Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивачка по справі [PERSON], в інтересах якої діє представник за довіреністю [PERSON], звернувся до суду із позовом до відповідача, фізичної особи підприємця [PERSON], який займається виготовленням меблів за індивідуальним заказом, про стягнення з нього суми безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 25000 грн. Представник позивачки посилається на те, що 26.09.2013 року між [PERSON] та фізичної особи-підприємцем [PERSON] був складений письмовий договір-замовлення №267 на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням, на підставі якого вона здійснила передплату за виконання роботи по виготовленню меблів для кухні в сумі 25 000 грн. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2015 року у справі №333/2299/15-ц було відмовлено [PERSON] у задоволенні її позову до ФОП [PERSON] про розірвання договору та стягнення суми збитків та пені за неналежне виконання зобовязань за вищевказаним договором. При цьому, відмовляючи у позові, суд прийшов до висновку, що вказаний договір не є укладеним, оскільки сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, як того вимагають положення ст.638, ч.2 ст.639 ЦК України. Вказане рішення суду набрало законної сили 20.07.2015 року, у звязку із чим, за правилами ч.3 ст.61 ЦПК України, не потребує додаткового доказування факт того, що договір-замовлення №267 на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням від 26.09.2013р. не є укладеним. Не потребує додаткового доказування і встановлений вказаним рішенням суду факт одержання відповідачем від позивача суми грошових коштів у розмірі 25 000 грн. на виконання договору, який за висновками суду є неукладеним. У звязку з чим, отримана відповідачем 26.09.2013 р. від позивачки грошова сума - 25000 грн., є безпідставно отриманою, яку відповідач повинен повернути. В судове засідання позивачка не зявилася, в письмовій заяві до суду, просила розглянути справу за участі її представника за довіреністю - [PERSON]В, свої позовні вимоги підтримує та наполягала на їх задоволенні. Відповідач жодного разу в судові засідання не зявився, про час та місце слухання справи був повідомлений вчасно рекомендованою та простою кореспонденцією, за підтвердженою позивачкою адресою та за наданою довідковим бюро адресою. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню, оскільки підтверджений наступними доказами: відповідно письмового договору-замовлення №267 від 26.04.2012р., позивачка надала відповідачу по справі, ФОП [PERSON], суму 25000 грн. на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням, з кінцевим строком виконання умов договору до 16.12.2013р. /а.с.3-4/. Представник позивачки пояснив суду, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2015 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні її позову до ФОП [PERSON] про розірвання договору та стягнення суми збитків та пені за неналежне виконання зобовязань за вищевказаним договором. При цьому, відмовляючи у позові, суд прийшов до висновку, що вказаний договір не є укладеним, оскільки сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, як того вимагають положення ст.638, ч.2 ст.639 ЦК України. Рішення набрало чинності 20.07.2015 року /а.с.5-6/, тому, за правилами ч.3 ст.61 ЦПК України, не потребує додаткового доказування факт того, що договір-замовлення № 267 на виготовлення меблів за індивідуальним замовленням від 26.09.2013р. не є укладеним, отже, не потребує додаткового доказування і встановлений вказаним рішенням суду факт одержання відповідачем від позивача суми грошових коштів у розмірі 25 000 грн. на виконання договору, який за висновками суду є неукладеним. У звязку з чим, отримана відповідачем 26.09.2013 р. від позивачки грошова сума - 25000 грн., є безпідставно отриманою, яку відповідач повинен повернути. Однак, відповідач не бажає в добровільному порядку повертати позивачці вказану суму коштів, тому, вона була змушена звернутися з позовом до суду. Відповідно до вимог ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно ст.15 ЦК України, громадянин має право захищати свої інтереси, які не суперечать принципам цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання, договір визнаний неукладеним,тому, позивачка має право на отримання від відповідача суми безпідставно набутих ним грошових коштів за договором-замовленням № 267, а також, має право на відшкодування судових витрат, понесених при зверненні з позовом до суду: суму судового збору 5541,20 грн. /а.с.2/ Тому, суд вважає вимоги позивачки законними, обгрунтованими і такими, що не суперечать представленим по справі доказам, тому, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved