Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування приміщеннями в будинку [ADDRESS] . В позові вказала, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 22.08.1984 року їй належить (27/100) частин будинку та на підставі свідоцтва про право власності на спадщину № [NUMBER] від 20.02.2018 року їй також належить 27/100 частин будинку, тетій особі [PERSON] належить 27/50 частин будинку [ADDRESS] . Зазначене право зареєстроване товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». Відповідач, який є сторонньою позивачу особою, зареєстрований в будинку з 22.12.2001 року. З 10.08.2008 року відповідач виїхав з будинку, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе, однак до теперішнього часу перебуває на реєстраційному обліку в спірному будинку. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в належному позивачці житлі створює перешкоди у здійсненні нею права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг, тому вона просить про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідача права користування будинком. Ухвалою суду від 27.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка до суду не з`явилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, розгляд справи без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився з невідомих причин. Заперечень проти позову не надав. Третя особа [PERSON] , представник департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради до суду не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися з невідомих причин. Заперечень проти позову не надали. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. За згодою позивача і у відповідності до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , яке видано 22.08.1984 року Міськкомунгоспом виконкому Запорізької міської ради народних депутатів [PERSON] на праві власності належить 23/100 частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с.22). Також, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.02.2018 року, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В. належить 23/100 частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с.20). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно [PERSON] на праві власності належить 27/50 частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с.19 зворотня сторона). Відповідач по справ є сторонньою особою позивачці, який з 22.12.2001 року зареєстрований в будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією будинкової книги (а.с.33-34). Починаючи з 10.08.2008 року відповідач виїхав з будинку та по теперішній час не проживає, особисті речі відповідача в будинку відсутні, про що складено акт про не проживання за місцем реєстрації (а.с. 29), однак до теперішнього часу перебуває на реєстраційному обліку в спірному будинку, чим перешкоджає позивачці в її праві розпорядження майном, належним їй на праві приватної власності. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачці будинку на користь позивачки, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Перебування [PERSON] на обліку в належній позивачці квартирі створює для неї перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У зв`язку з викладеним право позивачки, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний нею спосіб. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved