Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивачка свої вимоги мотивує тим, що з 11.09.2004 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та знаходиться на її утриманні. Спільне життя між сторонами не склалося, відповідач перестав її поважати як свою дружину, перестав забезпечувати сім`ю коштами, допустив супружну невірність, внаслідок чого виникли сварки. ИТому і вона втратила повагу та любов до свого чоловіка. Крім цього, будучи батьком двох дітей, відповідач у добровільному порядку не надає коштів на утримання дітей, тому позивачка просить суд розірвати шлюб, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, стягнути на її користь судовий збір та витрати на правничу допомогу в загальній сумі 6 450 грн. Позивачка та її представник Бельський В.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять задовольнити, додавши, що під час спільного проживання до 05.08.2019 року кошти на їжу, одяг тощо відповідач не надавав на дітей, вона самотужки їх утримувала, так як заробила кошти, працюючи за кордоном, а потім брала в борг. На да ний час діти проживають з нею, вона їх утримує, відповідач коштів не надає, інколи покупає продукти харчування. Відповідач та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечували, разом з цим [PERSON] заперечує супружну невірність, однак погоджується, що сварки виникали, з лютого 2019 року вони перестали проживати як подружжя, але мешкали в одній квартирі, дітей утримувала позивачка, та він згідно наданих чеків за квітень-серпень 2019 року, тобто здійснював та здійснює витрати на утримання дітей, тому просить суд стягувати аліменти на утримання дітей з 05.08.2019 року, а не з дня подачі позову до суду, щоб не було подвійного стягнення . Витрати на правову допомогу вважають обгрунтованою не більше 1 800 грн. Надали відзив та письмові пояснення, в яких також зазначили, що місце проживання дітей не визначено і відповідач не ухиляється від від обов`язку утримувати дітей. (а.с. 40, 64) У відповіді на відзив [PERSON] не погоджується з доводами відповідача, вказує. Що протягом сімейного життя він зраджував, зловживав спиртними напоями, дітям мало приділяв уваги. До цих пір діти зареєстровані за адресою її місця реєстрації, а не їх батька, і перебувають на її утриманні, і питання місця проживання дітей вона з ним усно вирішувала і він не був проти. (а.с. 49-50) Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 11.09.2004 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.9). Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з 05.08.2019 року позивачкою та знаходяться на її утриманні, про що сторонами і не заперечується. (а.с. 12-13). Згідно ч.ч.1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 цього кодексу). Так, судом встановлено, що спільне життя між сторонами не склалося. Шлюбні стосунки припинено. Мешкають окремо з 05.08.2019 року, майновий спір на даний час між сторонами відсутній. З урахуванням того, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї є неможливе, оскільки позивач не бажає проживати разом як подружжя, відповідач не заперечує, то укладений між сторонами шлюб відповідно до вимог ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України необхідно розірвати. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. ( ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ході судового розгляду було встановлено, що неповнолітні діти з 05.08.2019 року і на даний час проживають з матір`ю за адресою [ADDRESS] і це не заперечується відповідачем, знаходяться у неї на утриманні. До 05.08.2019 року сім`я проживала разом, але з лютого 2019 року шлюбні відносини були припинені, відповідач перестав надавати достатньої матеріальної допомоги на утримання двох дітей, в зв`язку з чим позивачка і звернулася до суду з позовом 12.02.2019 року. Беручи до уваги матеріальне становище сторін, подані ними докази, норми чинного законодавства, той факт з ким проживають діти, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі єдиної частки на двох дітей, що складає 1/3 частину з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Доводи про те, що відповідач щомісяця здійснював та здійснює витрати на утримання дітей згідно наданих чеків, і що стягнення аліментів з часу звернення позивачем до суду фактично зумовить повторне стягнення з відповідача, оскільки ним було понесено витрати на утримання дітей, суд не може розцінювати як сплату аліментів, і рахувати строк їх стягнення з часу ухвалення рішення по справі або з 05.08.2019 року ( коли сторони почали проживати окремо), так як така позиція не узгоджується з нормами сімейного законодавства, зокрема ч.1 ст. 191 СК України- аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Так, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч.2 ст. 181 СК України) . Однак такої домовленості між сторонами не було . На підставі вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп. за стягнення аліментів, а також 768 грн. 40 коп. на користь позивачки за розірвання шлюбу. Стосовно стягнення витрат на правничу допомогу, слід зазначити, що згідно з положеннями ст.137 ЦПК України, Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а також беручи до уваги надані представником позивачки- адвокатом Бельським В.М. документи (квитанцію, розрахунок, акт), безпосередню участь його у судових засіданнях 17.05.2019 року, 02.08.2019 року, 17.09.2019 року та їх тривалість, суд вважає обґрунтованими розмір витрат в сумі 2 000 грн., яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки, (а.с. 81-83)

Outcome: approved