Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду с дійсним позовом і в його обґрунтування пояснила, що відповідно до рішення Краснолуцького міського суду Луганської області від 01.03.2013 року вона є власником квартири [ADDRESS]. Після визнання за нею права власності на вищезазначений житловий будинок позивачці стало відомо, що в цій квартирі зареєстрована [PERSON], яка не мешкає у будинку з березня 2009 року по теперішній час. Квартира є приватною власністю позивачки і у даний час вона вимушена сплачувати за відповідачку комунальні послуги, та це не дозволяє їй розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, що значно обмежує її права. У зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду з позовом та просить визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Представник позивачки, що представляє її інтереси за договором, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно рішення Краснолуцького міського суду Луганської області від 01.03.2013 року (справа №413/937/13-ц, провадження №2/413/609/2013), зареєстрованого у Реєстраційній службі Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області за реєстраційним №38346144116, позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Після визнання за позивачкою [PERSON] права власності на вищезазначену квартиру їй стало відомо, що в житловому приміщенні зареєстрована [PERSON], яка не мешкає у квартирі з березня 2009 року по теперішній час. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] більше шести місяців, що вбачається з довідки ОСББ «Краснолучанка» №1245 від 27.11.2013 року. Позивачка змушена сплачувати за відповідача всі комунальні витрати, не має змоги вільно розпорядитися та користуватися своєю власністю. Крім того реєстрація [PERSON] має формальний характер, тому що вона відсутня на житловій площі без поважних причин, але реєстрація - це підстава для нарахування плати за комунальні послуги, які не сплачуються, тому що остання не має наміру там жити. Після скасування інституту прописки в Україні власник житлового будинку на свій розсуд розпоряджається належним йому майном, тобто він має право вселити до належного йому приміщення будь-кого з членів сім'ї, рівно як і осіб, що такими не є. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частина 4 ст. 156 ЖК передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Згідно до вимог ст. 386 ЦК України законом встановлені матеріально-правові примусові заходи, які здійснюють захист визнання порушених прав та інтересів, тобто прав і інтересів позивачки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доцільним позовні вимоги [PERSON] задовольнити, та визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved