Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав у відношенні його малолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що із відповідачем знаходилася у шлюбі, який на цей час розірвано. Від шлюбу є малолітня дочка [PERSON]. Після розірвання шлюбу, відповідач аліменти на дитину не сплачує, участі у її вихованні не приймає, не відвідує школу, кружки, не спілкується з донькою, ніяких зв'язків із нею не підтримує та взагалі не проявляє до неї батьківського піклування. Вважає, що така поведінка відповідача свідчить про його байдужість до подальшої долі дитини і ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, та пояснили про обставини так, як це викладено в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій просили ухвалити рішення у справі в інтересах дитини. Враховуючи умови ст. 224 ЦПК України, судом, за згодою позивачки та її представника, розглянуто справу в заочному порядку. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З 18 січня 2007 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції 13 липня 2007 року). Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 липня 2012 у справі № 2033/5076/12 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2012 року стягнуто з [PERSON], на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], у розмірі у розмірі 1\\4 частини від усіх доходів щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 липня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили. Крім того, Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2012 року стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця м. Харкова, аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] за період часу з 19.07.2009 року по 19.07.2012 р. у розмірі 5832 грн. Рішення набрало законної сили. Як вбачається із довідки про розмір заборгованості по аліментах, виданої головним державним виконавцем Фрунзенського ВДВС м. Харкова Комар Г.В. від 07.10.2016 року - сума заборгованості [PERSON] по аліментах станом на 01.10.2016 року складає 40656,69 грн. Комунальний заклад «Харківський Навчально-виховний комплекс «Гімназія-Школа І ступеня» № 24 Харківської міської ради Харківської області імені І.Н. Питікова» в своєму листі від 27.09.2016 року за № 587 повідомляли, що учениця 3-Г класу [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], навчається у КЗ «ХНВК № 24» з першого класу та регулярно відвідує навчальний заклад. Батько [PERSON] за всі роки навчання дитини жодного разу не відвідував батьківські збори, не спілкувався з класним керівником [PERSON] та не підтримував зв'язку зі школою. Як вбачається із відповіді, наданої КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 15» від 30.09.2016 року за № 742, дитина [PERSON], [INFO], перебуває під наглядом закладу охорони здоров'я за адресою: [ADDRESS], з народження по теперішній час. Батько дитини з приводу захворювань та лікування доньки [PERSON] до лікаря-педіатра дільничного дитячої поліклініки не звертався. при відвідуванні медичними працівниками дитини вдома - батька з донькою не було. З донькою на прийом до лікаря-педіатра дільничного приходять мати дитини та бабуся. Харківська дирекція Поштамту - ЦПЗ № 1 в своїй відповіді від 29.09.2016 року за № 09-07-1107 повідомляли, що згідно бази даних відділення поштового зв'язку Харків-99 за період з 01.08.2016 року по 27.09.2016 року поштові перекази на ім'я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від [PERSON] в надходженні та виплаті не значаться. Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 27.02.2017 року, як представник органу опіки та піклування в інтересах дитини вважало за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Як вбачається з зазначеного висновку [PERSON] до медичного закладу щодо стану здоров'я дочки не звертався, протягом 3-х років школу не відвідував, до вчителів щодо навчання та виховання дочки не звертався, щодо усунення перешкод в спілкуванні з дочкою з боку матері дитини до управління служб у справах дітей не звертався та ніяких доказів щодо виконання ним батьківських обов'язків не надав, на засідання комісій жодного разу не з'явився, про причини неявки не повідомив, жодних документів чи пояснень не надав. На засідання комісії мати дитини повідомила, що батько довгий час умисно ухиляється від обов'язків по вихованню та утриманню дитини, ніколи не відвідує дочку, не цікавиться її здоров'ям, розвитком та досягненнями. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає позивачку близько 10 років та вони є подругами. Позивачка проживає разом зі своєю матір'ю, братом та донькою. Дитиною займається позивачка. [PERSON] не приймає участі у вихованні доньки з 2010 року, не відвідує школу, свята. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вони з позивачкою є подругами з 2008 року та мешкають недалеко одна від одної. Їх діти дружать, вони ходять одна до одної в гості, на дні народження. З 2010 року [PERSON] взагалі не спілкується з донькою. Позивачка мешкає разом із мамою, братом та донькою. Відповідач мешкає на одному районі із ними, однак останній раз вона його бачила сім років потому. У відповідності до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані приймати участь у вихованні дитини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 в постанові від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх обов'язків з незалежних від неї причин. Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі був зобов'язаний довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як заперечення проти позову. За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved