Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

Позивачка просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя. Також просить суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в сумі 22000 грн., що становить ? вартості автомобіля марки ВАЗ 2104, 1992 року випуску, реєстраційний [NUMBER]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 08.02.1997 року по 08.08.2012 року і за час шлюбу, як подружжя, за спільні нажиті кошти 22.11.2003 року придбали вказану квартиру. Також посилається на те, що в 2010 році за спільні кошти подружжя приблизно за 2000 доларів США вони придбали вказаний автомобіль. Зважаючи на рівність часток подружжя в спільно нажитому майні і просить суд задовольнити її позовні вимоги. Так як автомобіль знаходиться у відповідача, просить стягнути грошову компенсацію її частки виходячи із приблизної вартості придбання автомобіля в 2010 році. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. В своїй заяві зазначив, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти, отримані від продажу його двох квартир. Спільний автомобіль він також придбав за кошти від продажу його автомобіля ГАЗ - Волга, який належав особисто йому. Представник відповідача проти позову заперечує посилаючись на те, що спірна квартира була придбана 22.11.2003 року на кошти від продажу квартири [ADDRESS], яка була особистою власністю відповідача. Також заперечує проти того, що вартість вказаного вище автомобіля на даний час складає 44000 грн. Цей автомобіль на даний час перебуває у володінні відповідача в Росії. Заперечує проти виплати компенсації і бажає віддати даний автомобіль позивачці за вказану компенсацію. Спірний автомобіль було придбано за кошти від продажу за довіреністю автомобіля ГАЗ-Волга, який був особистою власністю [PERSON] Судом встановлено, що сторони по справі уклали шлюб між собою 08.02.1997 року і перебували у шлюбі до 08.08.2012 року, коли рішенням суду їх шлюб було розірвано і позивачка по справі відновила своє дошлюбне прізвище. Викладене підтверджується рішенням суду (а.с.8 ). В зареєстрованому шлюбі сторони по справі 22.11.2003 року за договором купівлі-продажу (а.с.6), який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. за реєстровим № 5005, придбали за 18000 грн. квартиру [ADDRESS], право власності на яку оформили на [PERSON]. Право власності за вказаним договором було зареєстровано в Харківському МБТІ 06.02.2004 року (а.с.7). Перед придбанням спірної квартири в той же день 22.11.2003 року відповідач [PERSON] за договором купівлі-продажу (а.с.38), посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л.А. за реєстровим № 5000, продав належну йому квартиру [ADDRESS] [PERSON], та [PERSON] за 14000 грн. Ця квартира була його особистою власністю, так як була придбана ним в порядку приватизації в 1995 році. Зважаючи на те, що спірна квартира була придбана відразу ж після продажу [PERSON] власної квартири, посвідчення договорів купівлі-продажу відбувалося у одного й того ж нотаріуса і в одному й тому ж місці, з урахуванням пояснень учасників судового розгляду про те, що гроші від продажу квартири [ADDRESS] були використані для придбання спірної квартири, суд приходить до висновку про те, 14000 грн. із 18000 грн., які були витрачені на придбання спірної квартири, є особистою власністю відповідача [PERSON] З урахуванням наданих суду доказів суд приходить до висновку про те, що інші 4000 грн., що були витрачені на придбання спірної квартири, були набуті сторонами по справі за час їх шлюбу, тобто є їх спільними коштами. При цьому суд враховує, що факт набуття майна під час шлюбу є презумпцією того, що це майно є спільною сумісною власністю подружжя, якщо інше не буде встановлено наданими суду доказами. Посилання відповідача і його представника на те, що 4000 грн. є особистою власністю відповідача, які він отримав від продажу квартири [ADDRESS] (а.с.39), суд не бере до уваги, так як продаж зазначеної квартири було вчинено 13.10.2001 року, тобто задовго до придбання спірної квартири, і гроші від продажу зазначеної квартири могли бути витрачені на інші кошти. Також суд не бере до уваги посилання позивачки на те, що 4000 грн. вона взяла в борг у своїх батьків. Ці пояснення не підтверджені доказами по справі. Крім того, гроші, запозичені під час шлюбу одним із подружжя в інтересах сім'ї, також є спільною сумісною власністю подружжя. Також суд не бере до уваги пояснення свідка [PERSON] про те, що вона запозичувала позивачці 3000 доларів США на придбання квартири. Вказаний свідок не надав суду договір позики, а лише усно вказала щодо запозичення коштів. Крім того, як зазначалося вище, запозичення коштів під час шлюбу одним із подружжя в інтересах сім'ї, також є спільною сумісною власністю подружжя. Посилання представника відповідача на те, що в договорі купівлі-продажу спірної квартири від 22.11.2003 року не правильно зазначена ціна придбання квартири - 18000 грн., не підтверджені належними і допустимими доказами, а тому суд вважає встановленим факт придбання спірної квартири за 18000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв на час придбання спірної квартири, - майно, набуте подружжям на час шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Згідно ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Приймаючи до уваги викладене, відсутність між сторонами будь-яких письмових домовленостей щодо нерівності часток в праві власності на вказану квартиру, суд приходить до висновку, що позивачці в порядку поділу майна подружжя належить право власності на 1/9 частину спірної квартири, що відповідає 2000 грн., при загальній вартості спірної квартири - 18000 грн. В зв'язку з цим суд позовні вимоги в цій частині задовольняє частково і визнає за позивачкою право власності на 1/9 частину квартири [ADDRESS] в порядку поділу майна подружжя. Інші 8/9 частин спірної квартири належать відповідачеві по справі. Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації в сумі 22000 грн., як ? частини вартості автомобіля марки ВАЗ 2104, 1992 року випуску, реєстраційний [NUMBER], задоволенню не підлягають виходячи із наступного. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки ВАЗ 2104, 1992 року випуску, реєстраційний [NUMBER] зареєстровано на праві власності за відповідачем по справі на підставі ДКП А-583 17.04.2010 РТБ «Вента», що поряд з показаннями сторін по справі і представника відповідача свідчить про те, що вказаний автомобіль було придбано в 2010 році, тобто під час зареєстрованого між сторонами шлюбу. Достовірних даних про те, де зараз знаходиться автомобіль, не має. Представник відповідача зазначив, що спірний автомобіль зараз знаходиться в Росії. Сторони по справі не надали суду докази того, яку вартість даний автомобіль складає на даний час. Відповідач і його представник заперечують проти розділу вказаного автомобіля таким чином, щоб відповідачеві залишився автомобіль, а позивачці було сплачено компенсацію ? частини його вартості. З урахуванням наданих суду доказів суд вважає, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю сторін по справі, так як був набутий за час шлюбу сторін. При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача і його представника на те, що спірний автомобіль було придбано на кошти від продажу за довіреністю автомобіля ГАЗ -Волга, що раніше належав відповідачеві. При цьому суд враховує, що як пояснили сторони, автомобіль ГАЗ -Волга не було продано фактично, а лише була видана довіреність на іншу особу. Тобто суду не надано докази того, що спірний автомобіль було придбано за особисті кошти відповідача. Зважаючи на вищевикладене, що сторони по справі не надали суду докази вартості спірного автомобіля на даний час, не погодили між собою таку вартість, що відповідач та його представник заперечують проти вартості спірного автомобіля в 44000 грн., суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача компенсації вартості ? частини спірного автомобіля в сумі 22000 грн. і відмовляє в задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ст.88 ЦПК України, тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати на сплату судового збору в розмірі - 489 грн. При цьому суд враховує, що позивачка сплатила судовий збір в розмірі 2420 грн., із яких 220 грн. за вимогою про стягнення компенсації, і 2200 грн. за вимогами про визнання права власності на ? частину квартири. 1% від вартості 1/9 частини спірної квартири, виходячи із вказаної позивачкою ціни позову, і складає 489 грн.

Outcome: partial