Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилалася на те, що вона зареєстрована і проживає в [ADDRESS]. Зазначена квартира належить місцевій раді. Наймачем квартири була покійна [PERSON]. На житловій площі також зареєстровані брат позивачки - відповідач по справі [PERSON], та його неповнолітня дочка [PERSON] 2000 року народження. Відповідач в 1999 році, після реєстрації шлюбу з [PERSON], добровільно залишив місце проживання, перешкод в проживанні йому ніхто не чинив, витрат по комунальних послугах та квартплаті відповідач не ніс. Місце проживання відповідача та його доньки в кв. [ADDRESS], їй стало відомо приблизно п'ять років тому. Спроб до вселення за місцем реєстрації відповідач не вчиняв, особисті речі, а також речі його доньки, яка взагалі ніколи не проживала в квартирі, в [ADDRESS] відсутні. Кореспонденція на ім'я відповідача, не надходила. Відповідач вимоги позову не визнав та пояснив, що він дійсно в 1999 році добровільно залишив місце проживання в квартирі але згодом через складні взаємини із дружиною, періодично мешкав із донькою в [ADDRESS]. Також пояснив, що намагався вселитися але позивачка чинила перешкоди та не пускала його до квартири, після чого змінила замки до дверей. Крім того, зазначив, що кореспонденція на його ім'я надходить саме до зазначеної квартири. Представник органу опіки та піклування пояснила, що вимоги позову задоволенню не підлягають, оскільки при визнанні неповнолітньої особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, дитина позбавляється права на приватизацію частки в цій квартирі. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить місцевій раді. 18.01.1995 року [PERSON] на підставі ордеру на право зайняття житлової площі № 991 вселилася в зазначену квартиру із членами своєї сім'ї, сином [PERSON], донькою [PERSON] та зареєстрували місце свого проживання в зазначеній квартирі (а.с. 5). Відповідач [PERSON], в 1999 році зареєстрував шлюб, після реєстрації якого добровільно залишив місце проживання в зазначеному будинку, що підтверджується поясненнями свідків, актом про не проживання (а.с. 6). Перепон в користуванні жилим приміщенням відповідачу ніхто не чинив, кореспонденція на його ім'я за зазначеною адресою не надходила. Речі відповідача в квартирі відсутні. Також встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], місце реєстрації якої було зареєстровано в [ADDRESS], тільки 31.07.2014р., тобто вже під час розгляду справи в суді, що призвело до її залучення до участі у справі та органу опіки та піклування. Крім того, судом встановлено, що неповнолітня [PERSON], 2000 р.н., жодного дня не проживала та взагалі жодного разу не була в [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] 1969 року народження та неповнолітня [PERSON] 2000 року народження втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю в жилому приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача про те що він періодично проживає в кв. [ADDRESS], оскільки це спростовується показаннями свідків, крім того, відповідач навіть не зміг пояснити, яку саме кімнату в квартирі він займає із дочкою, які речі, що належать йому та його дочці знаходяться в квартирі. Також суд не приймає до уваги пояснення відповідача щодо перешкод у вселенні, оскільки відповідачем не надано до суду жодного допустимого доказу на підтвердження такої обставини, крім того, відповідач пояснив, що з заявами до міліції або із позовом до суду щодо усунення перешкод у вселенні він не звертався. Посилання відповідача про те, що на його ім'я, за місцем його реєстрації надходила поштова кореспонденція, суд до уваги не приймає, оскільки надані до суду повідомлення не містять печаток підприємства, що здійснювало перевезення відправленого, здійснення платежів за надання послуг, тощо (а.с. 31, 32). Отже, відповідачем та його представником не надано жодного доказу на заперечення вимог позивача. Також, судом не прийнято до уваги посилання органу опіки та піклування щодо втрати можливості неповнолітньої дитини приватизувати частину квартири в якій вона зареєстрована, оскільки в правовому висновку викладеному Постановою ВСУ від 30.01.2013р., у справі №6-125цс12 зазначено, що місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності. Отже є неприпустимим пов'язання права відповідача та неповнолітньої дитини на приватизацію із фактом їх реєстрації у спірній квартирі, вирішальне значення для приватизації є не реєстрація а право на житло та факт проживання у квартирі. Місцем проживання дитини є місце проживання її батьків або одного з них, з ким проживає дитина. На підставі ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved