Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

- позивачка по справі [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу 3/5 частки житлового будинку частково недійсним та визнання права власності на 3/10 часток житлового будинку. Свої вимоги мотивувала тим, що в січні 1996 року вона стала проживати однією сім'єю з [PERSON] Проживали вони в будинку, розташованому в [ADDRESS], де, за його, [PERSON], словами, йому належало 3\\5 часток будинку, які він отримав у спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті матері [PERSON] подав заяву до нотаріальної контори про своє бажання отримати спадщину, а, крім того, в спадковому будинку він проживав, відповідно, піклувався про будинок. Згідно діючого на той час законодавства /ст..548,549 ЦК України в ред.,1963 року/ він вважається таким, що прийняв спадщину. Також позивачка вказує в позовній заяві, що з січня місяця 1996 р. по серпень 2001 р. вона з [PERSON] проживали однією сім'єю, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, обробляли присадибну земельну ділянку, працювали за угодами та вкладали кошти в утримання житлового будинку - ремонтували його, прибирали в ньому, сплачували комунальні послуги, а [INFO]. [PERSON] трагічно загинув. Позивачка похоронила [PERSON], і залишилась проживати в будинку. Таким чином позивачка проживала в будинку з 1996 року по даний час, ніхто до неї ніяких претензій не заявляв до 03.05.2011 р. В цей день вона дізналась про наявність в Первомайському міськрайонному суді позову про її виселення з будинку, який було заявлено [PERSON] Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08.08. 2011 р. позивачку виселено з будинку. На даний час позивачці стало відомо, що рішенням Первомайського міськрайонного суду від 02.06.2010 р. було встановлено юридичний факт, згідно якого визнано, що [PERSON] фактично прийняла спадщину, яка складається з 3\\5 часток житлового будинку по [ADDRESS] та визнано за нею право власності на 3\\5 частки цього житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті її бабусі [PERSON], яка померла [INFO]. В позовній заяві позивачка вказує на то, що [PERSON] не поставила суд до відома, що крім неї ще є спадкоємці \\мається на увазі [PERSON]./. Цю частину житлового будинку [PERSON] продала [PERSON], посвідчивши 11.02.2011 р. договір купівлі-продажу в приватній нотаріальній конторі м. Первомайська - Приватний нотаріус [PERSON] 25.07.2012р. [PERSON] продав 3\\5 частки житлового будинку [PERSON], посвідчивши договір купівлі-продажу в приватній нотаріальній конторі в м. Первомайську - Приватний нотаріус [PERSON] Отже, позивачка вважає, що ці договори купівлі-продажу є частково недійсними, поскільки укладаючи вищеназвані угоди власники не поставили до відома нотаріуса, що рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.06.2010р. було скасоване 29.01.2012 року колегією суддів судової палати з цивільних справ Миколаївського апеляційного суду та було постановлено нове рішення, згідно якого позов [PERSON] було задоволено частково - за нею було визнано право власності на 3\\10 час житлового будинку по [ADDRESS], оскільки фактично спадщину після смерті [PERSON], якій належав житловий будинок, прийняли дві особи: [PERSON] поданням заяви в нотаріальну контору і [PERSON]- за рішенням суду. Таким чином, фактично [PERSON] повинна була продавати не 3\\5 часток житлового будинку по [ADDRESS], а 3\\10 частки цього ж будинку. Відповідно, договори купівлі-продажу повинні бути визнані частково недійсними. Позивачка вважає, що [PERSON] незаконно заволоділа 3\\10 частками житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], дана обставина підтверджується рішенням колегії суддів судової палати з цивільних прав Миколаївського апеляційного суду від 19 січня 2012р., а тому правочини по відчуженню 3\\5 часток цього житлового будинку є частково недійсними, а також поскільки вона, позивачка [PERSON], добросовісно заволоділа частиною житлового будинку - її в цій частині поселив [PERSON], який мав право на частину будинку, проживає вона в цій частині будинку з січня 1996р. по даний час - 18 років, тобто вона продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном після смерті його власника понад десять років. А згідно ст. 344 ЦК України особа, яка заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років - набуває право власності на це майно \\набувальна давність\\, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України в ред. 2004р. правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалось за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином позивачка вважає, що за нею можливо визнати право власності на 3\\10 часток житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], - за набувальною давністю, а тому звернулася до суду з позовом про постановлення рішення, яким просить: - визнати частково недійсним договір купівлі-продажу, який був посвідчений в Первомайській приватній нотаріальній конторі - нотаріус [PERSON] 11.02.2011 р. і згідно якого [PERSON] продала 3\\5 часток житлового будинку [PERSON]; - визнати частково недійсним договір купівлі-продажу, за яким 25.07. 2012р. [PERSON] продав 3\\5 частки житлового будинку [PERSON], посвідчивши договір купівлі-продажу в приватній нотаріальній конторі в м. Первомайську \\приватний нотаріус [PERSON].\\; - визнати за позивачкою право власності на 3\\10 частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] за набувальною давністю. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги на підставах, викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідачі по справі в судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином та своєчасно, надали суду заперечення стосовно позову, в котрих вказали, що позов не визнають, просили в позові відмовити. Свою позицію мотивували тим, що вважають позовні вимоги необґрунтованими, поскільки виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Таким чином, вважають відповідачі, особою, яка володіє чужим майном при зазначених обставинах, у всіх випадках є не власник і, тим більше, власник ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння. Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК (особа заволоділа чужим майном). Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає, хто є її власником, тобто виключено набуття права власності на майно, яке належить володільцю в силу певного титулу - оренди, найму, зберігання, оперативного управління, застави тощо. Такий володілець завжди знає похідний та обмежений характер свого права на майно, знає, що його право має певну підставу - право власності чи речове право іншої особи, а поскільки з позову [PERSON] та доданих до нього матеріалів вбачається, що позивачка законно заволоділа майном [PERSON], вселилась в спірний будинок з дозволу останнього, а тому за нею не може бути визнано право власності на 3/10 частини вищезазначеного будинку за набувальною давністю і у зв'язку з цим вона не може ставити питання про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, оскільки відповідно до ст.16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З даних підстав відповідачі просили відмовити повністю в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу 3/5 частини житлового будинку [ADDRESS] частково недійсним та визнання права власності на 3/10 частини вказаного житлового будинку. Також відповідач по справі [PERSON] подав заяву про долучення до матеріалів по справі копії рішень Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області про виселення позивачки по справі зі спірного будинку, виконавчих листів та постанов ДВС про закриття проваджень в зв'язку з виконанням рішень суду по суті. Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивачки свідки [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON] пояснили, що знають позивачку [PERSON] на протязі значного часу, вона проживала за адресою [ADDRESS] з 1996р., в будинку співмешканця [PERSON], а в 2001р. провела поховання померлого [PERSON] і по сьогоднішній день проживає за даною адресою. Заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши надані суду докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] з 1996р. проживає за адресою [ADDRESS], на той час до [INFO]. з [PERSON] в 3/5 части будинку, що на праві власності належав матері [PERSON] - [PERSON], котра померла [INFO]. [INFO]. [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] залишилась проживати в даних 3/5 частини даного будинку. Рішенням Первомайського міськрайсуду від 02.06.2010р., яке набрало законної сили 15.06.2001року, право власності на дані 3/5 частини вказаного будинку визнано за [PERSON] Відповідно до Договору купівлі-продажу 3/5 частини житлового будинку від 11.02.2011р. право власності на спірну частину будинку перейшло від [PERSON] до [PERSON] 29.01.2012 року колегією суддів судової палати з цивільних справ Миколаївського апеляційного суду рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.06.2010р. було скасоване та було постановлено нове рішення, згідно якого позов [PERSON] було задоволено частково - за нею було визнано право власності на 3\\10 час житлового будинку по [ADDRESS]. 25.07.2012р. [PERSON] продав 3\\5 частки житлового будинку [PERSON], посвідчивши договір купівлі-продажу в приватній нотаріальній конторі в м. Первомайську - Приватний нотаріус [PERSON] Рішеннями Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08.08.2011р. та від 30.12.2014р. позивачку по справі [PERSON] двічі виселялось зі спірних частин будинку, рішення набули законної сили, по даних справах видавались виконавчі листи, відкривалось виконавче провадження, котре після виконання по суті закривалося. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3.ст.10 , ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають ст.ст. 58,59 ЦПК України. За правилами ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання та в спосіб, який передбачено законом. Враховуючи положення ст.ст. 15,16, 344 ЦК України та роз'яснення, викладені у п.11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а також те, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а не особі, яка заявляє про давність володіння, то за таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивачки про визнання договорів купівлі-продажу 3/5 частки житлового будинку частково недійсним та визнання за позивачкою права власності на 3/10 часток житлового будинку за набувальною давністю. Інших належних доказів на доведення тих обставин, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, при розгляді даної справи не надала. Таким чином, суд вважає позовні вимоги[PERSON]. є необґрунтованими та підстави для задоволення даного позову не доведеними, а тому позов не підлягає задоволенню. В силу положень ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у справі стягненню з відповідачів не підлягають.

Outcome: dismissed