Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивачка у січні 2019 року звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів такими,\~ що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що позивачка проживає у квартирі [ADDRESS] на підставі ордера №45 від 01.08.1974 року. Однокімнатна квартира загальною площею 21,7 кв.м. за вказаною адресою належить КП «Житлово-комунальна служба смт.Рудно». Разом з позивачкою у зазначеній квартирі зареєстровані також відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідками КП «Житлово-комунальна служба смт.Рудно» від 29.05.2017 року та від 21.01.2019 року.\~ Однак відповідачі не проживають у цій квартирі з квітня 2017 року, майно відповідачів у квартирі відсутнє, комунальні платежі вони не сплачують, взагалі квартирою не цікавляться. Факт не проживання відповідачів у квартирі\~ підтверджується актами Рудненської селищної ради, згідно яких відповідачі, які зареєстровані\~ за адресою: [ADDRESS] , не проживають за вказаною адресою з квітня 2017 року по даний час. Оскільки відповідачі не проживають у спірній квартирі, не сплачують комунальні послуги, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим об`єктивно порушуються права позивачки, яка\~ самостійно виконує обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Так як відповідачі не проживають у квартирі, збереження їх реєстрації у спірній квартирі призводить до необхідності нести додаткові витрати на оплату квартирної плати та комунальних послуг. У \~зв`язку з наведеним, на підставі ст.71,72 ЖК України\~позивачка просить \~визнати відповідачів такими, що втратили право користування\~ спірним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснили, що позивачка проживала з відповідачами в однокімнатній квартирі [ADDRESS] . У 2000 році відповідачі почали проводити ремонт у цій квартирі, чому позивачка погодилась тимчасово, до закінчення ремонту, проживати в сараї на подвір`ї біля будинку. Однак більше доступу до квартири у позивачки не було і більше 16 років вона вимушена була проживати у сараї без комунальних вигод. У січні 2016 року погіршився стан здоров`я позивачки, однак змоги повернутися в квартиру\~ вона не мала. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2017 року було\~ вселено [PERSON] у квартиру [ADDRESS] . \~27 квітня 2017 року позивачка вселилася у квартиру. Згодом, а саме 29 квітня 2017 року відповідачі добровільно покинули спірну квартиру, забравши з собою всі свої речі,\~ меблі, побутову техніку, при цьому вони познімали міжкімнатні двері, позривали шпалери, повикручували розетки. Після виселення відповідачів із квартири, в такій залишилися лише в коридорі стара антресоль, в якій по даний час знаходяться старі куртка і светр відповідачів. \~На даний час у кімнаті\~не має меблів, усі речі позивачки в пакетах стоять під стінами та висять на вішалці в коридорі. У кімнаті є невеличкий старий диван, на якому спить [PERSON] , та розкладачка, на якій спить другий син позивачки [PERSON] , коли ночує в неї серед робочого тижня, а також невеличкий столик та крісло. \~Жодних речей відповідачів у квартирі немає. Покликання\~ відповідачів на те, що\~ вони ночують у квартирі є неправдивими. Між тим, ніхто відповідачів зі спірної квартири не виганяв, вони самі, добровільно покинули її в квітні 2017 року і не проявляли жодного інтересу ні до житла, ні до старенької мами. Відповідачі створили для позивачки вкрай несприятливі умови існування, оскільки на мізерну пенсію вона просто не спроможна проживати, лікуватись і платити всі комунальні послуги, і саме через реєстрацію відповідачів у квартирі не може оформити собі субсидію. Просять позов задовольнити. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позову не визнали та зазначили, що однокімнатна квартира [ADDRESS] є єдиним\~ місцем проживання відповідачів. Спочатку відповідачі та позивачка проживали разом у вказаній квартирі, але спільне життя було складним, так як\~ позивачка зловживала спиртними напоями і вела аморальний спосіб життя.\~ З часом\~ позивачка добровільно залишила квартиру і стала проживати у сараї біля їхнього будинку. В 2017 році відповідачі вирішили провести ремонт у квартирі, а тому продали кухню та ще деякі меблі,\~ зірвали шпалери, зняли міжкімнатні двері та повикручували розетки. \~При цьому в коридорі залишилися антресоль, в якій по даний час знаходяться куртка і светр відповідачів. Після вселення [PERSON] у квартиру регулярно виникали сварки і скандали, чому всі відповідачі вимушені були переїхали проживати\~ в будинок матері [PERSON] [PERSON] , який знаходиться\~ у [ADDRESS] . Через місяць\~ часу [PERSON] та [PERSON] повернулися проживати у спірну квартиру, залишивши своїх дітей проживати з бабусею у с. [PERSON] . [PERSON] періодично їздять на заробітки за кордон строком на 2 місяці, після чого повертаються додому на 3-4 тижні. Оскільки [PERSON] та [PERSON] бояться самі без батьків проживати з позивачкою, то більше не поверталися жити у спірну квартиру,\~ при цьому \~вони інколи приходили на подвір`я будинку по [ADDRESS] , косили траву та доглядали дерева, посаджені їхнім батьком.\~ Ствердили, що відповідачі не втратили інтересу до спірної квартири, [PERSON] та [PERSON] ночують у квартирі на двох розкладних кріслах, які щоранку забирають з собою. Вважають позовні вимоги\~ безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення. Просять відмовити в задоволенні позову.\~ Заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідачів та їх представника, свідків, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ \~ Зі змісту\~статті 3 ЦК України\~вбачається, що загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність. \~ \~ \~ \~ \~Частина 1\~статті 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу\~Конституцією України, а також\~Цивільним кодексом\~і відповідними законами України.\~ \~ \~ \~ \~ \~Право на судовий захист передбачається\~статтею 55 Конституції України. Згідно із статтею 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] 01 серпня 1974 р. було видано ордер №45 на право зайняття сім`єю, яка складається з двох осіб, однієї кімнати і кухні\~ загальною житловою площею 14,2 кв.м в окремій квартирі будинку [ADDRESS] на даний час\~ квартира [ADDRESS] ) /а.с.4/. З довідки КП «Житлово-комунальна служба смт. Рудно»\~ № 82 від \~29.05.2017 року вбачається, що квартира [ADDRESS] відноситься до державного житлового фонду\~і знаходиться на балансі КП «Житлово-комунальна служба смт. Рудно» і в такій зареєстровано п`ятеро осіб:\~ основний квартиронаймач [PERSON] та її син [PERSON] , невістка [PERSON] , внуки [PERSON] і [PERSON] /а.с. 6/. Частиною 5 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13 березня 2017 року, яке набрало законної сили, ухваленого в цивільній справі № 462/430/17, зобов`язано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в проживанні та користуванні квартирою [ADDRESS] - [ADDRESS] та \~вселено [PERSON] у квартиру [ADDRESS] . Зазначене рішення має преюдиційний характер при вирішенні даної справи. Вказаним судовим\~рішенням встановлено,\~що у\~2000\~року відповідачі\~тимчасово поселили\~ [PERSON] \~в сарай\~на час\~ремонту в\~квартирі,\~який вони\~здійснювали,\~але,\~пропри обіцянки,\~в подальшому\~не впустили\~її проживати\~у квартиру.\~Відтак з\~2000\~року по\~листопад 2016\~р.\~ [PERSON] \~\~не проживала\~у квартирі\~ [ADDRESS] \~років,\~а проживала\~на території\~подвір`я у\~сараї,\~який є\~непридатним для\~проживання.\~З листопада\~2016\~року [PERSON] \~тимчасово проживала\~у своєї\~племінниці [PERSON] по [ADDRESS] . Стаття [ADDRESS] ЖК Української РСР\~встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до\~статті 72 ЖК Української РСР\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~71,\~72 ЖК Української РСР\~дає підстави для висновку про те, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі\~\~№ 490/12384/16-ц зроблено висновок щодо застосування статей\~71,\~72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені\~статтею 71 ЖК Української РСР\~строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Згідно з\~статтею 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. У квітні 2017 року позивачка вселилася у спірну квартиру, що визнається всіма учасниками справи, а відтак в силу вимог частини 1 статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Як убачається з пояснення свідка [PERSON] , які\~ вона надала у судовому засіданні, остання під час заселення позивача у квартиру [ADDRESS] допомагала їй заносити у квартиру особисті речі. Квартира була повністю порожня, відповідачі виїхали з неї та забрали із собою всі свої особисті речі, меблі, міжкімнатні двері та навіть зняли шпалери. З того часу [PERSON] деякий час жила сама, а згодом до неї переїхав її молодший син [PERSON] . Крім того свідок повідомила, що останній раз у квартирі була пару днів до судового засідання і там не було ні відповідачів, ні їхніх речей. У судовому засіданні свідок [PERSON] , який є сином позивача від другого шлюбу, пояснив, що у квітні 2017 року саме він допомагав мамі вселитися у спірну квартиру і через 2-3 дні відповідачі забрали всі свої особисті речі і з`їхали. Відповідачі забрали з собою всі меблі з кімнати та кухні, поздирали шпалери та познімали навіть двері та розетки. В квартирі залишилась лише стара газова плитка, витяжка, тюль та абажур і безлад. Саме він допоміг позивачці зробити ремонт, поміняти проводку та обжити цю квартиру, а в квітні 2019 року переїхав жити до неї, оскільки влаштувався на роботу у смт.Рудно. На даний момент у квартирі немає особистих речей відповідачів, та і самі відповідачі там не проживають. Відповідачі весь той час проживали і проживають у с.Зимна Вода. Останній раз він бачив [PERSON] та [PERSON] після попереднього судового засідання, коли вони принесли два розкладні крісла, які поставили на кухні. Відповідачі трохи посиділи на кухні і пішли. З актів від 14 грудня 2017 року, від 13 січня 2019 року та від 06 травня 2019 року \~складених депутатом Рудненської селищної ради Яремою В.І., в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] убачається, що особами, які здійснили вихід на адресу по [ADDRESS] , було встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх двоє дітей не проживають у спірній квартирі з 29 квітня 2017 року /а.с.7,8,92/. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що до нього, як до депутата Рудненської селищної ради, неодноразово зверталася позивачка для засвідчення факту проживання/непроживання сім`ї [PERSON] у квартирі. По даному факту ним з тимчасовою комісією (якою ці акти були підписані) було складено декілька актів про непроживання відповідачів у квартирі [ADDRESS] . Дані акти були складені правомірно, оскільки в цій квартирі не було виявлено ні відповідачів, ні жодних предметів особистої гігієни та речей відповідачів. Також при складанні актів бралися до уваги пояснення свідків по даному факту. Підписи\~ у всіх актах були\~ добровільними, ніхто при складенні актів на членів тимчасової комісії не чинив. Крім того, \~до червня 2019 року він був сусідом сторін і жив\~ у квартирі [ADDRESS] . Він був присутнім при вселенні позивача у квітні 2017 року у квартиру і повідомив, що близько 2 років тому відповідачі вивезли меблі та свої особисті речі з квартири і з того часу у квартирі залишилась проживати лише позивачка [PERSON] . У квартирі з меблів залишилась лише газова плитка. З квітня 2017 року відповідачі не проживали за даною адресою. Відповідачі у судовому засіданні визнали той факт, що їх діти [PERSON] та [PERSON] \~ не проживають у спірній квартирі, а живуть у бабусі (матері відповідачки [PERSON] ) \~ [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Свідок [PERSON] , яка являється матір`ю відповідача [PERSON] , у судовому засіданні пояснила, що внуки живуть в неї, а де саме не ночують її діти вона не знає, а також, підтвердила той факт, що останній раз заходила до відповідачів та своєї свахи \~в гості у спірну квартиру ще до 2017 року. Суд вважає некоректними твердження відповідачів про те, що вони з поважних причин не проживали у спірному житлі, яке було викликано тим, що вони протягом 2017-2018 років перебували закордоном на роботі, з огляду на таке. Так, на підтвердження вищевказаного свого твердження відповідачі надали копії своїх закордонних паспортів, в яких містяться відмітки про перетин ними\~ державного кордону України /а.с.47-52/, інших доступних та достовірних доказів, які б свідчили про те, що відповідачі перебували постійно на роботі за кордоном протягом 2017-2018 років суду не надано. З копії закордонного паспорту [PERSON] убачається, що він 25 квітня 2018 року в`їхав на територію Республіки Польща, а 28 липня 2018 року\~ виїхав у\~ зворотньому напрямку, 09 листопада 2018 року він вдруге в`їхав на територію Республіки Польща, а 21 грудня 2018 року\~ виїхав з її території. Тобто, відповідач з 12 місяців у 2018 році перебував за кордоном лише 5 місяців, що ніяким чином не свідчить про наявність поважних причин його непроживання у спірній квартирі протягом всього року. З копії закордонного паспорту [PERSON] убачається, що вона 10 серпня 2018 року в`їхала на територію Республіки Польща, а 21 жовтня 2018 року\~ виїхала у\~ зворотньому напрямку, згодо, 09 листопада 2018 року вона вдруге в`їхала на територію Республіки Польща, а 21 грудня 2018 року\~ виїхала з її території. Тобто, відповідачка з 12 місяців у 2018 році перебувала за кордоном лише більше трьох місяців, що ніяким чином не свідчить про наявність поважних причин її непроживання у спірній квартирі протягом всього року. Суд не бере до уваги твердження відповідачів, що вони не проживали у спірній квартирі через агресивну, неправомірну поведінку позивача, оскільки доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідачів у квартирі [ADDRESS] тривалий час та через неправомірну поведінку позивача до суду не надано, оскільки вони ніколи не зверталась ні до правоохоронних органів, ні до суду з вимогами захистити їх право на житло. Щодо пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були допитані у судовому засіданні за клопотанням відповідачів, то суд зазначає, що жодний з них не дав пояснення з приводу постійного проживання відповідачів у квартирі [ADDRESS] . Вказані свідки пояснили, що часто заходили в гості до відповідачів до 2017 року. Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що їм відомо, що відповідачі проживають у с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області в тещі відповідача [PERSON] . З квитанцій про оплату житло-комунальних послуг убачається, що з травня 2017 року лише позивачка [PERSON] здійснювала оплату за вказані послуги, а відповідачі не брали участі в утриманні спірної квартири /а.с.80-91/. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідачі 29 квітня 2017 року добровільно покинули квартиру [ADDRESS] , забравши з квартири всі свої особисті речі та всі меблі, та переїхали проживати у будинок [PERSON] , що розташований за адресою: [ADDRESS] , і не проживали у спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, не брали участь в її утриманні, та не цікавилися спірним житлом до початку судового розгляду. Враховуючи наведене, суд дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved