі. Таким чином, суд не може взяти до уваги заяву представника Вільхівської сільської ради Горохівського району Волинської області щодо відсутності заперечень у задоволенні позову. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] Судові витрати понесені позивачкою на оплату судового збору у зв`язку з залишенням її позовних вимог без задоволення у повному обсязі належить віднести на її рахунок.

Outcome: dismissed