Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини , в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, посилаючись на те, що він не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. У своїх поясненнях посилалась на обставини, викладені у позовній заяві, про що надала суду відповідні докази. Доповнила, що відповідач в серпні 2016 року надав допомогу на дитину у розмірі 250грн. Відповідач у судовому засіданні і позов визнав, не заперечував виплачувати аліменти на утримання сина до його повноліття у розмірі ? частини його доходів, але в теперішній час він не працює, безробітний, може допомагати утримувати дитину продуктами харчування, інколи купувати речі, які йому потрібні. Також хоче контролювати, на якій цілі будуть йти аліменти, які він буде виплачувати на утримання сина. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В судовому засіданні встановлено, що позивачка проживала разом з відповідачем у цивільному шлюбі з 2007 року серпень 2016 року. Від мають малолітню дитину сина [PERSON], 03.07.2009року народження, в свідоцтві про народження якого батьком вказано відповідача. Дитина мешкає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. До звернення до суду , відповідач добровільно надав один раз допомогу на утримання дитини у розмірі 250грн. Суд вважає, що надані позивачем докази достатні та переконливі, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 551,20 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та ст.ст.84, 180, 181 СК України, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991,

Outcome: approved