Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення з останніх в солідарному порядку заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 12\~472,99 грн., інфляційних втрат в розмірі 132,16 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 34,48 грн., а всього 12\~636,63 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS], в якій зареєстровані та проживають і відповідно, користуються послугами з централізованого опалення та послугами з централізованого постачання гарячої води, які надаються позивачем. Всупереч вимогам чинного законодавства, відповідачі не здійснюють оплати за фактично отримані послуги. Зокрема, за період з 01.07.2014р. по 31.01.2017р. загальний розмір заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води становить 12\~472,99 грн. Дану суму, а також інфляційні втрати в розмірі 132,16 грн. та три відсотки річних в розмірі 34,48 грн. просив стягнути в примусовому порядку. Відповідачі 13.11.2017р. скерували до суду письмові заперечення проти позову. Розрахунок заборгованості вважають невірним, оскільки в такому у різні періоди часу зазначено різні тарифи і позивач не надав доказів на підставі яких саме правових норм він нараховував плату. Крім того, методи розрахунку за надані послуги кардинально відрізняються, що свідчить про безсистемність та порушення норм чинного законодавства, а також вказує на надмірність надання послуг з централізованого опалення в опалювальних сезонах 2015/2016 та 2016/2017 років. Крім того, між сторонами відсутні будь-які договірні відносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, що виключає можливість стягнення заборгованості. Також, позивач не надав доказів що він є виконавцем послуг, за надання яких просить стягнути заборгованість. Не надано відомостей яким чином визначалась потреба в кількості надання послуг з централізованого опалення і хто її визначав. Позивач не знімає показники в присутності мешканців будинку, у звязку з чим не має доступу до теплового лічильника і не може перевірити правильність зняття показників та регулювання температури подачі теплового носія. Виходячи з відомостей про нарахування та оплату, фактично отримують надлишкові послуги які їм не потрібні. Відсутність виконавця завідомо унеможливлює надання позивачем якісних послуг з теплопостачання та дотримання температурних режимів в приміщенні житлового будинку. Температура в квартирі під час опалювального сезону суттєво відрізняється від вимог чинного законодавства. Тому, в задоволенні позову просив відмовити. До початку розгляду справи по суті позивач подав заяву про збільшення позовних вимог. Оскільки відповідачі не здійснюють оплати за надані послуги в повній мірі, розмір заборгованості збільшився і станом на 01.11.2017р. становить 18\~438,41 грн., з яких 16\~431,51 грн. заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та 2006,90 грн. заборгованість за надані послуги з централізованого постачання гарячої води. Тому, дану суму, а також інфляційні втрати в розмірі 132,16 грн. та три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобовязання в розмірі 31,48 грн. просить стягнути в примусовому порядку. Крім того, позивач також надав пояснення на заперечення відповідача. Зокрема, з 01.07.2014р. розрахунки вартості послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води проводить відділ обліку та збору теплової енергії ЛМКП «Львівтеплоенерго». Вищевказаний будинок перебуває на балансі та утриманні ЛКП «Дім», основним завданням діяльності якого визначення утримання, обслуговування та ремонт житлових будівель, в тому числі у внутрішньо будинкових мереж теплопостачання. Інформацію про споживачів даних послуг позивач отримав в електронному вигляді від ЛКП «Дім». Факт надання відповідачам вказаних послуг підтверджується актами про включення системи теплоспоживання. Що стосується укладення договору, то його відсутність не звільняє споживача від обовязку оплати фактично отриманих послуг і саме останній зобовязаний укласти такий договір. Крім того, договір на надання послуг з централізованого опалення є договором приєднання. Позивач відповідно до вимог чинного законодавства направив два примірника договору приєднання на адресу відповідачів, однак останні не підписали і не повернули примірник такого договору. Що стосується тарифів, які зазначені в ті чи інші періоди, такі встановлені на підставі відповідної постанови НКРЕКП. Відповідачі надали додаткові заперечення проти позову, в яких зазначають, що позивач не надав копій актів про зняття показів теплового лічильника за період з липня 2014р. по лютий 2016р., що свідчить про відсутність підстав для висновку про те, що саме позивач надавав послуги і саме в такій кількості як він заявляє. Крім того, позивач не надав метод регулювання подачі тепла в квартири в залежності від температури, що свідчить про безсистемність наданих послуг. Надані позивачем акти про включення до системи теплопостачання підтверджують лише можливість надання позивачем послуг з теплопостачання, а не факт надання. Що стосується поданої таблиці про покази лічильника за період з 08.09.1998р. по 30.08.2017р., дані в таку на думку відповідачів повинні вноситись згідно з актів про зняття показів будинкових засобів обліку. Така таблиця лише підтверджує безсистемність послуг і крім цього, у ній відсутні дані за період з 25.04.2015р. по 04.02.2016р., що свідчить про відсутність послуг у цей період. Позивач в свою чергу надав пояснення на заперечення відповідачів. Зокрема, п. 14. Постанови КМУ № 630 від 21.07.2005р., на яку покликаються відповідачі не містить жодної згадки про необхідність складання представником теплопостачальної організації акту про зняття показів з теплового лічильника. Крім того, за змістом цієї норми, показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів, однак останнього в будинку відповідачів не визначено. Щодо методу регулювання подачі тепла в квартирі зазначають, що обслуговування та експлуатацію внутрішньо будинкових систем централізованого опалення здійснює відповідний виконавець послуг з утримання будинків і споруд прибудинкових території або ж їх власник. Засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди належать до внутрішньо будинкових систем централізованого опалення, а отже перебувають на балансі виконавців послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Щодо актів включення системи теплоспоживання, такі підписано між позивачем та балансоутримувачем будинку ЛКП «Дім», який фактично підтвердив факт включення системи теплопостачання у будинку. Відсутність інформації у таблиці зняття показів лічильника за період з 27.04.2015р. по 04.02.2016р. обумовлена тим, що з квітня по жовтень 2015р. нарахування з постачання теплової енергії не проводилось, оскільки опалювальний сезон припинився в квітні і розпочався в жовтні 2015р. Нарахування було лише за приєднане теплове навантаження. В жовтні 2015р. лічильник було знято для експлуатаційної перевірки і встановлено 04.02.2016р. Відповідачі надали додаткові заперечення проти позову, в яких зазначають, що позивач не довів належними і допустимими доказами наявність у відповідачів зобовязань перед позивачем, оскільки між сторонами відсутній відповідний договір. В останнє судове засідання представник позивача не зявилася, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином. Заявою до суду справу просить слухати у її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в останнє судове засідання також не зявились, хоча про дату, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Перший попередньо скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутності (а.с.61). Другий причин неявки не повідомив. Будучи присутнім в попередніх судових засіданнях, підтримав мотиви згаданих вище заперечень та крім цього вказував, що за час розгляду справи відносно спірної заборгованості позивач предявив до суду заяву про видачу судового наказу, яка була задоволена і 13.06.2018р. судом було видано відповідний судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 13444 грн. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим завершити розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі зібраних доказів, обсяг яких є достатнім для ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі № 92 на вул. Лисеницька, 1 у м. Львові, що стверджується довідкою ЛКП «Дім» від 24.05.2017р. з місця проживання про склад сімї та прописку (а.с.7). Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р. (надалі Закон України «Про житлово-комунальні послуги») передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому праву відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналогічний обовязок споживача (наймача, власника) закріплено в ст. 68 ЖК України, згідно з якою наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація) ч. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Виконавцем, згідно ст. 1 цього Закону є субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про місцеве самоврядування», до власних (самоврядних) повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні, транспортні та інші послуги, які надаються підприємствами та організаціями комунальної власності відповідної територіальної громади, установами та організаціями, які не належать до комунальної власності. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», бере участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері теплопостачання і централізованого водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво (надання) житлово-комунальних послуг і подають їх органам, уповноваженим здійснювати встановлення тарифів. Органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання). Отже, кінцеве рішення щодо встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги і їх конкретні розміри приймаються органом місцевого самоврядування. Постановою НКРЕКП від 31.03.2015р. № 1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню субєктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню такими субєктами господарювання, які є виконавцями цих послуг, і зокрема, які надаються ЛМКП «Львівтеплоенерго». У звязку з наведеним, твердження відповідачів про те, що позивач не є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води суд визнає неспроможним. Згідно розрахунку заборгованості за надані послуги з централізованого опалення (а.с.64), її розмір за період жовтень 2015р. жовтень 2017р. становить 16431,51 грн. Згідно розрахунку заборгованості за надані централізованого постачання гарячої води (а.с.65), її розмір за аналогічний період становить 2006,90 грн. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначив ВСУ, під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30.10.2013р., споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України під час розгляду цивільної справи № 6-2951цс15. Одночасно, поряд з обовязком здійснення плати за житлово-комунальні послуги, споживач за правилами п. 5 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством. Порядок перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг визначається Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630. Згідно п. п. 33, 37, 38, 39 цих Правил, у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного звязку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі. Повідомлення споживача незалежно від його форми (усна або письмова) обовязково реєструється представником виконавця у журналі реєстрації заявок споживачів. За результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг, який підписується споживачем та представником виконавця. Акт-претензія складається у двох примірниках по одному для споживача та виконавця. У разі неприбуття представника виконавця в установлений договором строк для проведення перевірки кількісних та/або якісних показників або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії такий акт вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія реєструється уповноваженими особами виконавця у журналі реєстрації актів-претензій. Виконавець зобовязаний розглянути такий акт-претензію і повідомити протягом трьох робочих днів споживача про її задоволення або про відмову у задоволенні з обґрунтуванням причини такої відмови. У разі ненадання протягом установленого строку виконавцем відповіді вважається, що він визнав викладені в акті-претензії факти неналежного надання або ненадання послуг. Аналогічний механізм фіксації ненадання або надання не в повному обсязі житлово-комунальних послуг закріплено в ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». При цьому, в п. п. 34, 35 Правил визначається механізм фіксації точного часу та дати ненадання або надання не в повному обсязі послуг з централізованого опалення. Необхідність складання акту-претензії нерозривно повязане з механізмом проведення перерахунку розміру плати, який визначається «Порядком проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості», затвердженим Постановою КМУ від 17.02.2010р. № 151. Всупереч зазначеним нормам, відповідачі не те що не надали суду доказів складання актів-претензій з приводу ненадання послуг, в тому числі за період з 25.04.2015р. по 04.02.2016р., але й не надали суду доказів про те, що взагалі мало місце звернення до позивача з приводу неякісно наданих або ненаданих послуг. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За відсутності таких актів-претензій суд позбавлений можливості встановити обсяг не наданих, або ж наданих неякісно послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, у звязку з чим відповідні твердження сторони відповідачів вважає недоведеними. Враховуючи наведене, суд приймає наданий позивачем розрахунок як належний та допустимий доказ ціни позову, а що стосується тієї обставини, що відносно спірної заборгованості судом видано судовий наказ від 13.06.2018р., то така на даний час правового значення не має, оскільки вказаний судовий наказ скасовано ухвалою суду від 01.08.2018р., яка долучена до матеріалів справи. Тому, позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 18\~438,41 слід визнати обґрунтованими та задовольнити в повному обсязі. Також, слід визнати обґрунтованими та задовольнити вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобовязання, розмір яких, згідно прийнятого судом розрахунку за спірний період (а.с.66-67) становить 132,16 грн. та 31,48 грн. відповідно. Відповідно до загальних умов виконання зобовязання, установлених ст. 526 ЦК України, зобовязання повинне виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобовязань. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобовязання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобовязанням. Отже, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням. Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-2023цс15 в своїй постанові від 16.12.2015р. висловився про те, що закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання. За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобовязання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, позов підлягає до задоволення в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача належить стягнути судовий збір в розмірі 1600 грн., який, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 99 ЦПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017р.) при предявленні позову сплачувався в розмірі 111 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.4, 5, 6). На підставі наведеного та

Outcome: approved