Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно , так як [INFO] помер її дід - [PERSON] . Останнім місцем проживання та місцем відкриття спадщини є с.Причепівка Іванівського району Одеської області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області № 494 від 20 серпня 2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: 67230, [ADDRESS], розташований на земельній ділянці за тією ж адресою загальною площею 0,32 га, із них: 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку; 0,07 га - для ведення особистого підсобного господарства. 15 травня 2001 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області та реєстровим № 29, відповідно до змісту якого вищезазначене нерухоме майно спадкодавець заповідав позивачці. З метою прийняття спадщини позивачка звернулася із відповідною заявою до Іванівської державної нотаріальної контори. При перевірці наявності необхідних для вчинення нотаріальних дій документів нотаріусом, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на даний житловий будинок на ім'я спадкодавця [PERSON], та рекомендовано звернутися , до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок. Позивачка на позовних вимогах наполягала . Представник відповідача позов визнав в повному обсязі, про що надав до суду письмову заяву. Судом встановлено , що [INFO] помер її дід - [PERSON]. Останнім місцем проживання та місцем відкриття спадщини є с. Причепівка Іванівського району Одеської області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області № 494 від 20 серпня 2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: 67230, [ADDRESS], розташований на земельній ділянці за тією ж адресою загальною площею 0,32 га, із них: 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку; 0,07 га - для ведення особистого підсобного господарства. 15 травня 2001 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконкому Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області та реєстровим № 29, відповідно до змісту якого вищезазначене нерухоме майно спадкодавець заповідав позивачці. Відповідно до ч.1 ст..1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Позивачка прийняла спадщину , оскільки своєчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивачка фактично прийняла спадщину , але не оформила право власності на житловий будинок та земельну ділянку в установленому законом порядку. Отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не може оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок та земельну ділянку. Та вони не можуть бути видані після смерті , що суперечить ст. 25 ЦК України , згідно якої цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р. у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. [PERSON] не оформив за життя своє право власності на вказаний житловий будинок, який станом на 15 квітня 1991 року належав до майна колишнього колгоспного двору за чинним раніше законодавством ( ст..120 ЦК УРСР ) Відповідно до статей 120-127 ЦК УРСР , ст..17 Закону України «Про власність», постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику» у справах за позовами про захист права приватної власності», членами колгоспного двору вважалися особи, які приймали участь у громадському господарстві колгоспу, отримували в ньому основні прибутки і приймали участь своєю працею і коштами у ведені спільного господарства двору. У зв'язку із введенням в дію Закону України «Про власність» така організаційно-правова форма як колгоспи, а відповідно, і колгоспний двір - були припинені. Відповідно до п.6 Інструкції ЦСУ СРСР від 15.05.1985 року № 2-24/26, яка була чинною на час закінчення будівництва будинку, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарчі книги, до категорії самовільних відноситись не можуть. 15 жовтня 2009 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 09 вересня 2009 року № 1035, якою затверджено Тимчасовий порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт. Згідно цієї постанови оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна - приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 05 серпня 1992 року, здійснюються на підставі висновку про технічний стан будинку( будівлі), складеного бюро технічної інвентаризації і документу , що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані об'єкти. Судом досліджено документи , які свідчать про те , що померлий володів вказаним житловим будинком, але за життя не встиг оформити право власності на будинок, це довідка характеристика на житловий будинок з господарськими будівлями видана Іванівським бюро технічної інвентаризації, довідка Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області , в якій зазначено , що померла проживала у вказаному будинку та була зареєстрована в ньому, випискою з погосподарської книги Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області , домогосподарем являлася [PERSON] Згідно з інструкцією ЦСУ СРСР № 5-24/26 , житлові будинки, господарські та побутові будівлі і споруди , включені сільськими радами в по господарські книги, до категорії самовільних не відносяться, тому відповідно померлий фактично був власником вказаного житлового будинку, проте за життя не встиг оформити документально своє право власності. Згідно з ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилалася позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву [PERSON] до Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно .

Outcome: approved