Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво на право власності на земельну ділянку, обґрунтовує свій позов тим, що вона є співвласником житлового будинку за адресою [ADDRESS] , площа якого 54,50 кв.м. про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за законом від 15.06.2005 р. та Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.05.2019 р., яку було проведено на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 29.11.2005 р. Однак в супереч вищевикладеного, Біляївським міськрайонним управлінням юстиції в Одеській області було видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , де власниками вказані [PERSON] та [PERSON] , що згідно із Законом є порушенням її права власності на нерухоме майно, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Позивач у судовому засідання на задоволенні своїх позовних вимог наполягала. Відповідачі до судового засідання не з`явилися, однак надіслали до суду заяви, відповідно до яких, просять судове засідання проводити у їх відсутність, з позовними вимогами ознайомленні, проти їх задоволення не заперечують (а.с. 47, 50, 52). Частинами 3, 4 ст. 200\~ЦПК України\~передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2005 р. виданого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області, яке зареєстровано в реєстрі за № 1-2820, [PERSON] належить Ѕ частини житлового будинку з надвірними спорудами під [ADDRESS] ) (а.с. 15, 17). Що підтверджується також витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 14). Згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області [PERSON] та [PERSON] було виділено в натурі ѕ житлового будинку за адресою [ADDRESS] (а.с. 28-29). Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 47081521 від 28.05.2019 року згідно рішення суду [PERSON] та [PERSON] зареєстрували своє право власності на житловий будинок з надвірними спорудами під [ADDRESS] )(а.с. 21). Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи,\~яка набула\~право власності\~на житловий\~будинок (крім\~багатоквартирного),\~будівлю або\~споруду,\~переходить право\~власності,\~право користування\~на земельну\~ділянку,\~на якій\~вони розміщені,\~без зміни\~її цільового\~призначення в\~обсязі та\~на умовах,\~встановлених для\~попереднього землевласника\~(землекористувача). Відповідно ч. 1, 4 ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Однак в супереч цих положень 02.04.2015 р. Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер 35855930, згідно якого присадибна земельна ділянка [ADDRESS] площею 0,1359 га. за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5121084200:02:003:1150 на праві приватної спільної власності належить тільки [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6), що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 20476779 від 02.04.2015 р. (а.с. 7). Дана інформація також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 23). Згідно ч. 2 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Згідно ч.2 ст. 152 ЗК України - власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно п.п. а, б, в, г, д, ч.3 ст. 152 ЗК України - громадяни та юридичні особи можуть здійснювати своє право на земельні ділянки шляхом: визнання прав, відновлення\~стану земельної\~ділянки,\~який існував\~до порушення\~прав,\~і запобігання\~вчиненню дій,\~що порушують\~права або\~створюють небезпеку\~порушення прав; визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно ч. 1 ст. 154 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження. Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності та видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року (справа № 6-33цс13). Згідно ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно\~ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Таким чином, оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та підлягає задоволенню. \~

Outcome: approved