Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивачка, яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні його малолітнього сина [PERSON], [INFO], вказавши на таке. З 09.08.2002 року до 13.01.2009 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO],за час якого у них народилася спільна дитина - [PERSON], [INFO]. У вересні 2008 року сімейні відносини між ними були припинені через те, що [PERSON] вигнав її разом з сином з квартири, в якій вони були зареєстровані, позбавивши їх тим самим права на житлову площу. Протягом всього сімейного життя, відповідач вів себе по відношенню до неї та дитини як жорстока, егоїстична, жадібна людина, не піклувався про добробут родини, практично ніде не працював, питання матеріального забезпечення сім'ї його не цікавило. Навіть під час спільного життя відповідач жодним чином про дитину не піклувався, батьківської уваги не приділяв, не приймав участі в розвитку та вихованні дитини, не переймався його здоров'ям, ставився до сина як до чужої людини. [PERSON] цікавила лише його власна особа, він приділяв увагу лише своїм потребам та турбувався тільки за якість свого особистого життя. Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 13.01.2009 р. шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Спорів стосовно місця проживання дитини між нею та відповідачем не було,оскільки [PERSON] не заперечував, що син буде проживати разом з матір*ю. Протягом тривалих років позивачка пройшла через всі можливі судові інстанції, щоб домогтись правосуддя у питанні стягнення аліментів з відповідача. Незважаючи на рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 27.04.2009 р., яке було частково змінено рішенням Апеляційного суду Донецької області від 25.06.2009 р., про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина, умисно відмовляючись від виконання своїх батьківських обов'язків, відповідач тривалий час ухилявся від сплати аліментів, в результаті чого утворилась заборгованість.З червня 2014 року відповідач взагалі не перераховує аліменти на утримання дитини. Всі питання щодо виховання сина [PERSON] та забезпечення належних умов для його здоров'я, фізичного та духовного розвитку, які зазвичай вирішуються між батьками дитини у добровільно порядку, позивачка змушена вирішувати з відповідачем виключно у судовому порядку. З моменту припинення сімейних стосунків, відповідач фактично відмовився від дитини: не виявляв бажання бачитись з дитиною та особисто поспілкуватись з сином, не проявляв і дотепер не проявляє до нього батьківської турботи, жодного разу не зателефонував та не цікавився розвитком сина, його життям та здоров'ям, не відвідував сина на свята, не вітав [PERSON] ні з Новим роком, ні з Днем народження, чим фактично втратив родинний зв'язок з дитиною. З 01.08.2014 року,в зв*язку з проведенням АТО, позивачка разом з сином проживають в [ADDRESS],а з 01.09.2014 р. [PERSON] є слухачем Ялтинської загальноосвітньої школи І-ІП ступенів №1 в Першотравневому районі. На сьогоднішній день сину вже одинадцять років. [PERSON] не пам'ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки протягом 7 (семи) років жодного разу його не бачив. Ставлення дитини до батька знайшло своє відображення у висновку кваліфікованого психолога, що грунтується на результатах обстеження дитини за численними методиками. Зокрема, встановлено, що дитина надзвичайно прив'язана до матері, батька навіть не пам'ятає і при його згадуванні замикається,дає емоційно негативну реакцію. Вищевикладені обставини свідчать про небажання відповідача виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом і тому він фактично відмовився від своєї дитини. В судове засідання позивачка не з*явилася,до суду надала письмову заяву про розгляд справи в її відсутності.Позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з*явився, не зважаючи на те, що про розгляд справи повідомлявся належним чином-через друкований орган, а саме: «газету Урядовий кур*єр» і від нього не надійшло повідомлення про розгляд справи в його відсутності.Тому справа розглядається заочно, проти чого не заперечує позивачка. Представники 3-х осіб:служби у справах дітей при Першотравневій районній державній адміністрації та органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелекінської сільської ради позовні вимоги [PERSON]підтримали та не заперечують проти позбавлення [PERSON]батьківських прав,оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов*язків по вихованню дитини. У відповідності до вимог ст.ст.169, 197 ч.2 ЦПК України, суд розглядає справу без участі сторін, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи. Суд, вислухавши представників третіх осіб,думку прокурора,який вважає,що [PERSON]необхідно позбавити батьківських прав стосовно його сина,бо він дійсно ухиляється від виконання своїх обов*язків по вихованню дитини,дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного Так,з 09.08.2002 року до 13.01.2009 року позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO](а.с.9,13),який рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 13.01.2009 року,розірвано.(а.с.14). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину- [PERSON], [INFO].(а.с.12),який проживає з матір*ю(а.с.15). Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 25.06.2009 року, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання дитини-[PERSON] ,2003 року народження,у розмірі 5 тисяч грн.,починаючи з 28 жовтня 2008 року і до досягнення дитиною повноліття(а.с.23). З 01.08.2014 року по теперішній час [PERSON]разом з дитиною-[PERSON], [INFO],в зв*язку з проведенням в м.Донецьк АТО,тимчасово проживають на території Мелекінської сільської ради Першотравневого району Донецької області в [ADDRESS]. (а.с.15). Згідно ст.141 ч.2 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України,батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.» В статті 155 ч.4 Сімейного кодексу України вказано, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 157 ч.2 Сімейного кодексу України,той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Як вбачається з Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами) ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З характеристики, виданої Донецькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №72,де [PERSON]навчався до переїзду на територію Мелекінської сільської ради Першотравневого району вбачається,що батько - [PERSON] за всі роки навчання сина, до школи не приходив, навчанням [PERSON] не цікавився та його вихованням не займався.(а.с.6). Ставлення дитини до батька знайшло своє відображення у висновку кваліфікованого психолога, що грунтується на результатах обстеження дитини за численними методиками. Зокрема, встановлено, що дитина надзвичайно прив'язана до матері, на сьогоднішній день дитина навіть не пам'ятає як виглядає батько та його батьки, не проявляє до них жодних почуттів та інтересу.(а.с.6-8). Таким чином,приймаючи до уваги, що [PERSON]тривалий час не відвідує дитину, не цікавився розвитком сина, його життям та станом здоров'я,не сплачує аліменти на утримання сина, тому суд вважає, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини і його необхідно позбавити батьківських прав відносно дитини- [PERSON], [INFO]. Крім того, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved