Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору поруки, мотивуючи свої вимоги тим, що через виконавчу службу їй стало відомо про наявність постановленого судового рішення в цивільній справі про солідарне стягнення з неї та її чоловіка [PERSON] заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі 2082640,85 грн. Зазначає, що під час ознайомлення з цивільною справою в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська їй стало відомо про укладення від її імені договору поруки № К2АVAК02302321 від 20 червня 2007 року, за яким нібито вона поручилася відповідати за виконання [PERSON] його зобов'язань за кредитним договором від 20 червня 2007 року, укладеним з ПАТ КБ «Приватбанк», за умовами якого банк відкрив позивальнику непоновлювану лінію у розмірі 169 447,70 дол. США на придбання автомобіля Мерседес-Бенз S 550 та сплату страхового платежу, а позичальник [PERSON] зобов'язався повернути кредитні кошти до 20 червня 2014 р. Посилаючись на те, що не укладала та не підписувала з ПАТ КБ «Приватбанк» договору поруки, що не заперечується і [PERSON], який звертався до Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про підробку від імені [PERSON] її підпису в договорі поруки, позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просила визнати договір поруки № К2АVAК02302321 від 20 червня 2007 року, укладений від її імені з ПАТ КБ «Приватбанк» недійсним, а також з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.184-186) стягнути з відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» 114,70 грн. судового збору та 3370,90 грн. витрат на проведення судової почеркознавчої експертизи. В судове засідання позивачка не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, до суду подала заяву, в якій просила суд справу розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, до суду подав заяву, в якій визнав позовні вимоги позивачки в повному обсязі. Також зазначив, що підпис у оспорюваному договорі поруки за свою дружину вчинив особисто. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання також не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Так судом встановлено, що 20 червня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №К2АVAК02302321, за умовами якого [PERSON] отримав кредитні кошти у сумі 169447,70 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08% на рік на суму залишку заборгованості за кретином з кінцевим терміном повернення коштів 20 червня 2014 року (а.с.6-8). З метою забезпечення виконання [PERSON] усіх грошових зобов'язань за кредитним договором, 20 червня 2007 року ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір поруки №К2АVAК02302321 з [PERSON] (а.с.9). [PERSON] неналежним чином виконував свої зобов'язання за кредитним договором чого повернення кредиту та сплати відсотків, у зв'язку з чим за кредитним договором №К2АVAК02302321 від 20 червня 2007 року утворилася заборгованість у розмірі 2082640,85 грн. Така заборгованість була стягнута солідарно з [PERSON] та [PERSON] заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2012 року (а.с. 14). На час розгляду даної справи у суді питання про стягнення заборгованості за кредитним договором № К2АVAК02302321 від 20 червня 2007 року не вирішене, а заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2012 року скасоване ухвалою суду від 14 вересня 2012 року (а.с. 15). Посилаючись на те, що договір поруки [PERSON] не підписувала та про його існування дізналася лише у 2012 році, позивачка звернулася до суду з даним позовом та її права підлягають захисту судовим рішенням. Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 цієї статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У конкретному випадку позивачка [PERSON] оспорює договір поруки №К2АVAК02302321 від 20 червня 2007 року з підстав відсутності волевиявлення на його вчинення, що мало прояв у підробці її підпису у договорі. Так, відповідно до Висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 2 квітня 2015 року №16144/16145/14-32, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертизи, підпис від імені [PERSON] в графі «Поручитель» на зворотній стороні договору поруки від 20 червня 2007 року виконано від її імені рукописним способом без попередньої технічної підготовки іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] (а.с. 133-143). Такий висновок є належним та допустимим письмовим доказом у даній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами відповідно до ст.212 ЦПК України. У відповідності до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на наявність позитивного висновку судової почеркознавчої експертизи та даних про те, що підпис від імені позивачки на договорі поруки вчинив її чоловік [PERSON], про що він повідомляв письмово, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог [PERSON], наявність підстав для визнання договору поруки недійсним з підстав укладення його поза волею та волевиявленням [PERSON] За приписами статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи приписи зазначеної норми цивільно-процесуального закону, позивачці за рахунок відповідачів необхідно компенсувати понесені нею судові витрати на сплату судового збору у розмірі 114,70 грн. та оплату експертизи у розмірі 3370,90 грн., що разом становить 3485,60 грн., тобто по 1742,80 грн. з кожного відповідача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 11, 15, 16, 203, 215, 216 ЦК України,

Outcome: approved