Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивачка просить усунути перешкоди у розпорядження належною їй на праві приватної власності [ADDRESS], шляхом примусового зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Вказує, що відповідач є колишнім чоловіком його доньки [PERSON]. Після розірвання шлюбу у 2011 року відповідач виселився з квартири і не проживає в неї без поважних причин. Постійно проживає за іншою адресою. Добровільно відповідач зніматись з реєстрації не бажає, чим порушує її право розпоряджатися власністю. Відповідач про дату і час розгляду справи повідомлений повісткою, але в судове засідання не з'явився і про причини неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи він до суду не подавав. Суд розглянув справу на підставі наявних в справі доказів. В судовому засіданні встановлене наступне. Спірною є [ADDRESS], власником якої є позивачка. Квартира нею приватизована у 1994 році. Але, 26.11.1994 році позивачка уклала договір довічного утримування зі своєю дочкою [PERSON] і право власності на спірну квартиру перейшло до [PERSON]. 05.07.1995 року, зі згоди позивачки і власниці квартири [PERSON], у спірній квартирі був зареєстрований відповідач, як член сім'ї власника, як чоловік [PERSON], який вже декілька років мешкав в квартирі. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.12.2013 року договір довічного утримування був розірваний. На підставі даного рішення 28.05.2014 року право власності знову було зареєстроване за позивачкою. Як вбачається з пояснень позивачки рішенням Московського районного суду м. Харкова від 2013 року, яке набрало законної сили лише у січні 2015 року після залишення його в силі апеляційним судом, був задоволений позов відповідача про вселення в квартиру і відповідач вселений в спірну квартиру. Це свідчить про те, що між відповідачем і колишнім власником квартири був конфлікт і останній перешкоджав відповідачу проживати в квартири. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач з 2011 року не проживає в квартирі з вини колишнього власника квартири [PERSON], а після переходу у травні 2014 року права власності до позивачки, що не позбавляє відповідача права користування квартирою, позивачка не відновила право власності відповідача, то він має право на вселення в квартиру і на проживання в неї. З травня 2014 року до звернення до суду з вказаним позовом не прошов встановлений ст. 405 ЦК України річний строк, протягом якого відповідач може бути відсутній в квартирі, а тому підстав для перевірки причин його не проживання і для визнання його таким, що стратив право на проживання, немає. Доводи позивачки про порушення відповідачем її права власності і розпорядження власністю є несуттєвими, оскільки судом встановлене, що відповідач поселився в квартирі зі згоди власника, який таким чином розпорядився своєю власністю, а перехід права власності від одного власника до іншого не позбавляє відповідача права користування квартирою, оскільки він залишається колишнім членом сім'ї власника. З урахуванням наведеного суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed