Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 1 червня 2000 року, право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та на земельну ділянку, площею 0,19 га, виділену для його будівництва та обслуговування, розташовані по вул. Святовознесенська (раніше вул. Жовтнева), 29, в с. Білозірка (раніше- с. Бармашове) Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті чоловіка залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку через відсутність неналежним чином оформлених правовстановлюючих документів на спадкову нерухомість: будинок не був належним чином зареєстрований за власником і в ньому та в державному акті прізвище власника було зазначено з помилкою. Посилаючись на те, що вона є спадкоємицею першої черги після смерті чоловіка і прийняла спадщину, але через зазначені обставини не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча наданими документами (державним актом, довідками сільської ради та ін.) підтверджується належність будинку та ділянки померлому спадкодавцю, тому просила позов задовольнити. Крім того, під час розгляду справи доповнила свої вимоги заявою про встановлення належності державного акту та свідоцтва про право власності на будинок власнику [PERSON] В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від них надійшли заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Позивачка також в своїй заяві просила позов задовольнити, а відповідач в своїй заяві позов визнав та не заперечував проти оформлення спадщини за нею. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 1 червня 2000 року в с. Бармашове (тепер с. Білозірка) Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області помер [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді будинку та земельної ділянки, площею 0,19 га, виділеної для його будівництва та обслуговування, розташовані в цьому ж селі по вул. Жовтнева (тепер вул. Святовознесенська), 29. Земельна ділянка належала йому на підставі державного акту серії МК №02761, виданого на ім'я [PERSON] 29 березня 1995 року Бармашівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області. Будинок належав йому на підставі свідоцтва № 96 про право власності від 10 лютого 1995 року, виданого виконавчим комітетом цієї ж сільської ради. На час його смерті діяли положення Цивільного кодексу України 1963 року. Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави Згідно за ст. 525 та ст. 526 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місце знаходження майна або його основної частини. Статтями 529 та 530 того ж Кодексу передбачено хто із осіб відноситься до першої та другої черги спадкоємців за законом, в тому числі до спадкоємців першої черги відносяться дружина та діти померлого. Відповідно до ст. 549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON], яка проживала з померлим і вступила в управління спадковим майном. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року). Крім того на момент смерті спадкодавця з ним був зареєстрований його син [PERSON], тобто відповідач в справі. В той же час, він спадщину не прийняв, оскільки був тільки зареєстрований, а фактично не проживав зі спадкодавцем на час його смерті і не вступив в управління його майном. Це підтверджується, як його письмовою заявою на адресу суду, так і спадковою справою, заведеною після смерті [PERSON], відповідно до якої єдиною спадкоємицею після його смерті є позивачка, яка вже оформила в порядку спадкування майно у виді земельної частки (паю) та автомобіля. Далі, під час оформлення спадщини на будинок та ділянку під ним після смерті чоловіка, позивачка отримала розяснення від нотаріуса про неможливість їх оформлення в такому порядку, оскільки не представила належним чином оформлені оригінали правовстановлюючих документів на дану нерухомість. Так, в державному акті серії МК №02761, виданого на імя [PERSON] 29 березня 1995 року Бармашівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, маються незастережні виправлення, а саме: ім'я та по-батькові власника перекреслено та записано «Анна Тимофеевна». А в свідоцтві про право власності на будинок прізвище власника було зазначено з помилкою : «Ходокевич» замість «Ходакевич». Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 234 ЦПК України в порядку окремого провадження судом можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 234 ЦПК України). Відповідно до статті 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 235 цього ж Кодексу справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, за участю заявника і заінтересованих осіб (частини 3 та 4). При цьому, відповідно до частини 6 цієї статті якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Виходячи з того, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу в цій справі має значення для оформлення спадщини, тому позивачкою вірно заявлено необхідність цього разом з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В той же час, виходячи із тексту копії державного акту, технічного паспорту БТІ, довідки Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 29 листопада 2017 року (а.с. 51-52), копії рішення Брамашівської сільської ради від 18 березня 1993 року (а.с. 55-59) земельна ділянка дійсно належала на праві власності [PERSON]. Також, виходячи із цієї документації та даних, зазначених у них щодо особи [PERSON], суд приходить до висновку, що свідоцтво про право власності на будинок, також належить [PERSON], хоча в ньому його прізвище зазначено з помилкою. Відповідно до статті 1218 ЦК України та ст. 548 ЦК України 1963 року до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок та ділянка належали [PERSON] і це майно входить до складу спадщини на час відкриття спадщини, а після його смерті повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачці [PERSON], як спадкоємиці першої черги, яка прийняла спадщину після його смерті. В позасудовому порядку вирішити це питання позивачка не взмозі через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно та неналежне оформлення правовстановлюючих документів. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved