Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач КС «Азов-Кредит» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтований тим, що згідно укладеного між позивачем і відповідачем кредитного договору № 144 від 06.06.2013 року позивач надав відповідачу кредит в сумі 15000 грн., на строк до 06.06.2015 року, зі сплатою 48 % річних за користування кредитом, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом. Відповідач не здійснював платежі вчасно, тому позивач на підставі п. 2.6 кредитного договору встановив подвійну відсоткову ставку за кредитом та зробив перерахунок за весь час користування кредитом. Станом на 22.08.2017 року заборгованість по відсоткам складає 37\~277 грн. 26 коп., а також заборгованість по кредиту 15000 грн. 00 коп. У звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в загальній сумі 52277 грн. 26 коп., з яких: 15000,00 грн. - основна сума кредиту та 37\~277,26 грн. - відсотки. Представник позивача в судовому засіданні на позові наполягав з викладених у ньому підстав, пояснив, що відповідач майже ніколи вчасно не сплачував платежі, у звязку з чим кредитною спілкою на підставі п. 2.6 кредитного договору було прийнято рішення про встановлення йому подвійної відсоткової ставки за кредитом, починаючи з дати укладення договору і зроблено перерахунок заборгованості. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що сплачував кредит, але не завжди своєчасно, та щоб зробити останній платіж по договору надав гроші до каси кредитної спілки, але вони помилково були зараховані за кредит його дружини. Позивач визнав, що у нього є заборгованість, але зазначив, що сума нарахована позивачем є занадто великою. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. В розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення суду має бути справедливим. Частиною 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 10 ЦПК України). Під час розгляду справи судом встановлено, що 06.06.2013 року між позивачем КС «Азов-Кредит» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 144, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 15000 грн. на придбання домашнього господарства. Пунктом 1.4 Кредитного договору встановлено строк кредиту 24 місяці з терміном остаточного погашення не пізніше 06 червня 2015 року. Пунктами 2.2 , 3.1 Кредитного договору встановлена плата за користування кредитом в розмірі 48 % річних. Відповідно до п. 3.4 Кредитного договору сторони погодили графік погашення кредиту і відсотків, згідно з яким відповідач мав сплачувати кредит щомісячними платежами до 22 числа кожного місяця в сумі 984 грн., та останній платіж здійснити 06.06.2015 року в сумі 1733,49 грн. Пунктом 3.5 Кредитного договору визначено, що сплачена позичальником сума розподіляється в першу чергу на проценти, в наступну зараховується основна сума кредиту. Згідно з наданою позивачем карточкою платежів, відповідач не завжди сплачував кредит у строки, передбачені умовами договору, та не в повному обсязі. Так, відповідно до графіку погашення кредиту, всього за період з 06.06.2013 року до 06.06.2015 року відповідач повинен був сплатити 24365 грн. 49 коп. (15000 грн. сума кредиту та 9365,49 грн. відсотки), а фактично відповідач сплатив 23400 грн., з яких 21200 грн. сплачено до 06.06.2015 року та ще 2200 грн. сплачено 14.08.2015 року, тобто поза межами остаточного терміну повернення кредиту. В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Доказів належного виконання зобовязань по сплаті кредиту відповідачем надано не було. Пунктом 2.6 Кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником графіку погашення кредиту, вказаному в пункті 3.4 Договору, спілка має право встановити подвійну відсоткову ставку вказану в п. 2.2 даного договору за весь період користування кредитом. У звязку з цим, відповідно до протоколу засідання кредитного комітету № 36, 01 жовтня 2015 року кредитною спілкою було прийнято рішення про встановлення відповідачу подвійної відсоткової ставки (96 % річних) за весь час користування кредитом та провести перерахунок. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що у звязку з прийняттям рішення про встановлення подвійної відсоткової ставки, відповідачу була перерахована заборгованість за новою відсотковою ставкою також і за весь минулий час. На підставі ст. 60 ЦПК України, розмір заявленої заборгованості підлягає доведенню позивачем в загальному порядку. Враховуючи те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, суд перевірив правильність нарахування позивачем відсотків за кредитом у подвійному розмірі і надаючи цьому оцінку, зазначає наступне. Відповідно до п. 2.6 Кредитного договору позивач наділений правом встановити подвійну відсоткову ставку за весь період користування кредитом у випадку порушення позичальником графіку платежів. Водночас, рішення про встановлення відповідачу подвійної відсоткової ставки було прийнято кредитною спілкою лише 01 жовтня 2015 року, та доведено до відома відповідача 21 жовтня 2015 року листом № 65 від 15.10.2015 року. При цьому, суд наголошує, що ні пунктом 2.6, ні іншими умовами Кредитного договору не передбачено право кредитної спілки проводити перерахунок раніше здійснених позичальником платежів на виконання умов кредитного договору, а так само встановлювати подвійну відсоткову ставку за минулий час. Отже, на переконання суду, встановлення відповідачу подвійної відсоткової ставки за кредитом на підставі пункту 2.6 Кредитного договору можливе за весь строк користування кредитом, але не раніше моменту прийняття відповідного рішення кредитною спілкою. Таким чином, беручи до уваги засади справедливості та розумності зобовязання, суд не погоджується з нарахуванням відповідачу відсотків у подвійному розмірі до моменту прийняття позивачем відповідного рішення, тобто за період до 01 жовтня 2015 року, а також з проведенням у звязку із цим перерахунку заборгованості, оскільки прийнявши відповідне рішення 01 жовтня 2015 року відповідач необґрунтовано надав йому зворотну дію в часі, що не було погоджено сторонами при укладенні договору. Крім того, суд звертає увагу, що згідно з листом від 15 жовтня 2015 року № 65, кредитна спілка лише повідомила відповідача про здійснення перерахунку на підставі п. 2.6 Кредитного договору, але при цьому не зазначила про те, за який період і яким чином здійснено такий перерахунок. У пункті 11 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 розяснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, зокрема, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог) та беручи до уваги визначені кредитною спілкою періоди та суми заборгованості, розмір боргу та процентів за користування кредитом розраховується судом виходячи з процентної ставки 48 % річних до 01.10.2015 року, та 96 % річних починаючи з 01.10.2015 року, наступним чином: 1) враховуючи, що за період до 06.06.2015 року відповідач повинен був сплатити 24365 грн. 49 коп. (15000 грн. сума кредиту та 9365,49 грн. відсотки), а фактично відповідач сплатив 21200,00 грн., з урахуванням п. 3.5 Кредитного договору, станом на 06.06.2015 року сума заборгованості складала 3165 грн. 49 коп. основної суми кредиту (21\~200 грн. 9365,00 грн. 15\~000 грн. = - 3165,49 грн.). 2)с ума відсотків за період з 07.06.2015 року до 13.08.2015 року (69 днів): 3165,49 грн. х 48 % / 365 днів х 69 днів = 287 грн. 24 коп. 3) 14.08.2015 року відповідач сплатив суму 2200,00 грн., і з урахуванням п. 3.5 Кредитного договору сума боргу складала 1252 грн. 73 коп. основної суми кредиту (2200 грн. 287,24 грн. 3165,49 грн. = -1252,73 грн.) 4) сума відсотків за період з 14.08.2015 року до 01.10.2015 року (48 днів): 1252,73 грн. х 48 % / 365 днів х 48 днів = 79 грн. 08 коп. 5) сума відсотків за період з 01.10.2015 року по 22.08.2017 року (692 дні): 1252,73 грн. х 96 % / 365 днів х 692 дні = 2280 грн. 04 коп. Отже, з агальна сума заборгованості за відсотками за користування кредитом складає 2359 грн. 12 коп. (79,08 грн. + 2280,04 грн. = 2359,12 грн.) Таким чином, в сього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитом в розмірі 3611,85 грн., з яких 1252,73 грн. заборгованість за основною сумою кредиту; 2359,12 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом. В силу ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог суму судового збору в розмірі 112 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial