Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» звернулось з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі Розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.02.2015 року № 61 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» будинок [ADDRESS] з 16.02.2015 року був переданий на праві господарського відання та знаходиться на балансі позивача. Відповідач є наймачем неприватизованої квартири [ADDRESS] на підставі Ордеру на жиле приміщення № 001794 серія Б. Відповідач є лише зареєстрованою особою за вказаною адресою, однак не проживає за адресою реєстрації, що підтверджено відповідними актами ЖЕД-406, добровільно залишив житло, в квартирі не з`являється, не сплачує житлово-комунальні платежі, будь-яких витрат на утримання квартири не несе, у зв`язку з чим позивач змушений вернутись з даним позовом до суду. 24 червня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» до [PERSON] , третя особа: Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представником третьої особи Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації письмових пояснень по суті позову не подано. Відповідач [PERSON] не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, у встановлений ухвалою суду від 24.06.2020 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом. У відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. З матеріалів справи убачається, що на підставі Розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 13.02.2015 року № 61 «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київради від 09.10.2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» будинок [ADDRESS] з 16.02.2015 року був переданий на праві господарського відання та знаходиться на балансі Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». (а.с. 6, 7-8) На підставі Ордеру на жиле приміщення серії [NUMBER] від 13.12.2005 року [PERSON] одноособово надано квартиру [ADDRESS] . (а.с. 16) За даними Довідки про реєстрацію місця проживання від 09.06.2020 року [PERSON] з 19.01.2006 року по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 15) Згідно Відомостей Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 24.06.2020 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 24) За даними Акту від 20.06.2019 року, Акту від 26.12.2019 року, Акту від 27.05.2020 року, складених комісією Житлово-експлуатаційної дільниці - 406, обстежити квартиру [ADDRESS] не виявилось можливим, квартира зачинена, двері ніхто не відкриває. Зі слів сусідів, а саме: мешканців квартир № 100 [PERSON] , № 127 [PERSON] даного будинку [PERSON] у зазначеній квартирі не проживає та не з`являється, житлом не цікавиться. (а.с. 17, 18, 19) Згідно Довідки, складеної головним бухгалтером Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», на кінець червня 2020 року заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , становить 21 736,98 грн. (а.с. 22) Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 Житлового кодексу України), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 Цивільного кодексу України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Як убачається з матеріалів справи, предмет спору складають вимоги позивача щодо втрати відповідачем права на користування неприватизованим житловим приміщенням, а саме: квартирою кімнатою [ADDRESS] , вказуючи на те, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні тривалий час, не несе витрати за житлово-комунальні послуги, не повідомляє причини залишення місця проживання, таким чином, порушуючи права позивача, як балансоутримувача будинку. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved