Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що вона є власником квартири, розташованої по [ADDRESS] . За цією адресою також значиться зареєстрованою її дочка [PERSON] , яка близько 10 років тому виїхала проживати до Російської Федерації. На неодноразові прохання знятися з реєстрації остання не звертає уваги, але це впливає на право позивачки в отриманні субсидії та тягне додаткові фінансові витрати. Вважала, що відповідачка втратила право на проживання у вище згадані квартирі. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини зазначені в позовній заяві, доповнивши, що реєстрація відповідачки в її квартирі створює для неї суттєві незручності в частині оплати комунальних послуг, отримання субсидії та користування своїм майном. Відповідачка [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву не надала. За згодою позивачки, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Свідки [PERSON] та [PERSON] , кожна окремо, підтвердили, що відповідачка близько 10 років не проживає в квартирі позивачки, добровільно виїхавши на постійне місце проживання до Російської Федерації. Вислухавши пояснення позивачки, покази свідків, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачці на праві власності належить квартира, розташована по [ADDRESS] , що вбачається з показів позивачки, копії свідоцтва про право власності на житло, технічного паспорту, довідки ТОВ «Буринське БТІ» та розпорядження органу приватизації (а.с.5,9-12). З довідок Буринської міської ради (а.с.13,18) вбачається, що за вказаною адресою значиться зареєстрованою відповідачка [PERSON] , що також підтверджується поясненнями позивачки. Між тим, встановлено, що [PERSON] близько 10 років не користується та не проживає в квартирі за вказаною адресою, виїхавши до Російської Федерації та не є її співвласником, що підтверджується показами позивачки та свідків. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст.405 цього Кодексу встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 своєї постанови від 02.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] в добровільному порядку виїхала з квартири і вже протягом десяти років не проживає в ній і не несе будь-яких витрат на її утримання та на оплату витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. За таких обставин, суд приходить до висновку, що остання втратила право на користування квартирою, у зв`язку з чим вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином,

Outcome: approved