Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач Львівський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31.07.2004 року відповідача було зараховано курсантом факультету кримінальної міліції Львівського юридичного інституту МВС України та 30.08.2004 року присвоєно спеціальне звання «рядовий міліції». Між сторонами було укладено договір про підготовку фахівців за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та їх працевлаштування. Постановами Кабінету Міністрів України Львівський юридичний інститут було передано до складу Київського національного університету внутрішніх справ, пізніше реорганізовано у львівський державний університет внутрішніх справ. Наказом від 27.08.2007 року відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням. За умовами укладеного договору відповідач зобов'язаний у випадку відрахування з навчального закладу відшкодувати витрати затрачені на його утримання за період навчання. Сума фактичних витрат пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON] становить 3555,64 грн. А тому, просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати у справі. Відповідач [PERSON] подав суду заяву про застосування позовної давності, яку мотивував тим, що витрати, пов'язані з його утриманням у навчальному закладі, були нараховані позивачем станом на 27.08.2007 року, а тому право вимоги позивача виникло починаючи з цієї дати. Тобто, позивачем станом на день звернення з позовом до суду було пропущено трьохрічний строк позовної давності. А тому, просив в задоволенні позову відмовити. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У відгуку на заяву відповідача про застосування строків позовної давності вказував на те, що строк, який минув з часу виникнення права на звернення до суду, становить 6 років. Поважних причин пропуску строку установа не має. А тому, не заперечує проти застосування положень законодавства про строк позовної давності. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що наказом Львівського юридичного інституту (далі - ЛЮІ) МВС України від 31 липня 2004 року № 142 о/с [PERSON] був зарахований на 1-й курс факультету кримінальної міліції, з 16 серпня 2004 року та постановлено на грошове, майнове та котлове забезпечення (а.с.5). Відповідно до наказу ЛЮІ МВС України «Про присвоєння спеціальних звань курсантам 1-го курсу денної форми навчання за державним замовленням» від 30 серпня 2004 року № 171 о/с відповідачу було присвоєно спеціальне звання «рядовий міліції» (а.с.6). 03 вересня 2007 року між ЛЮІ МВС України та відповідачем [PERSON] укладено угоду про підготовку фахівців у Львівському юридичному інституті МВС України за державним замовленням із числа осіб цивільної молоді, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ України та їх працевлаштування, умовами якої встановлювалися права та обов'язки сторін. Відповідно до наказу Львівського державного університету внутрішніх справ №311 о/с від 27 серпня 2007 року рядового міліції [PERSON] курсанта 3-го курсу факультету кримінальної міліції було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням ( а.с.7,8). Відповідно до п. 3.1 угоди відповідач зобов'язувався в разі відрахування з вищого навчального закладу (із одночасним звільненням з органів внутрішніх справ) за власним бажання відшкодувати вартість навчання. Згідно наданої довідки розрахунку №1 від 27.08.2007 року сума витрат, пов'язаних з утриманням курсанта факультету кримінальної міліції рядового міліції [PERSON] за період 15.08.2004 року по 27.08.2007 року становить 3555,64 гривень, яка включає: грошове забезпечення - 1955 грн., продовольче забезпечення - 111,13 грн., речове забезпечення 418,30 грн., медичне забезпечення - 3,40 грн., оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв - 1067,81 грн. (а.с. 9). Відповідно до ч.1 ст. 256 ЦК України позовна давність -- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Частиною 1 ст.261 ЦК України установлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням 27.08.2007 року, в той же було проведено нарахування витрат, пов'язаних з утриманням курсанта, які повинні були відшкодовуватися відповідно до умов угоди. Однак, відповідач [PERSON] в добровільному порядку не відшкодував вартість навчання. Вимогу до відповідача про відшкодування такої вартості позивач вперше пред'явив 10.10.2013 року, подавши позов до суду. Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з вимогою до відповідача про захист свого цивільного права з пропуском строку позовної давності, пропущення цього строку визнається стороною позивача, стороною відповідача заявлено вимогу про застосування позовної давності, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed