Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивачка звернулася у Виноградівський районний суд із позовною заявою до [PERSON] треті особи: служба у справах дітей Виноградівської РДА, відділення у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області про дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка вказує, що у неї та [PERSON], [INFO]р. народився син - [PERSON]. У зареєстрованому шлюбі заявниця [PERSON] з [PERSON] не перебувала. В даний час дитина проживає зі заявницею за адресою: [ADDRESS]. Заявниця матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Рідна сестра заявниці - [PERSON] є громадянкою Сполучених Штатів Америки та постійно проживає в США з 1999 року. З огляду на цю обставину, заявниця має намір в літку 2014 року, разом з сином, відвідати свою сестру в США та відпочити. На думку заявниці така подорож матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку моєї дитини, адже завдяки значній фінансовій допомозі, яку надає її сестра, заявниця матиме можливість оздоровити сина. Але не зважаючи на це, [PERSON], безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Заявниця вважає, що така позиція батька неповнолітнього [PERSON], шкодить його інтересам та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку, а відтак, посилаючись на вимоги ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну» просить суд винести рішення про дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. В судовому засіданні позивача свої позовні вимоги підтримала повністю з підстав, наведених у позовній заяві та просила такі повністю задоволити та надати дозвіл на тимчасовий виїзд сина за кордон строком до 31.12.2014 року. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи в судові засідання по справі жодного разу не з'явився з невідомих для суду причин. Суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, які є достатніми, з ухваленням заочного рішення, відповідно до вимог ст. 224,225 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування Вилоцької селищної ради в суд не з»явився, хоча про місце і час розгляду справи у суді повідомлений належним чином, проте подала до суду Висновок органу опіки та піклування Вилоцької селищної ради, в якому селищна рада надає згоду на тимчасовий виїзд дитини [PERSON] за кордон на лікування без згоди його батька [PERSON]. Представник служби у справах дітей Виноградівської РДА Січ В.В. в суді повністю підтримав вимоги позивачки, оскільки це буде на користь дитини, а також підтримала і Висновок органу опіки та піклування Виноградівської РДА від 25.06.2014 року, в якому наявний позитивний висновок на тимчасовий виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] за кордон без згоди батька. Представник відділення у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області, будучи належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи в судове засідання не з»явився, що не є перешкодою для розгляду даної справи. Отже, заслухавши позивачку [PERSON], а також представника служби у справах дітей Виноградівської РДА, дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взяємозв»язку, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розглядаючи даний спір суд виходить з того, що особисте немайнове право- право на свободу пересування фізичної особи, закріплене ст.313 ЦК України. Так, ч.3 зазначеної статті право на вільний самостійний виїзд за межі України має фізична особа, яка досягла шістнадцяти років. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супровоід осіб, які уповноважені ними. Отже підставою розгляду цивільної справи такої категорії є наявність спору між батьками з приводу виїзду дитини за кордон. В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що у неї та [PERSON], [INFO]р. народився син - [PERSON]. У зареєстрованому шлюбі заявниця [PERSON] з [PERSON] не перебувала. В даний час дитина проживає зі заявницею за адресою: [ADDRESS]. Заявниця матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Рідна сестра заявниці - [PERSON] є громадянкою Сполучених Штатів Америки та постійно проживає в США з 1999 року. З огляду на цю обставину, заявниця має намір в літку 2014 року, разом з сином, відвідати свою сестру в США та відпочити. На думку заявниці така подорож матиме неабияке значення для духовного та фізичного розвитку моєї дитини, адже завдяки значній фінансовій допомозі, яку надає її сестра, заявниця матиме можливість оздоровити сина. Але не зважаючи на це, [PERSON], безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Отже суд приходить до висновку, що між сторонам існує спір з приводу тимчасового виїзду їх дитини на лікування за кордон. Вирішуючи заявлений спір між сторонами суд виходить з того, що 24.01.1994р. Верховна Рада України прийняла Закон України «Про порядок виїзду з України і в»їзд в Україну громадян України», яким врегулювала порядок здійснення права громадян України на виїзд з України та в»їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, встановила порядок вирішення спорів в цій сфері. Так, у п.2 ст.4 зазначеного Закону, зокрема, зазначено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами перетинання Державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету України №57 від 27.01.1995р. (в редакції від 25.08.2010р. №724) передбачено (п.2-2), що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред»явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу другого з батьків. Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини. Окрім того, на виконання ст.7 Закону Кабінет Міністрів України постановою від 31.03.1995р. за №231 затвердив Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового вилучення та затримання. У п.18 даних Правил зазначається, що оформлення паспорта (проїзного документа) здійснюється на підставі заяви батьків, а у разі якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою,- того з них , з ким перебуває дитина, справжність підпису яких засвідчується нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено лише на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України право на вільний самостійний виїзд за межі України має фізична особа, яка досягла 16 років. Особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлючачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до положень ч. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України. Конвенцією про права дитин, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні. Статтею 3 Конвенції про права дитини, схваленої 20.11,1989 р. Генеральною Асамблеєю ООН, і ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02. 1991 р„ встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечених, сулами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язують забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Ухилення відповідача від надання згоди на оформлення проїзних документів та інших документів пов'язаних з перетинанням кордону України неповнолітним [PERSON], а також не надання дозволу дитині на виїзд за кордон України порушує законні права та інтереси дитини. На підставі наведеного, відповідно до вимог п.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзд в Україну громадян України», п.п.2,4-2 Правил перетинання державного кордону України, п.п.16,23 Правил оформлення паспорта, ч.3 ст.313 ЦК України ст.ст.19 СК України та

Outcome: approved