Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивач ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення із [PERSON] , [PERSON] заборгованості за кредитним договором у сумі 323301 грн.\~18 коп. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 13.03.2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №06/03/2014/130, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 275700 грн., на придбання житлової нерухомості, а саме квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] , зі сплатою 18.8% річних за користування кредитними коштами у межах строку кредитування з кінцевим поверненням коштів по 10.03.2034 року. Окрім того, в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] між позивачем, позичальником [PERSON] та поручителем [PERSON] 13.03.2014 року був укладений договір поруки за №06/03/2014/130/ДП, відповідно до умов якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору. Разом із тим [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконувала, а саме не здійснювала оплату заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом у розмірі та строки, які визначені умовами договору, за таких обставин станом на 14.06.2019 року [PERSON] має заборгованість перед позивачем у розмірі 323301 грн. 18 коп., яка складається із заборгованості по кредиту 265996,80 грн.; заборгованості по процентах поточна 1947,40 грн.; заборгованості по процентах прострочена 55356,98 грн.. Таким чином відповідач кошти отримала, а свої зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконує. Оскільки позичальник добровільно не повертає отримані кошти, а вимоги позивача про їх повернення позичальник та поручитель ігнорують, тому позивач змушений був подати позовну заяву до суду про стягнення заборгованості за кредитом із відповідача в примусовому порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 11.11.2019 року відповідачам був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідачів на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. Згідно ч. 8ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання представник позивача не прибув, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, де позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися і від них не надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи мається підтвердження. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, але у судове засідання не з`явилися без поважних причин, не подали відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що у справі мається достатньо доказів для розгляду справи за відсутності сторін, та приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до кредитного договору №06/03/2014/130 від 13.03.2014 року позивач надав [PERSON] кредит у сумі 275700 грн., строком з 13.03.2014 року по 10.03.2034 року на придбання житлової нерухомості, а саме квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] , зі сплатою 18.8% річних за користування кредитними коштами у межах строку кредитування, а за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені цим договором встановлена процентна ставка 23.8% річних. Із аналізу вказаного договору судом вбачається, що сторони визначили всі істотні його умови, зокрема розмір кредиту, строки його повернення, розмір та порядок його погашення та сплати процентів за користування вказаними коштами, а також відповідальність сторін за невиконання його умов. Факт погодження відповідача із запропонованими умовами кредитного договору позивачем стверджується підписом відповідача у договорі. Згідно наданого розрахунку суми боргу вбачається, що відповідач здійснювала погашення суми заборгованості, однак в подальшому виконання своїх зобов`язань належним чином припинила. У порушення умов договору та закону відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, суму коштів не повернула та ухиляється від її сплати. При розгляді вказаної справи суд бере до уваги, що відповідач користувався вказаними коштами, що стверджується матеріалами справи, тобто використовував їх на власний розсуд, і тому суд\~ вважає, що відповідач знав, що кошти взяті в борг та підлягають поверненню на умовах, визначених позивачем. Окрім того, відповідач до суду\~ із позовною заявою про розірвання вказаного\~ кредитного договору не звертався, його положення не оспорював. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до ст. 610 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторін. Таким чином,\~виходячи з\~вищевикладеного,\~суд приходить\~до висновку,\~що відповідач\~ [PERSON] грубо порушила вимоги ст. 526 ЦК України, не виконуючи належним чином взяті зобов`язання; ст. 530 ЦК України, порушуючи встановлені строки виконання зобов`язань і відповідно до вимог ст. 651 ЦК України та у зв`язку з тим, що відповідач до цього часу не виконує умови кредитного договору, і виконання його в подальшому сумнівне, що істотно порушує умови договору, позов належить задовольнити та стягнути з відповідача суму заборгованості по поверненню кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно договору поруки від 13.03.2014 року за №06/03/2014/130/ДП, який укладений між АТ «Укргазбанк», [PERSON] , [PERSON] , поручитель зобов`язується солідарно з позичальником відповідати перед кредитодавцем за виконання зобов`язань по кредитному договору №06/03/2014/130 від 13.03.2014 року. Із умов п. 1.4 вказаного договору поруки вбачається, що поручитель відповідає перед кредитодавцем в тому ж обсязі, що і позичальник за повернення кредиту, сплату відсотків, можливих штрафних санкцій та відшкодування збитків. Як вбачається із матеріалів справи відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, про що поручитель був належним чином повідомлений, що стверджується вимогою позивача про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, яка відповідачами отримана, що стверджується поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Однак своїх зобов`язань [PERSON] також не виконав та кошти позивачу не повернув. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що [PERSON] , взявши на себе обов`язки поручителя та не забезпечивши належного виконання відповідачем [PERSON] взятих кредитним договором обов`язків, повинен відповідати перед позивачем разом з останньою як солідарний боржник, у тому ж обсязі що і остання. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що відповідачі належним чином не виконують умови договорів, а тому у суду є всі підстави для стягнення суми заборгованості за кредитом у примусовому порядку. Позивачем при подачі позовної заяви до суду було сплачено судовий збір в розмірі 4849,52 грн., тому суд задовольняючи позов, на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 4849,52 грн.

Outcome: approved