Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

Позивачка у червні 2017 року звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві, письмових поясненнях посилалася на те, що [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS]. З 17.05.1994 року по теперішній час вона зареєстрована та мешкає в квартирі. Іншого житла у неї немає. Вона є непрацездатною, людиною похилого віку та пенсіонером за віком з 1995 року, є інвалідом ІІ групи та за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги. У 2008 році вона звернулася до свого онука [PERSON] з проханням про матеріальну допомогу та догляд. [PERSON] пообіцяв їй надати допомогу, однак за це запропонував заповісти йому квартиру. Вона погодилася на такі умови і склала заповіт на його імя. Однак, оскільки [PERSON] повністю проігнорував їх домовленість, вона звернулася до Індустріального територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів, інвалідів та одиноких непрацездатних і 24.03.2008 року уклала договір на обслуговування одиноких непрацездатних громадян та інвалідів усіх категорій, які потребують сторонньої допомоги, згідно якої отримує на дому соціальні послуги. У 2008 році її стан здоров'я погіршився, у зв'язку з постійними болями та обмеженням руху у тазостегнових суглобах лікарі рекомендували здійснити тотальне ендопротезування лівого тазостегнового суглобу. Ця операція потребувала значних матеріальних затрат, грошових коштів на яку у неї не було. Саме в цей час [PERSON] повідомив про можливість продажу/обміну належної їй квартири на меншу, з отриманням коштів на лікування. Однак незважаючи на обіцянку повідомив, що здійснити продаж/обмін належної їй квартири немає можливості. В цей період часу вона не укладала правочинів щодо розпорядження своїм майном. 16.07.2008 року їй була проведена операція. Після проведення операції, в реабілітаційний період та впродовж наступних років [PERSON] її не відвідував та не надавав необхідної допомоги. У зв'язку з цим, вона вирішила скасувати заповіт, складений на ім'я [PERSON], реєстрація скасування заповіту була посвідчена 08.08.2016 року приватним нотаріусом [PERSON], реєстраційний номер 2497, про що наприкінці 2016 року вона повідомила відповідача. Однак від нього дізналася, про те, що вона не є власником квартири в якій проживає, і що він набув на неї право власності на підставі договору дарування, укладеного між ними у 2008 році. Дізнавшись про це, вона звернулася до Другого дніпропетровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, як малозабезпечена особа для отримання правової допомоги. 21.04.2017 року в Четвертій дніпропетровській державній нотаріальній конторі вона отримала копію договору дарування від 05.11.2008 року, зі змісту якого дізналася, що від її імені представник [PERSON] (яка є дружиною [PERSON]) подарувала останньому, належну [PERSON] вищезазначену квартиру. Онук та його дружина не повідомили її про укладання договору дарування, вона постійно проживає у вищезазначеній квартирі, там зареєстрована і сплачує комунальні платежі та відкрито користується квартирою як власник. Вона не мала наміру на безоплатну передачу онуку своєї квартири, яка є її єдиним місцем проживання. Під час укладання спірного договору дарування волевиявлення дарувальника не відповідало її волі. Вона не може погодитися з його умовами, які спрямовані на безоплатну передачу квартири. Відповідач після укладання оспорюваного договору у вказану квартиру не вселявся, ключів не має, жодних дій щодо володіння, користування та розпорядження нею не вчиняв, отже, фактичний перехід права власності на спірне майно до відповідача не відбувся. Просила суд: визнати недійсним договір дарування квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], посвідчений 05.11.2008 року державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 серпня 2017 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року в якості третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору було залучено Четверту дніпропетровську державну нотаріальну контору. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2017 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори копію документів на підставі яких державним нотаріусом [PERSON] був посвідчений договір дарування квартири [ADDRESS] від 05 листопада 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №2-2640 . В судовому засіданні представник позивача просив суд позов задовольнити з наведених в позові та письмових поясненнях підстав. Вказав, що позивачем строки позовної давності не пропущено. Позивач дізналася про своє порушене право лише в 2016 році. Укладаючи договір дарування на користь свого чоловіка [PERSON] не мала ні права, ні достатнього обсягу повноважень на підписання і укладання такого договору, а державний нотаріус [PERSON], посвідчуючи спірний договір дарування квартири та діючи на підставі та в межах своїх повноважень, не перевірила повноваження представника. Звернув увагу на те, що [PERSON] не мала права та повноважень на здійснення дій по дарування квартири, тим паче на користь члена своєї родини, а саме чоловіка [PERSON] Відповідачі та представник відповідача в судове засідання зявилися. Позовні вимоги не визнали. Вказали, що відповідач [PERSON], який є онуком позивачки знав, що вона є людиною настрою, в якої він змінюється по декілька разів на день і не оформляти письмово будь які угоди з позивачкою взагалі неможливо. Батько [PERSON] був сином позивачки, з яким вона не спілкувалася та не підтримувала жодних родинних відносин. Після його смерті мабуть позивачка відчувала провину перед померлим сином, а тому і склала заповіт на [PERSON] зі своїх міркувань і скасувала його зі своїх міркувань. Також не відповідає дійсності і є надуманим факт, що [PERSON] не повідомив позивачці про можливість продажу/обміну її квартири задля отримання грошей на операцію. Дійсно вони знали, що позивачці потрібні гроші на операцію, але у них на той момент грошей не було, бо вони оплатити операцію батька, а потім похорони та всі поминальні дні. Позивачка попросила з'ясувати можливість продати, обміняти або закласти в банк її квартиру для отримання грошей на операцію і подальшу реабілітацію, для чого і дала генеральну довіреність [PERSON] Однак за короткий термін це було неможливо зробити. [PERSON] було позичено кошти для проведення операції у [PERSON] Позивачка знала про наявність договору дарування на ім'я [PERSON]. Також необґрунтованим є твердження позивачки, що договір дарування був укладений за нікчемною довіреністю. Просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Свідок [PERSON], племінниця позивачки, зазначила, що в 1986-1988 роках проживала з позивачкою. Спілкувалися один раз в місяць. Раніше спілкувалися частіше, а зараз - рідко. Знала про операцію, яка була платною. Гроші на операцію давав [PERSON]. [PERSON] розповідала їй, що вона переписала квартиру на [PERSON]. Знає, що до неї приходять соціальні працівники для надання допомоги. Останній раз розмовляли в серпні 2017 року. Позивачка років 3 тому пропонувала їй кинути все і приїхати до неї та доглядати її . Свідок [PERSON], сестра відповідача, розповіла про те, що проживає в одному будинку з позивачкою, яка є їх бабусею. Знала, що в 2008 році вона переписала квартиру на брата. Брат допомагав їй матеріально після смерті батька. Разом з братом заходила до позивачки, коли він давав їй гроші на операцію. Після смерті їх матері, бабуся перестала їм телефонувати і не відчиняє їм двері. Свідок [PERSON], дядько по матері відповідача, розповів про те, що він дав в борг [PERSON] 30000 грн. на операцію позивачки, однак не був присутній при передачі коштів. Коли була жива його сестра, мати відповідача, він заходив в гості до позивачки. [PERSON] особисто йому говорила про те, що переписала квартиру на [PERSON], яким чином переписала йому не відомо. Свідок [PERSON], сусідка, проживає в будинку з 1991 року, знає позивачку, однак їй більше відомо із розмов сторін. До 2011 року позивачка часто виходила на вулицю посидіти. Їй робили операцію, гроші на операцію дав [PERSON]. Позивачка говорила їй, що вона відписала квартиру племіннику [PERSON]. Свідок [PERSON], сусід, знає позивачку років 15, а [PERSON] з дитинства. В 2009 році він вирішив робити в квартирі ремонт, але у них дуже скандальна сусідка живе на пятому поверсі і було необхідно, щоб труба пройшла на 6 поверх. Коли він прийшов до позивачки з проханням, то вона йому відповіла, щоб він звернувся до [PERSON], тому що він хазяйнує. Свідок [PERSON], сусідка, розповіла про те, що проживає в будинку більше 23 років, знає [PERSON] з дитинства. [PERSON] їй особисто розповіла про те, що квартиру оформила на [PERSON]. Суд, заслухавши представника позивача, відповідачів, представника відповідача, допитавши свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] [PERSON], вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом міської [PERSON] народних депутатів 04 липня 1994 року на підставі розпорядження №3/2138-94 належала на праві власності квартира [ADDRESS]. Право власності було зареєстровано в КП ДМБТІ та записано в реєстрову книгу за №71п-49, що підтверджується Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно №20271121 від 17.09.2008 року (а.с.75,77). Відповідно до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 05 листопада 2008 року за реєстром №2-2640, [PERSON], яка діяла по довіреності, посвідченій 11.06.2008 року Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером №2-1513 від імені [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарований) уклали договір про таке: [PERSON] подарувала, а гр. [PERSON] прийняв в дар квартиру [ADDRESS] (а.с.74). Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, який був зареєстрований 17.10.2003 року. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. Як вбачається із наданих державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] копій документів 28.09.2010 року та 18 серпня 2010 року [PERSON], [PERSON] державним нотаріусом було направлено листи про виявлене порушення вчинення нотаріальної дії, а саме укладання договору дарування квартири [ADDRESS] (а.с.96,98), яка не відповідає законодавству. Поштове повідомлення було отримано [PERSON] (а.с.97). Як вбачається із долучених доказів [PERSON] не отримувала зазначеного листа. Відповідно до заяви [PERSON] від 08 серпня 2016 року, поданої до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за №2496, нею скасовується заповіт, складений на ім'я [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 08 лютого 2008 року, реєстраційний номер 351. [PERSON], [INFO], є непрацездатною особою, людиною похилого віку, інвалідом 2 групи та за станом здоров'я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги. Обслуговується Відділенням соціальної допомоги вдома територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Індустріальної районної у м. Дніпрі ради з 24.03.2008 року до даного часу на підставі особистої заяви, що підтверджується Договором на обслуговування одиноких непрацездатних громадян та інвалідів усіх категорій, які потребують сторонньої допомоги від 24 березня 2008 року ( а.с.9). [PERSON] з 15.07.2008 року по 30.07.2008 року перебувала в ортопедичному відділенні №2 КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечнікова» у зв'язку з тотальним ендопротезуванням лівого тазобедреного суглобу. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалася на те, що даний Договір дарування є недійсним, оскільки жодних повноважень на дії по безоплатній передачі квартири, яка є її єдиною власністю вона не давала. Її ніхто не повідомляв про обставини укладання договору дарування її квартири на користь онука, та не надав жодних документів про це. Згідно до ч.ч.1,3 \~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 5\~ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1\~ст.717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Таким чином, виходячи зі змісту даної норми, договір дарування за своєю правовою природою створює певні обов'язки лише для однією сторони - дарувальника і не передбачає виникнення будь яких обов'язків для іншої сторони - обдарованого. Згідно ч. 2\~ ст.717 ЦК України\~договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Щодо\~оцінки показів свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] [PERSON] то зазначені свідки показали щодо надання матеріальної допомоги відповідачем [PERSON] позивачці [PERSON] на проведенні операції, хоча самі і не були присутні при їх передачі та не надали жодних свідчень щодо укладення договору дарування. Свідки не дали суду показів, які б переконливо свідчили, що при конкретній бесіді, в певний час обговорювалося питання з позивачем про її намір подарувати квартиру [PERSON]. Дійсно, в судовому засіданні встановлено, що підтверджується доказами по справі, та не заперечувалося сторонами по справі, [PERSON] в липні 2008 року було проведено платне ендопротезуванням лівого тазобедреного суглобу. Як зазначає відповідач, кошти на проведення операції в розмірі 30000 грн. були надані ним. Відповідачка заперечувала факт отримання коштів, та зазначила що операцію оплати за власні кошти та коштів депутатської допомоги, яка коштувала у лікарні 5000 грн. Щодо застосування строків позовної давності до позовних вимог позивача. Згідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] дізналася про договір дарування 21 березня 2017 року, офіційно отримавши завірену нотаріусом копію договору дарування від 05.11.2008 року, що підтверджується наданою копією договору дарування ( а.с.16 зв). З огляду на викладене, суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущений. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивачка є людиною похилого віку, інвалідом 2 групи, за станом здоров'я вона дуже хвора людина та у зв'язку з поганим станом здоров'я вона потребує постійного догляду, спірна квартира є єдиним її житлом, позивачка не мала наміру укладати договір дарування, оскільки даний договір створив для неї небажані наслідки, договір дарування не відповідав внутрішній волі позивача, як суб'єкта правочину та не був спрямований на настання наслідків, яких бажала позивач. Таким чином, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору дарування квартири за [ADDRESS] Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідачів підлягають стягненню на користь держави судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп. У відповідності зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved