Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила усунути перешкоди у праві користування квартирою № 53, у будинку 42 по вулиці Амосова в м. Харкові шляхом зняття з реєстраційного обліку за цією адресою [PERSON], [INFO], визнавши його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло. В даній квартирі зареєстровані крім [PERSON] також [PERSON]. В 2013 році відповідач добровільно покинув житло та з цього часу не мешкає за даною адресою. [PERSON] за комунальні послуги не сплачує, у звязку з чим, позивачка несе всі витрати по утриманню квартири та вимушена звернутися до суду із відповідною заявою. На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов. Позивачка в судовому засідання підтримала позовні вимоги у повному обсязі. При цьому позивачка пояснила, що в 2013 році відповідач, зібравши свої речі, добровільно покинув квартиру [ADDRESS] та більше не повертався до цього житла. Відповідач по теперішній час участі в утриманні житлового приміщенні не приймає, позивачка самостійно здійснює обовязки щодо утримання житла, проводить в квартирі поточні ремонти. На підставі викладеного просила про задоволення позовних вимог. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, на електрону адресу суду надійшла заява в якій він позовні вимоги визнав в повному обсязі. Третя особа [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та пояснила, що проживає за даною адресою з самого дитинства, її брат виїхав в Росію ще в 2013 році та більше не повертався. Також зазначала, що вона допомагає матері сплачувати комунальні послуги.\~\~\~\~ Представник третьої особи: Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засідання не зявився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, проте через канцелярію суду від представника третьої особи надійшла заява, якою вони просили прийняти рішення на підставі діючого законодавства. Згідно ч. 4\~ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення позивачки, третьої особи [PERSON], свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4513531 від 20.08.2004 року, квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON]. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії 1-ВЛ № 070069, [PERSON] 14 вересня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 1 Харківського міського управління юстиції зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 2097 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до довідки № 43 від 15.01.2016 року, виданої дільницею № 57 КП «Жилкомсервіс» [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. Згідно відповіді т.в.о. начальника Немишлянського ВП ГУ НП в Харківській області [PERSON] повідомлялось, що в період з 2012 року до теперішнього часу зареєстрованих заяв чи повідомлень від [PERSON], [INFO], стосовно вчинення йому перешкод у здійсненні права користування квартирою № 53 у будинку № 42 по вул. Амосова в м. Харкові у Немишлянському ВП не значиться. Також, адміністрація КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 6» в своїй відповіді за № 3516 від 30.11.2016 року повідомляла, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] у період з 2012 року по теперішній час за медичною допомогою до КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 6» не звертався. Факт не проживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON], попереджена про кримінальну відповідальність, пояснила, що останній раз бачила відповідача восени 2012 року. Вона буває в гостях у позивачки. Відповідач добровільно покинув місце реєстрації, забравши свої речі, комунальні послуги за квартиру не сплачує, поточний ремонт не проводить. Перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачу не чиниться. Свідок [PERSON], попереджена про кримінальну відповідальність, в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою по тамбуру позивачки та їй відомо, що за адресою: [ADDRESS], відповідач не проживає близько чотирьох, можливо пяти років. Останній раз бачила відповідача 08 вересня 2012 року, після цього часу вона його ніколи не бачила за даною адресою, перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачу не чиниться. Свідок [PERSON], попереджений про кримінальну відповідальність, в судовому засіданні пояснив, що є сусідом по тамбуру позивачки. Останній раз бачив відповідача 08 вересня 2012 року. Ніяких перешкод позивачка в користуванні житловим приміщенням відповідачу не чинить. Тобто, відповідач залишається бути зареєстрованим у спірному житлі, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірній квартирі не проживає з 2013 року. В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [INFO] з 2013 року та покинув спірне житло добровільно, перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено. Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік суду не надано. Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірною квартирою в матеріалах справи також відсутні. Відповідно до ч. 3\~ст. 10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, судом встановлено, що відповідач залишається бути зареєстрованим у спірній квартирі, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірному житловому будинку фактично не проживає з 2013 року, тобто станом на момент розгляду справи більше одного року. Наявність реєстрації відповідача у спірному житловому будинку перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. Що стосується вимог позивача про зняття відповідача з реєстрації, то відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть. Тобто, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що дає підстави для часткового задоволення позову [PERSON] \~\~\~\~

Outcome: partial