Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач кредитна\~спілка «Шанс-плюс» звернулась в суд з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в якій просить стягнути з відповідачів на її користь заборгованість за кредитним договором в сумі 24523 гривні 49 копійок та судові витрати по справі в розмірі 1921 гривня. В позовній заяві позивач кредитна спілка «Шанс-плюс»,\~вказує про\~те,\~що між\~нею та\~відповідачем [PERSON] \~3\~жовтня 2018 року було укладено кредитний договір № Д-342-2. Згідно вказаного кредитного договору позивач кредитна спілка «Шанс-плюс» надала відповідачеві [PERSON] кредит в розмірі 15000,00 гривень строком на 12 (Дванадцять) місяців, тобто до 3 жовтня 2019 року. Пунктом 3 кредитного договору визначено, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіка розрахунків, який є Додатком 1 та невід`ємною частиною цього Договору. З чим позичальник [PERSON] та поручителі [PERSON] і [PERSON] погодилися, засвідчивши своїми підписами кредитний договір та графіки сплати кредиту. Позивачем зобов`язання перед відповідачем виконано, однак відповідач [PERSON] порушила умови кредитного договору № Д-342-2 від 3 жовтня 2018 року, щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом згідно графіка розрахунків. Через невиконання\~відповідачем [PERSON] \~взятих на\~себе зобов`язань\~за кредитним\~договором виникла\~заборгованість,\~що становить\~24523,49 гривні, з яких: 12500,13 гривень основна суми кредиту, 4523,36 гривень не сплачені відсотки за користування кредитом та 7500 гривень штрафу. Відповідно, до п.7.3 кредитного договору № Д-342-2 у разі прийняття кредитодавцем рішення про стягнення процентів за користування кредитом та суми кредиту в судовому порядку внаслідок невиконання або порушення виконання позичальником своїх зобов`язань, встановлених п.2.4 кредитного договору до позичальника застосовується штраф у розмірі 50% від суми одержаної позичальником за цим договором на дату прийняття кредитодавцем рішення про стягнення простроченої заборгованості в судовому порядку на дату подачі документів до суду. Для забезпечення\~виконання зобов`язання\~за кредитним\~договором №\~Д-342-2 від\~3\~жовтня 2018 року, між кредитною спілкою «Шанс-Плюс» та відповідачами [PERSON] \~та [PERSON] було укладено договори поруки від 3 жовтня 2018 року. Відповідно до договору Поруки п.2.3 у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель несе повну відповідальність перед кредитною спілкою у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитом, нарахованих відсотках, неустойки та відшкодування збитків, завданих кредитору внаслідок невиконання або неналежного виконання з боку боржника умов кредитного договору. Проте звернення до поручителів із повідомленням про порушення позичальником умов кредитного договору та необхідність виконання зобов`язань за договором поруки були проігноровані, а заборгованість по кредитному договору є несплаченою. У позовній\~заяві позивач\~кредитна спілка\~«Шанс-Плюс»\~просить стягнути\~солідарно з\~відповідачів [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~ на\~її користь\~24523,49 гривень заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати. Представник позивача подала до суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі, на підставі наявних у справі доказів та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 47). Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~ в\~судові засідання\~23\~грудня \~2019\~року,\~16\~січня 2020\~року та\~7\~лютого 2020\~року не\~з`явились,\~хоча про\~час та\~місце судового\~розгляду справи\~були повідомлені\~у встановленому\~порядку, шляхом надіслання судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання відповідачів (а.с. 33, 34, 35, 40, 44, 45,46). Причини неявки в судові засідання відповідачі не повідомили, клопотань про проведення судового розгляду справи без їх участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавали. За таких обставин та за наявної згоди представника позивача, суд дійшов висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. Судом по даній цивільній справі призначалися судові засідання 23 грудня 2019 року, 16 січня 2020 року та 07 лютого 2020 року. У вказані судові засіданні відповідачі не з`являлися. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань до суду по суті спору не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. В силу вимог ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу вимог ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно кредитного договору № Д-342-2 від 3 жовтня 2018 року, укладеного між кредитною спілкою «Шанс-Плюс» та відповідачем [PERSON] (а.с. 6-7), кредитна спілка «Шанс-Плюс» надає [PERSON] кредит у розмірі 15000 гривень на строк 12 (дванадцять) місяців, тобто до 3 жовтня 2019 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 72% річних. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Дослідженою в судовому засіданні копією видаткового кассового ордера від 3 жовтня 2018 року (а.с.13) встановлено, що кредитною спілкою «Шанс-Плюс» було видано [PERSON] кредит згідно кредитного договору в розмірі 15000 гривень. \~ \~ \~ \~Пунктом 3 кредитного договору визначено, що надання і погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється згідно графіка платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Графік платежів відповідає умовам, зазначеним у п.2.8. цього Договору (а.с. 6). Як вбачається\~з наявних\~у справі\~письмових доказів\~відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту, у встановлені кредитним договором № Д-342-2 від 3\~жовтня 2018\~року строки, не виконувала. Згідно розрахунку позивача (а.с. 14) станом на 1 листопада 2019 року заборгованість відповідача [PERSON] за кредитним договором № Д-342-2 від 3\~жовтня 2018\~року становить 24523,49 гривень, з яких: 12500,13 гривень залишок кредиту, 4523,36 гривень не сплачених відсотків за користування кредитом та 7500 штраф. За порушення відповідачем [PERSON] строків сплати належних за договором платежів відповідно до п.7.3\~кредитного договору позивачем нараховано штраф в розмірі 7500 гривень (а.с. 7). Відомостей, що вказували б на помилковість проведеного позивачем розрахунку, відповідачами до суду надано не було. Таких обставин також не було встановлено судом. Як встановлено\~згідно договорів\~поруки №\~Д-342-2 від 3 жовтня 2018 року (а.с. 19, 21) відповідачі [PERSON] та [PERSON] зобов`язувалися відповідати перед кредитною спілкою «Шанс-Плюс» за належне виконання [PERSON] зобов`язань, встановлених згідно кредитного договору (п. 1.1. Договорів поруки). Згідно п.\~2.1\~договорів поруки\~№ Д-342-2 від 3 жовтня 2018 року відповідальність поручителів настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов`язання . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Відповідачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були направлені письмові вимоги щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Проте, заборгованість по кредитному договору є несплаченою. В силу вимог ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Частина 2 ст. 554 ЦК України визначає, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Дослідженими доказами\~по справі\~встановлено,\~що відповідачами\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~взяті на\~себе зобов`язання\~щодо повернення\~кредиту,\~сплати відсотків\~за користування\~кредитом,\~а також\~сплати неустойки\~(штрафу)\~за порушення\~грошового зобов`язання,\~у встановлені\~кредитним договором\~Д-342-2 від 3 жовтня 2018 року строки, не виконано. Відповідно до принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини». Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін як одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Враховуючи вказані\~обставини справи\~та правові\~норми,\~суд дійшов\~висновку про\~обгрунтованість позовних\~вимог позивача\~та їх\~задоволення,\~в зв`язку\~з чим\~заборгованість за\~кредитним договором\~Д-342-2 від 3 жовтня 2018 року підлягає стягненню солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача кредитної спілки «Шанс-Плюс», в розмірі 24523,49 гривень, з яких: 12500,13 гривень залишок кредиту, 4523,36 гривень не сплачених відсотків за користування кредитом та 7500 штраф. Позивачем понесено судові витрати, що становлять 1921,00 гривні (а.с. 1) судового збору, сплаченого на час подання до суду позовної заяви. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідачів понесені позивачем\~судові витрати,\~що складаються\~з 1921\~гривні,\~сплаченого при\~поданні до\~суду позовної\~заяви судового\~збору,\~як такі,\~що документально\~підтверджені (а.с.\~1). При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує роз`яснення п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», яким визначено, що у випадку задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір відшкодовується відповідачами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Підстав для звільнення відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 11, 553-559, 611, 625 ЦК України № 435-ІV від 16 січня 2003 року. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованим. Відповідно до ст.ст. 526, 1050,\~1054\~ ЦК України,

Outcome: approved