Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-27 00:00:00

Позивач орган опіки та піклування Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити останню батьківських прав щодо дитини, мотивуючи вимогу тим, що відповідач є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до доньки материнської турботи та піклування, не цікавиться її здоров`ям та потребами, матеріально не забезпечує, а також просить зобов`язати законного представника дитини відкрити особистий рахунок на дитину [PERSON] , [INFO] , у відділенні Державного ощадного банку України у місячний строк з дня набрання законної сили даним рішенням суду та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на користь тієї юридичної або фізичної особи, куди буде влаштована дитина. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду заяву, згідно з якою просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання повторно не з`явилася, відзив на позовну заяву зі всіма доказами, що підтверджують заперечення, не надала. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив таке. Відповідач [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Середино-Будського районного управління юстиції у Сумській області 21.05.2013 /а.с.6/. Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 17.02.2017 №00017676021 відомості про батька в актовому записі №19 від 21.05.2013 про народження [INFO] [PERSON] записано у порядку ч.1 ст.135 СК України, тобто зі слів матері /а.с.7/. З висновку комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно дитини [PERSON] , який підписано головою Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області 13.12.2018 за №01-43/331, з`ясовано, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до доньки батьківської турботи та піклування, не цікавиться її здоров`ям та потребами, не проводить медичне обстеження дитини, не готує їй їжі та не доглядає. Також [PERSON] має розлади в здоров`ї - ДЦП. F 07; зміни особистості внаслідок органічного ураження головного мозку. Профілактичні бесіди з останньою працівників служби у справах дітей та районного центру соціальних служб сім`ї, дітей та молоді про здоровий спосіб життя та зміну життєвих цінностей і пріоритетів позитивного результату не принесли. Фактично утриманням та вихованням дитини займається її бабуся [PERSON] , яка періодично проводить медичне обстеження дитини в м. Суми, утримує та виховує онуку, піклується про стан її здоров`я та розвиток, має намір оформити опіку над дитиною. На підставі вищевикладеного районна комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] та стягнути аліменти на її утримання /а.с.5/. Згідно з копією характеристики, виданої Середино-Будським ДНЗ №1 «Ромашка», [PERSON] , [INFO] , відвідує даний дитячий заклад з 2015 року, дитина рухлива, потребує постійної уваги з боку дорослих та дітей, краще засвоює навчальний матеріал у процесі індивідуальної роботи, проживає у неповній родині, піклується про неї бабуся [PERSON] За три роки перебування дитини в дошкільному навчальному закладі мати дитини не з`являлася і не цікавилася її життям /а.с.11/. Згідно з копією висновку про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини, наданого Середино-Будською ЦРЛ від 06.12.2018, [PERSON] , [INFO] , має ІІ групу здоров`я, потребує медико-педагогічної та медико-соціальної корекції /а.с.20/. Відповідно до ч.4 ст.164 Сімейного Кодексу України (далі за текстом - СК України) під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. За інформацією районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області від 19.11.2018 №320 сім`я [PERSON] перебуває під соціальним супроводом фахівців центру у зв`язку з ухиленням матері від виконання батьківських обов`язків. Остання здійснює догляд за молодшою донькою [PERSON] , 2015 року народження, за допомогою своєю бабусі [PERSON] , 1939 року народження, яка мешкає разом із ними. [PERSON] часто залишає доньку на бабусю похилого віку у вечірній час, може не ночувати вдома. Від виховання та утримання старшої доньки [PERSON] , 2013 року народження, мати взагалі самоусунулася майже від народження дитини. Турботу про дитину взяла на себе бабуся останньої - [PERSON] , 1963 року народження, яка також мешкає разом із ними. Від народження діти мають певні проблеми зі здоров`ям, потребують особливого догляду, регулярних реабілітаційних заходів. Протягом всього часу бабуся [PERSON] сумлінно виконує обов`язки матері: піклується про здоров`я дитини, відвідує реабілітаційні заклади, купує одяг, розвиваючі ігри, водить до дитячого садочка. [PERSON] егоїстична, не знаходить спільну мову з матір`ю та іншими родичами, конфліктує. Поведінка [PERSON] та її відношення до дітей неодноразово розглядалися на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини, проте явка на засідання комісії кілька разів нею ігнорувалася. Співпрацювати з соціальними службами не відмовляється, але поставлених умов та завдань не виконує; з нею важко домовитися та взагалі спілкуватися; перебування під соціальним супроводом не дало позитивних результатів. В інтересах дитини [PERSON] , 2013 року народження, від виховання якої мати самоусунулася, вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її старшої дитини /а.с.14/. З копії акта обстеження умов проживання від 05.01.2018 встановлено, що дитина [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . Житло упорядковане, обмебльоване, умови проживання відповідають нормам; родина товарами повсякденного вжитку забезпечена. Мати дітей періодично залишає їх на прабабусю, бабусю. Стосунки у родині складні, конфліктні, є забота та турбота. Під час перевірки мати [PERSON] була відсутня, діти залишились без батьківського піклування, знаходилися зі своїми прабабусею та дідом /а.с.15/. З копії акта обстеження умов проживання від 07.05.2018 встановлено, що дитина [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] ; фактично утриманням та вихованням дітей займається бабуся та прабабуся, мати дітей має низький виховний потенціал, схильна до вештання з дітьми вулицями міста у вечірній час /а.с.16/. У матеріалах справи міститься також копія листа Середино-Будського ВП ГУНП в Сумській області від 12.09.2018 №4253, згідно з яким [PERSON] 11.09.2018 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП (невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей) /а.с.13/. У ст.8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 9-10 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок №01-43/331 від 13.12.2018, підписаний головою Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області, про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно дитини [PERSON] , оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок Середино-Будської районної державної адміністрації Сумської області, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї старшої доньки. Факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини [PERSON] підтверджується також аналізом зібраних позивачем письмових доказів, які повно, всебічно та неупереджено досліджено судом. Так, судом встановлено, що відповідач [PERSON] майже від народження своєї доньки [PERSON] самоусунулася від виховання останньої, не відвідує дитячий навчальний заклад, де перебуває дитина, не цікавиться успіхами та потребама доньки, яка згідно з характеристикою потребує постійної уваги; крім цього не піклується про дитину і вдома, не готує їй іжі, не забезпечує одягом та взяттям, не лікує доньку, здоров`я якої потребує корекції та медичного догляду згідно з висновком про стан здоров`я. Також відповідач неодноразові запрошення районної комісії з питань захисту прав дитини ігнорувала, співпраця з районним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді позитивних результатів не принесла, а також, будучи належним чином повідомленою про дату та місце судового розгляду відповідач до залу суду не з`являлася, відзив на позовну заяву із запереченнями проти неї не надала. Вищевикладене свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо старшої доньки [PERSON] ; достовірно знаючи про можливість позбавлення її батьківських прав остання жодних дій для відвернення таких наслідків не чинить, свою поведінку не змінює, на контакт з відповідними державними органами не йде та взагалі ніяким чином інтересу до виховання старшої доньки не виявляє. Суд бере до уваги той факт, що бабуся дитини [PERSON] , яка з народження її виховує, піклується про її розвиток та здоров`я, матеріально утримує, має намір оформити опіку над онукою. Як вже наголошувалося раніше в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.3 ст.164 СК України мати, батько можут бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно відповідач по справі вихованням своєї старшої доньки не займається і ухиляється від своїх обов`язків по її утриманню та вихованню, не спілкується з нею і не проявляє турботи, тому її необхідно позбавити батьківських прав відносно своєї доньки. Також згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з роз`ясненнями, наданими в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч.2 ст.166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про питання аліментів на дитину. Отже, оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів суд виходить з такого. Згідно зі ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходів її матері, батька. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів не може бути менший ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на користь тієї юридичної або фізичної особи, куди буде влаштована дитина. Згідно з вимогами чинного законодавства, що регулює відносини щодо утримання батьками однієї дитини розумним та справедливим визначається стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від заробітку та доходів того з батьків, з ким дитина не проживає, а тому суд вважає можливим стягнути аліменти на користь дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч.3 ст.193 СК України за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Оскільки позовна вимога про позбавлення батьківських прав та позовна вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, загальна сума якого становить 1409 грн. 60 коп.

Outcome: approved