Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі в сумі 28 357 грн. 56 коп., компенсацію відпустки у розмірі 5 442 грн. 36 коп. та індексацію заробітної плати в сумі 1 098 грн. 95 коп. Вимоги мотивує тим, що на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2010 р. про поновлення її на посаді керівника навчально-методичного центру Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі було відкрите виконавче провадження ВП № 19940761 від 03.06.2010 року. В подальшому ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві 23.06.2011 року винесло постанову ВП № 19940761 про закінчення виконавчого провадження у зв»язку з тим, що виконання рішення суду без участі боржника неможливе. Дніпровським районним судом м. Києва від 23.03.2012 року вказану постанову ВП № 19940761 від 23.06.2011 року визнано незаконною та зобов»язано державного виконавця провести виконавчі дії по виконанню виконавчого листа № 2-842/1-10 Дніпровського районного суду м. Києва про поновлення її на роботі. Виконавче провадження було відновлене 27.04.2012 року, а рішення суду повністю виконане 18.01.2013 року. Проте вимога оплати за затримку виконання рішення суду з 23.06.2011 року по 29.03.2012 року судом не розглядалась, так як на цей період виконавче провадження було закрите і їй не виплачено заробітну плату з розрахунку середньоденного заробітку, який за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2010 року склав 143 грн. 22 коп. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов та викладені у ньому обставини підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про причини неявки представника суд повідомлено не було, у зв»язку з чим з урахуванням думки представника позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення відповідно до ст. ст. 224, 169 ч. 4 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2010 р., постановленим у цивільній справі № 2-8241-2010 р., яке ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01.12.2010 р. залишене без змін, визнано незаконним звільнення [PERSON] з посади керівника навчально-методичного центру Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі та скасовано наказ № 672-к від 07.08.2009 р., поновлено позивачку на вказаній посаді, стягнуто з відповідача на користь [PERSON] 25135,04 грн. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та на користь держави судові витрати. На виконання зазначеного рішення суду про поновлення [PERSON] на роботі Дніпровським районним судом м. Києва 26.05.2010 р. був виданий виконавчий лист № 2-8421-10 (а.с. 7). Державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві 03.06.2010 р. відкрите виконавче провадження ВП № 19940761 по виконанню вищевказаного виконавчого листа (а.с. 8). В подальшому постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 23.06.2011 р. виконавче провадження було закінчене у зв»язку з тим, що виконання рішення суду без участі боржника не можливо (а.с. 9). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.03.2012 року, постановленою у справі № 4-С-56/11 за скаргою [PERSON] на дії державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Галунько Л.І. та в.о. начальника ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Макшанцевої Г.О., визнано незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження від 23.06.2011 р. та забов»язано державного виконавця провести виконавчі дії по виконанню виконавчого листа № 2-842/1-10 Дніпровського районного суду м. Києва про поновлення [PERSON] на посаді керівника навчально-методичного центру Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 10-11). Виконавче провадження ВП № 19940761 державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві було відновлене 27.04.2012 року та закінчене постановою державного виконавця від 18.01.2013 року у зв»язку з виконанням відповідачем рішення Дніпровського районного суду м. Києва про поновлення на роботі [PERSON] (а.с. 12, 13). Рішеннями Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2012 року та від 05 березня 2013 року з відповідача на користь позивачки стягнуто оплату за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі та компенсації за невикористану відпустку за періоди, відповідно, з 31.05.2010 року по 23.06.2011 рік та з 29.03.2012 року по 20.12.2012 року. Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. В судовому засіданні встановлено, що відповідачем в добровільному порядку не виконувалось рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2010 р. про поновлення на роботі [PERSON], у зв»язку з чим позивачка зверталася до виконавчої служби та в подальшому зі скаргою на дії державного виконавця щодо безпідставного закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-842/1-10 від 26.05.2010 р. За заявленими вимогами позивачка просить стягнути з відповідача кошти за період часу з 23.06.2011 року по 29.03.2012 року, а саме: заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу в сумі 28 357 грн. 56 коп., компенсацію відпустки у розмірі 5 442 грн. 36 коп. та індексацію заробітної плати в сумі 1 098 грн. 95 коп. Разом з тим, з урахуванням часу невиконання відповідачем рішення суду про поновлення позивачки на роботі та періодів за якими стягнуто вищевказаними рішеннями суду на користь [PERSON] коштів, невідшкодованим залишається час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду з 24.06.2011 року по 28.03.2012 року включно, у зв»язку з чим вимоги підлягають задоволенню частково. Вказаний період включає 279 календарних дні та 196 робочих днів. Обчислення середньоденної заробітної плати проводиться відповідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 р. № 100, відповідно якого середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.04.2010 року встановлено, що середньоденний заробіток позивачки до моменту її звільнення 07.08.2009 року складав 143 грн. 22 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У зв»язку з цим за час вимушеного прогулу за затримку виконання рішення суду про поновлення позивачки на роботі за період з 24.06.2011 року по 28.03.2012 року з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню кошти в сумі 28 071 грн. 12 коп. (143,22 грн. - середньоденний заробіток х 196 робочих дні). Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 82 КЗпП України, до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 75 цього Кодексу), зараховуються час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу). Згідно ст. 2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а, відповідно ч. 6 ст. 6 даного закону, керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам надається щорічна основна відпустка тривалістю до 56 календарних днів у порядку, затверджуваному Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 14.04.1997 р. № 346 затверджено Порядок надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам (надалі по тексту - Порядок). Відповідно п. 1 Порядку, право на щорічну основну відпустку мають керівні працівники навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічні, науково-педагогічні працівники та наукові працівники, які перебувають у трудових відносинах з установами, організаціями, підприємствами (далі - установи) незалежно від форм власності та їх галузевої належності. Тривалість щорічної основної відпустки вказаних працівників визначена Додатком до Порядку, яким начальнику навчально-методичного кабінету (центру) встановлена відпустка тривалістю 42 календарних дні (розділ V Додатку). Відповідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості. Беручи до уваги вищевикладене, за період з 24.06.2011 р. по 28.03.2012 р. позивачка має право на 32 дні щорічної відпустки (з розрахунку 42 календарних дні відпустки за 1 календарний рік) Згідно ст. 24 Закону України «Про відпустки» та ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нарахування проводиться за нормами пункту 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, а саме розмір компенсації на невикористані відпустки обчислюється шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством), одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Враховуючи середньоденний заробіток позивачки, сума компенсації за невикористану щорічну відпустку, що є предметом спору, становить 4 583 грн. 04 коп. (32 дні х 143,22 грн. - середньоденну заробітну плату). Відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. З урахуванням індексів інфляції розмір індексації заробітної плати за період з 24.06.2011 р. по 28.03.2012 р. становить в сумі 440 грн. 41 коп. Беручи до уваги зазначене, заявлені вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 330 грн. 95 коп.

Outcome: partial