Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її користь на утримання на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів, та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття, за наступними підставами. Позивачка вказує, що 26 січня 2002 року вона вступила до шлюбу з відповідачем по справі, [PERSON], про що мається актовий запис № 01 в Вознесенської сільської ради Мелітопольського району. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між позивачкою та [PERSON] були припинені, з грудня 2014 року вони не проживають разом, однією сім'єю, та не ведуть спільне господарство. На даний час позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем, але рішення по даному питанню, ще не винесено. Після припинення шлюбних відносин [PERSON] не виділяє достатніх грошових коштів на утримання дітей, допомога є нерегулярною. Кошти необхідні для забезпечення нормального фізичного і духовного розвитку дітей, тому позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивачка наполягала не задоволені своїх позовних вимог в повному обсязі, та просила суд їх задовольнити, а також внесла уточнення до своїх вимог, а саме щодо періоду стягнення аліментів, а саме, просила суд розпочати стягнення аліментів з дати винесення рішення, тому що відповідач надавав фінансову допомогу. У судовому засіданні представник відповідача визнав позовні вимоги у повному обсязі. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 26 січня 2002 року, Вознесенською сільською радою Мелітопольського району, про що мається актовий запис № 01, що підтверджується копією свідоцтвом про одруження (а.с.6). Сторони від шлюбних відносин мають мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтва про їх народження (а.с.7,8). Неповнолітні діти, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають зі своєю матір'ю, позивачкою по справі [PERSON] і знаходяться на її утриманні, про що свідчить довідка Вознесенського сільського голови Гарабажиу О.Т., від 12.03.2015 року, за № 334, яка додана до матеріалів справи (а.с.9). Інших осіб, які мали би можливість надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей, в неї немає. В теперішній час відповідач добровільної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не виділяє, допомога є нерегулярною. Кошти необхідні для забезпечення нормального фізичного і духовного розвитку. [PERSON] працює, але не офіційно, інших дітей не має, виплати по виконавчим листам з нього не проводяться. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначення розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Таким чином, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], і у добровільному порядку не надає в повній мірі матеріальної допомоги на їх утримання, тому, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивачці задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивачці аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/2 частини з усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, починаючи з 15.05.2015 року і до досягнення [PERSON], [INFO] повноліття, тобто до [INFO], а починаючи з [INFO] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved