Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що вона, [PERSON], [INFO], з 27 вересня 2013 року перебуває у шлюбі з [PERSON], [INFO], про що Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції зроблено актовий запис №716. У шлюбі у сторін народився син - [PERSON], [INFO], про що Торговицькою сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області зроблено актовий запис № 33. За час спільного проживання, нормальні сімейні стосунки між сторонами не склалися через різні погляди на життя, внаслідок чого відносини суттєво погіршились, потягнувши за собою втрату почуття любові та взаємоповаги один до одного. На сьогоднішній день сторони не бачать майбутнього їхньої сім'ї та можливості подальшого спільного проживання через цілковито різні погляди на життя. Між позивачкою та відповідачем повністю припинено фактичні сімейні стосунки, шлюбні відносини не підтримуються та спільне господарство не ведеться. Тривалий час [PERSON] проживає окремо від позивачки та їхнього сина, сімейні стосунки між ними остаточно припинені. У кожного з подружжя сформувались абсолютно протилежні погляди на життя та сім'ю, відповідно до чого, збереження сімейних стосунків і подальше спільне життя являється неможливим та суперечить як інтересам позивачки, так і інтересам відповідача, [PERSON] а також інтересам їхнього спільного сина. Більш того, перебування в зареєстрованому шлюбі не підтверджує фактичних обставин набувши ознак формальності, та являється перешкодою для благополучного виховання дитини та побудови особистого життя, як позивачки, так і відповідача у справі. З урахуванням зазначених вище обставин, надання строку для примирення не має сенсу, оскільки в даній ситуації призведе лише до затримки часу та затягування розгляду справи, та не може по впливати на наше рішення припинити сімейні стосунки. Відповідач визнає, що їх подальше сімейне життя втратило сенс та суперечить як його так і інтересам позивачки, а тому проти розірвання шлюбу не заперечує, та вважає даний шлях єдино прийнятним для збереження нормальних стосунків між сторонами та створення належних та сприятливих умов подальшого виховання їхнього спільного сина. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій просила розгляд цивільної справи за її позовом проводити у її відсутність. Викладені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Строк на примирення просила не надавати. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, у якій просив розгляд цивільної справи проводити у його відсутність. Викладені позовні вимоги визнає в повному обсязі. Строк на примирення просив не надавати. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено 27.09.2013 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції за актовим записом № 716 /а. с. 8/. Згідно світлокопії свідоцтва про народження сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] /а. с. 10/. Дитина на даний час проживає біля позивачки і перебуває на повному її утриманні, що підтверджується довідками про склад сім'ї позивачки /а.с.11,12/. Статтею 111 СК України на суд покладено обов'язок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім'я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених статей суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі як жінки (позивачки у справі) так і чоловіка (відповідача у справі), після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті немайнові права, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. З відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесенні судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved