Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на час навчання їх спільної повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки зі всіх видів його заробітку (доходу),починаючи з дня народження дитини, тобто з 20 листопада 1999 року і до досягнення дитиною 23-річного віку, посилаючись на те, що їх донька, яка знаходиться на утриманні позивачки, навчається в обласній комунальній установі «Білгород-Дністровське медичне училище» на денній формі навчання за державним замовленням на бюджетній основі. Доходів, які отримує позивачка на навчання дитини не вистачає, тому вона потребує матеріальної допомоги, а відповідач добровільно її не надає, у звязку з чим була змушена звернутися до суду із даним позовом. У судове засідання позивачка не зявилася, але надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити їх повністю. Крім того, позивачка просила суд про розгляд справи в її відсутність тазазначила, що в разі неприбуття в судове засідання відповідача, згодна на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином.Також, судом, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, двічі надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з конвертом з судовою повісткою, що повернулася до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «за закінченням терміну зберігання», відповідач не зявився до поштового відділення для отримання конверта з поміткою «судова повістка», що дає суду підстави вважати, що відповідач за зазначеною адресою відсутнійта свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки та відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Враховуючи вказані факти, згоду позивачки, що викладена у її письмовій заяві, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків по утриманню повнолітньої дитини під час навчання, до досягнення нею 23-річного віку, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], її батьком вказаний [PERSON] відповідач по справі (а.с. 5). З довідки № 1872 від 12.06.2017р., виданої Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області, вбачається, що дитина проживає разом з матірю (а.с. 8). Згідно довідки № 02-49/148 від 09.06.2017р., довідки № 08-17/169 від 08.06.17р. виданих обласною комунальною установою «Білгород-Дністровське медичне училище», [PERSON] дійсно навчається у вказаному навчальному закладі на 2 курсі денної форми навчання, на бюджетній основі, доходу не має (а.с. 6, 7). Домовленості (договору) щодо розміру сплати аліментів на утримання дитини, як вбачається із матеріалів справи між сторонами не досягнуто, тому у \~позивачки є підстави для звернення до суду з відповідним позовом. \~ Виниклі між сторонами правовідносини регулюються ч. 3 ст. 181 СК України згідно якої встановлено, що за \~рішенням \~суду \~кошти \~на \~утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її \~матері, \~батька. \~Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обовязок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Відповідно до розяснень, що викладені в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], яка досягла повноліття 20 листопада 2017 року та навчається в обласній комунальній установі «Білгород-Дністровське медичне училище», про що зазначила в позовній заяві позивачка, що не заперечував відповідач, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню і суд приймає його. Згідно ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто для виникнення вищезазначеного аліментного зобовязання ст. 199 СК України передбачає наявність сукупності наступних юридичних фактів: продовження навчання дочкою після досягнення нею повноліття; недосягнення дочкою встановленого законом віку 23 років; потреба дочки у матеріальній допомозі у звязку з навчанням; наявність у батьків можливості надавати матеріальну допомогу. Довідкою № 02-49/148 від 09.06.2017р., виданою обласною комунальною установою «Білгород-Дністровське медичне училище», підтверджується той факт, що [PERSON] продовжує навчання після досягнення нею повноліття та навчається в вищевказаному навчальному закладі з 2015 року на денній формі навчання, на бюджетній основі, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги (а.с. 6). Як було вище наведено, з свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] не досягла 23 років (а.с. 5). Суд при визначенні розміру аліментів, виходить з положень ст. 200 СК України, відповідно до якої суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка від заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Позивачкою та відповідачем не надано суду жодного доказу, підтверджуючого стан здоров'я та матеріальне становище дитини, відповідача. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. З урахуванням викладеного,\~ приймаючи до уваги стан здоров'я і матеріальне становище дитини, обовязок відповідача утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за умови продовження дитиною навчання до її досягнення двадцяти трьох років, стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачки та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі, зазначеному позивачкою від дня пред'явлення позову, до досягнення дитиною 23-річного віку. Також, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів за минулий час, а саме з дати народження дитини так як позивачкою не надано суду жодного належного, допустимого, переконливого доказу вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, однак не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, чим не виконала вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України На підставі вищезазначеного, суд, оцінивши в сукупності всі добуті в судовому засіданні докази, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів. Суд вважає за необхідне зазначити, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~позивачка звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так як позивачка звільнена від сплати судового збору, на підставі ст. 88 ЦПК України, судовий збір в сумі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави у звязку з задоволенням позовних вимог позивачки про стягнення аліментів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial