Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2013 року по грудень 2013 року (включно) в сумі основного боргу - 6008,87 грн.; інфляційні нарахування у розмірі - 18,68 грн., 3,0 % річних в сумі - 186,17 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], в якій зареєстрована і проживає, але не в повному обсязі сплачує плату за комунальні послуги та послуги за утримання будинку. Так, за час проживання у вказаній квартирі відповідачу надавались комунальні послуги, а саме холодне водопостачання, гаряче водопостачання, користування тепловою енергією, вивезення побутових відходів, водовідведення, газ, а також інші послуги з утримання будинку та прибудинкової території. До того ж відповідач щомісяця отримує від позивача рахунки на оплату квартирної плати та комунальних послуг, однак платежі здійснює не регулярно, внаслідок чого утворився борг, який станом на січень 2014 року складає - 6008,87 грн., оскільки відповідач у добровільному порядку борг не погашає, позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати та 3,0 % річних. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, пояснивши, що в будинок, у якому проживає відповідач, подається теплова енергія у гарячій воді та її облік проводиться через встановлений на вході в будинок лічильник. Після зняття показань лічильника здійснюється нарахування коштів за опалення по тарифу в розмірі - 253,15 грн. після 20-го числа кожного місяця та в розмірі - 237,70 грн. до 20-го числа місяця за 1 Гкал, що встановлено розпорядженням КМДА №857 від 31.05.2011 року. Усі суми нарахувань за опалення відповідачу були нараховані у відповідності до вказаних тарифів та на підставі показань лічильника у відповідності до площі її квартири і тільки за опалюваний період. Показники лічильника знімають інженери. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, оскільки нарахування за опалення в розмірі - 13 грн. за 1кв.м. вважала безпідставними та сплачувати кошти в розмірі по 900 грн. за місяць в опалювальний період відмовилась. Пояснила, що до встановлення лічильника на будинок вона сплачувала по 200-300 грн. в місяць, а після його встановлення по 900 грн., які з врахуванням її пенсії вона сплачувати не може. В зв»язку з безпідставністю нарахованих сум за опалення відповідач просила в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року. Дане підприємство за відповідну плату здійснює забезпечення власників та наймачів жилих та нежитлових приміщень (споживачів) житлово-комунальними послугами, а також проводить збір платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників таких послуг (п. 2.2. статуту) (а.с.57-68). Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], а з довідки Форми №3, складеної працівниками КП «ЖЕК «Михайлівська» Шевченківського району в м. Києві вбачається, що відповідач та члени її сім»ї проживають та зареєстрований в цій квартирі, загальною площею - 60, 61 кв.м. (а.с.6, 8-9, 24). У відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, як встановлено в судовому засіданні і не заперечуються сторонами в будинку [ADDRESS] 10.08.2005 року встановлено загально будинковий лічильник, яким вимірюються загальні витрати теплової енергії на централізоване опалення (а.с.25-34). Вказаний лічильник перебуває на балансі ПАТ «Київенерго». Між АЕК «Київенерго» та КП УЖГ Шевченківського району 13.11.2003 року було укладено договір про постачання теплової енергії у гарячій воді на потреби опалювання в опалювальний період (а.с.53-54.) Вказаний договір у відповідності до п.4.3 вважається пролонгованим на кожний наступний рік. В подальшому сторона цього договору - комунальне підприємство по утриманню житлово-комунального господарства Шевченковської районної ради в м.Києві було перейменоване в комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» - позивач у цій справі, згідно рішення « 24/6240 від 22.09.2011 року «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади м.Києва» (а.с.68) Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням, де серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачем, а отже, і виникнення цивільних прав і обов'язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідача (водопостачання, опалення), а відповідач отримує та користується даними послугами та відповідно зобов'язаний здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Як вже було встановлено вище, у буднику відповідача встановлено загально будинковий лічильник, а тому нарахування коштів за опалення проводиться у відповідності до тарифів, визначених розпорядженням Київської міської державної адміністрації №857 від 31.05.2011 року «Про встановлення тарифів на теплову енергію та встановлення тарифів на комунальні послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води виконавцям цих послуг усіх форм власності для здійснення розрахунків з населенням», що зареєстровано в Головному управління юстиції в м.Києві за №20/879 від 06.06.2011 року (а.с.80-81). Вказане розпорядження на час винесення рішення є діючим та згідно встановлених у ньому тарифів на централізоване опалення при наявності квартирного або будинкового засобу обліку теплової енергії, яка використовується для опалення, зазначено про вартість 1 Гкал при оплаті послуг до 20-го числа місяця в розмірі - 237,70 грн., а після 20-го числа місяця - 253,15 грн. (а.с.76-78). Згідно із розрахунком боргу по квартирній платі та платі за комунальні послуги, проведеним працівниками бухгалтерії позивача, заборгованість відповідача за період з 01.03.2012 року по 31.12.2013 року становить - 6008,87 грн., на які нараховані інфляційні втрати в розмірі - 18,68 грн.; 3,0 % річних в сумі - 186,17 грн. (а.с.5) При цьому, нарахування коштів за опалення за вказаний період проведено позивачем у відповідності до встановлених розпорядження КМДА №857 від 31.05.2011 року тарифів, що підтверджується повідомленням про нарахування і необхідність сплати заборгованості, в тому числі і за опалення як за березень 2012 року в сумі - 777,89 грн. по тарифу - 237,70 грн. за 1 Гкал і за інші місяці як за цим тарифом та по 253,15 грн. при сплаті після 20-го числа місяця (а.с.28-29, 51). При цьому, судом було враховано та перевірено заперечення відповідача щодо безпідставності здійснення позивачем вказаних нарахувань за опалення, але вказані заперечення свого підтвердження в судовому засідання не знайшли. Так, судом було витребувано більш розширенні роздруківки щодо нарахування коштів за опалення, з яких встановлено, що загальна кількість Гкалорій, яка надійшла до будинку відповідача за кожний місяць ділиться на опалювальну площу всіх квартир будинку, та отримана одиниця є кількістю Гкал на 1 кв.м. множиться на площу квартири відповідача та витрачена на опалення квартири відповідача кількість Гкалорій множиться на встановлений тариф 237,70 грн. за березень 2012 року та на тариф - 253,15 грн. за інші місяці (а.с.79). У відповідності до п.12 постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. N 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. Крім того, судом встановлено, що нарахування відповідачу коштів за опалення проведено у відповідності до п.21 вказаного постанови КМУ №630 та в судовому засіданні сторонами не було надано доказів про наявність будь-яких скарг з на невірність показань лічильника обліку теплової енергії або на протиправність дій службових осіб позивача при зняття з лічильника показників, тому позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача підлягає стягненню суму основного боргу за житлово-комунальні послуги за період з 01.03.2012 року по 01.01.2014 року в розмірі - 6008, 87 грн. у повному обсязі, яка складається з нарахованих сум на опалення, утримання прибудинкової території та за газ. Позовні вимоги частині стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати грошових коштів за житлово-комунальні послуги є обгрунтованими і підлягають задоволенню за цей же період. Так, статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за період з 01.03.2012 року по 01.01.2014 року в розмірі - 6008,87 грн. та нараховані на вказану суму боргу за цей період інфляційні нарахування в розмірі - 18,68 грн. та 3% річних від суми боргу у розмірі - 186,17 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі - 243,60 грн.

Outcome: approved