Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що 22.02.2015 року померла [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 6,55 га, що розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Позивачка звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак, нотаріус відмовила у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну ділянку на ім'я [PERSON]. В даний час позивачка не може отримати спадщину, оскільки правовстановлюючий документ на право власності на землю було втрачено, тому позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач і представник позивачки [PERSON], представники відповідачів і третіх осіб в судове засідання не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутності, позивач і представник позивача просять задовольнити позов, представники відповідачів і третіх осіб не заперечують проти задоволення позовних вимог, а тому суд ухвалив про розгляд справи у відсутності вказаних осіб без фіксування судового процесу технічними засобами, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову так, як в судовому засіданні встановлено наступні обставини справи та визначені відповідні їм правовідносини. 22 лютого 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОЛ № 203038, видане 23 лютого 2015 року виконавчим комітетом Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (а.с.9). Відповідно до заповіту від 26.12.2014 року померла [PERSON] все своє майно, що належало їй на момент смерті заповіла позивачці [PERSON], [INFO] (а.с.10). \~ Відповідно до актового запису про шлюб від 12 березня 2016 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Калич», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ОЛ №093886 (а.с.13). Згідно довідки виконавчого комітету Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області №3115 від 03.09.2016 року [PERSON] проживала разом\~ із [PERSON] до дня\~своєї смерті 22.02.2015 року\~ (а.с.14). Встановлено, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 6,55 га, що розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] набула права\~ на\~ земельну частку,\~ що підтверджується\~ копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії IV-KP № 055740, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 299 (а.с.15-16). Судом встановлено, що позивачка не може прийняти спадщину, так як правовстановлюючий документ на вище зазначену земельну ділянку Державний акт на право приватної власності на землю відсутній (втрачено),\~ про що було зроблено відповідне оголошення в районній газеті (а.с.22). Відповідно до ст.ст. 1216,1217,1220 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи, або оголошення її померлою. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі ст.1234 ЦК України використала своє право на заповіт і, згідно ст.1235 ЦК України, призначила спадкоємцем свого майна [PERSON] Відповідно до статей 1233,1234,1235,1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Згідно статті 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Правовстановлюючий документ на земельну ділянку площею 6,55 га., що розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області у позивачки відсутній. У встановлений законом строк позивачка звернулася до державного нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак державний нотаріус [PERSON] відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно спадкодавця, що підтверджується постановою від 25.01.2017 року (а.с.21). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. У відповідності зі ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації У відповідності до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст.1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст.1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК). Як передбачено ст.328 ЦК України Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до норми ст.392 ЦК України вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, суд доходить до висновку, що позивач у встановлений законом строк звернувся у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, що є підставою для визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, так як іншої можливості оформити своє право на спадкування у нього немає. Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачем спадкової справи на земельну ділянку у позасудовому порядку, оформлення якої не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 6,55 га, що розташована на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області після смерті [PERSON] З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача, як спадкоємця за заповітом, які у встановленому законом порядку звернувся до нотаріальної контори, про визнання за ними права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, складеним [PERSON] є законними та підлягають задоволенню. Відсутність правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку є дійсно перешкодою для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину. Згідно п.4.12 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Пунктом 4.18. вказаного Порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Виходячи із розяснень Постанови ПВСУ №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування суд приходить до висновку, що позивач фактично прийняв спадщину, але через відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують державну реєстрацію права власності на земельну ділянку він позбавлений можливості отримати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. За наведених обставин, суд вважає, що позов є обгрунтованим, законним, в зв'язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved