Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом. У позові вказала, що з 2002 року вона з відповідачем підтримувала близькі стосунки, які вони продовжували підтримувати під час вагітності та після народження спільної дитини - дочки [PERSON], [INFO]. Відповідач на момент народження дитини не зміг піти до органів РАГС, а тому вона зареєструвала дитину на підставі ст. 135 СК України, вказавши в графі «батько» - «[PERSON]». До травня місяця 2016 року, вони проживали однією родиною та спільно виховували дочку, відповідач матеріально її забезпечував. У травні 2016 року, після сварки з її батьками, відповідач пішов з сім'ї до своєї матері та перестав матеріально забезпечувати дитину, мотивуючи, що у нього є сумніви щодо батьківства. Просила визнати [PERSON] батьком її дочки [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача, починаючи з дня подачі позову. До судового засідання позивачка уточнила позовні вимоги, та просить визнати [PERSON], [INFO], батьком дитини [PERSON], [INFO], виключити відомості з актового запису № 341 про народження дитини [PERSON], [INFO] та внести відомості зазначивши батьком дитини [PERSON], [INFO], громадянина України, уродженця м.Марганець Дніпропетровської області, стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача починаючі з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала суду письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов просить задовольнити. Відповідач [PERSON], у судове засідання не з'явився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, з позовними вимогами про встановлення батьківства у відношення [PERSON], [INFO] згодний, в частині стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх заробітків не заперечує, але просить стягнути аліменти з 31.10.2016 року. Представник третьої особи - Хортицького районного у м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутності. Враховуючи вказане, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Відповідно до ст.. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у попередньому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 28.04.2005 року, [PERSON] народилася [INFO], про що зроблений актовий запис № 341 (а.с.5 зворотна сторона). У графі батько дитини наявний запис «[PERSON]». Відповідно до довідки результату аналізу ДНК по встановленню батьківства, вірогідність батьківства [PERSON] (на російській мові) у відношенні дитини [PERSON] (на російській мові) складає 99.98%. Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно ст. 134 CK України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до ст. 135 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. На підставі п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Враховуючи, що відповідач [PERSON] визнає своє батьківство у відношенні дитини [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON] батьком дитини [PERSON], [INFO] і внесення змін до актового запису про народження дитини, підлягають задоволенню. Як встановлено судом, батько дитини матеріальну допомогу на її утримання не надає. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сторони просили суд стягнути аліменти у частці від доходу відповідача. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Даних про матеріальний стан сторін, а також стан здоров'я дитини і інших обставин, що враховуються при визначені судом розміру аліментів, суду не надано, що не позбавляє в майбутньому позивача чи відповідача звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 Сімейного кодексу України. Частиною 1 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За змістом зазначених норм, будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. На даний час ніякої домовленості щодо виконання обов'язку утримувати дитину між сторонами не має, договір про сплату аліментів на дитину, в якому було б визначено розмір та строки виплати аліментів, між позивачем та відповідачем не укладався. Як вбачається з положень Сімейного кодексу України, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно (Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 грудня 2012 року по справі №6-35893св12). Відповідно до положень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №3 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України). Враховуючи, що батько дитини не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дитини, [PERSON] звернулася до суду з позовом 29.08.2016 року, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити. За змістом ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 551,20 грн., від сплати якого позивач була звільнена при предявленні позову до суду за вимогу стягнення з відповідача аліментів, та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 551,20 грн., який був сплачений позивачкою при подачі позову до суду, що підтверджено платіжним дорученням в матеріалах справи. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved