Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивачка звернулися в суд, з позовною заявою до відповідачів, про визнання основного зобовязання виконаним, а іпотеки припиненою, та припинення обтяження нерухомого майна, за змістом якого зазначила, що вона уклала кредитний договір з банком АТ «Фінанси та Кредит», № 857-094И від 17 вересня 2004 року, та відповідно іпотечний договір 857-094і від 11 жовтня 2004 року для придбання житла за адресою: [ADDRESS], для особистого користування. Між АТ «Фінанси та Кредит» та Державною Іпотечною Установою (далі ДІУ) було укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, згідно якого новим кредитором за її договором стала Державна Іпотечна Установа. Посилаючись на те, що на сьогоднішній день позивачка на рахунок АТ «Фінанси та Кредит», сплатила всю суму заборгованості по кредитному договору, на рахунок первісного кредитора, та виконала всі свої зобовязання за договором № 857-094И від 17 вересня 2004 року, просить суд визнати виконаним основне зобовязання [PERSON] перед АТ Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором № 857-094И від 17 вересня 2004, та визнати припиненим з 19 травня 2016 року Іпотечний договір від 857-094і від 11 жовтня 2004 року, укладений між АТ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], предметом якого є нерухоме майно, вартістю 57\~008, 65 гривень грн., яке знаходяться за адресою [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у заяві, просила позов задовольнити, з урахуванням того, що 17 вересня 2004 року, уклала кредитний договір з банком АТ «Фінанси та Кредит», та відповідно іпотечний договір 857-094і від 11 жовтня 2004 року для придбання житла за адресою: [ADDRESS], для особистого користування. В продовж дії кредитного договору постійно та справно сплачувала кошти. 11.02.2015 року, між АТ «Фінанси та Кредит» та Державною Іпотечною Установою було укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В згідно якого новим кредитором за її договором стала Державна Іпотечна Установа, яка відповідно внесла зміни в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Позивачкою на рахунок АТ «Фінанси та Кредит», було сплачено всю суму заборгованості по кредитному договору, що було підтверджено відповідною довідкою банку. На даний час в єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, приватним нотаріусом [PERSON] зареєстровано тип обтяження «заборона на нерухоме майно», реєстраційний номер обтяження 1368867 від 11.10.2004 року. Окрім цього відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 04.10.2015 року підставою внесення запису до реєстру є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 25017460 від 04.10.2015 р. Не дивлячись на всі докази, довідки, квитанції про сплату сум заборгованості, та телефонні розмови Держана Іпотечна Установа, порушуючи законні права та інтереси третіх осіб, відмовляється припинити іпотеку та зняти арешт з власного нерухомого майна [PERSON], мотивуючи це тим, що всі кошти, які були сплачені позивачкою починаючи з 18.09.2015 року АТ «Фінанси та Кредит» повинен був перерахувати на рахунок Державної Іпотечної Установи, при цьому ані строки, ані умови Мирової угоди між АТ «Фінанси та Кредит» та Державною Іпотечною Установою вони не повідомляють. Представник відповідача Державної Іпотечної Установи, подав суду письмові заперечення (а.с. 35), в яких просив справу закрити, з підстав того що раніше позивачем вже подавалась заява до суду, та по ній апеляційним судом запорізької області було прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Окрім цього, відповідач заперечував проти визнання іпотеки припиненою з огляду на те, що позивачка повинна була сплачувати кредитні кошти на розрахунковий рахунок Державної Іпотечної Установи. Також відповідач у судовому засіданні зазначив про те, що Позивачка сплачувала кредитні кошти на рахунки банку які не зазначені у кредитному договорі, що призвело до неправильного зарахування коштів на рахунки банку. До того ж Відповідач звернув увагу суду на те, що після укладання договору відступу права вимоги, позивачці у квітні 2016 року, відповідним листом було рекомендовано сплачувати кредитні кошти на рахунок ДІУ, однак остання в супереч даній рекомендації продовжувала сплачувати грошові кошти за кредитним договором на рахунок первісного кредитора - АТ «Фінанси та Кредит». Представник відповідача - АТ «Фінанси та Кредит» до суду не зявились надали суду заяву відповідно до якої прохають вирішити спір по суті справи на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява [PERSON] про визнання основного зобовязання виконаним, а іпотеки припиненою, та припинення обтяження нерухомого майна, підлягає задоволенню, з наступних підстав. Позивачка 17 вересня 2004 року уклала кредитний договір з банком АТ «Фінанси та Кредит», № 857-094И від 17 вересня 2004 року, для придбання житла за адресою: [ADDRESS], для особистого користування (а.с. 9). Виконання боргових зобовязань [PERSON] було забезпечено договором іпотеки від 11 жовтня 2004 року № 857-094і відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: квартира 20 в буднику № 36-А по вул. Хортицьке Шосе в м. Запоріжжя. Заставна вартість предмета іпотеки за п. 3 іпотечного договору від 11 жовтня 2004 року складає 57\~008, 65 гривень. (а.с. 7) Відповідно до п. 2 умов іпотечного договору, вбачається, що він забезпечує вимогу АТ Банк «Фінанси та Кредит», що випливає з кредитного договору № 857-094И від 17 вересня 2004, укладеного між АТ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], за умовами якого остання зобов'язана повернути Банку кредитні кошти та сплатити відсотки за користування ними в розмірі, згідно умов кредитного договору, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених цим кредитним договором. Відповідно до п.п. 11.3.1., 11.3.2., іпотечного договору, сторони погодили, що у випадку невиконання іпотекодавцем основного зобовязання за кредитним договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, реалізувати його відповідно до цього договору. Також суд встановив, що між АТ Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги № 17/4-В від 11.02.20015 року згідно п. 3.4.2 якого АТ Банк «Фінанси та Кредит» повинен після отримання грошових коштів, перерахувати їх протягом 3 робочих днів на рахунок нового кредитора, а саме Державної іпотечної установи. Своїми листами від 06.06.2016 року, 13.09.2016 року, на звернення позивачки АТ «Фінанси та Кредит», повідомляв про незаконність дій Державної іпотечної установи, і про те що змушений відстоювати свої законні інтереси. Цими ж листами банк повідомляв про те, що згідно затвердженої Господарським судом м. Київа, Мирової угоди від 2001.2016 року (справа 910/21864/15), між АТ «Фінанси та Кредит» та Державною Іпотечною Установою, до моменту формування ліквідаційної маси та передачу усіх прав, сплата заборгованості за кредитним договором може відбуватись через установи банку, оскільки сторони домовились здійснювати звіряння платежів, та вести реєстр обліку заборгованості. Саме тому, а також враховуючи недопустимість прострочення щомісячних платежів, позивачка сплачувала грошові кошти за кредитним договором на рахунок первісного кредитора - АТ «Фінанси та Кредит». Надаючи оцінку доказам, що містяться в матеріалах справи суд критично ставиться до тверджень Відповідача що до існуючого рішення апеляційного суду, з огляду на те, що в досліджуваному рішенні вбачається, що позивач раніше звертався до суду із прохання звільнення майна з під арешту, натомість в даній справ ставиться питання що до визнання основного зобовязання (кредитного зобовязання) виконаним, а іпотеку припиненою що дає підстави вважати що позивач звертається до суду з іншим предметом та підставою позову. Що стосується твердження Відповідача про сплату коштів на інші рахунки, то слід зазначити про те, що відповідно платіжних доручень, копії яких знаходяться у матеріалах справи, Позивачка сплачувала грошові кошти за кредитом в установі банку АТ «Фінанси та Кредит», тобто у тій самій банківській установі в який отримувала кредит, в с самих платіжних дорученнях, в графі призначення платежу зазначається: «Погашение ссудоной задолженности согласно договора № 857-094И от 17.09.2004». Окрім цього встановлено, що заборгованість та претензії від первісного кредитора, - банку АТ «Фінанси та Кредит», відсутні що підтверджується відповідною довідкою АТ «Фінанси та Кредит» № 22.5/2489 від 28 грудня 2016 року, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 17). Також встановлено, що на звернення позивача до Державної Іпотечної Установи стосовно реквізитів для сплати кредиту, Позивачка листом від 18.04.2016 року, отримала відповідь щодо самостійного прийняття рішення, що до (а.с.15). Оскільки кредит видавав АТ «Фінанси та кредит», а будь які зміни до кредитного договору між позивачем та Державною Іпотечною Установою укладено не було, позивачка, попередивши Державну Іпотечну Установу щодо наміру сплачувати заборгованість за умовами договору. Надаючи оцінку подальшим правовідносинам сторін в частині можливості припинення зобов'язань [PERSON] перед АТ Банк «Фінанси та Кредит» та Державної іпотечної служби суд приходить до наступних висновків. Відповідно до норм\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідносини, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України). У\~статті 526 ЦК України\~визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга\~статті 598 ЦК України). Статтею 204 ЦК України\~передбачено презумпцію правомірності правочину, який є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Як встановлено\~судом,\~[PERSON]\~в повному\~обсязі сплатила\~кошти які були передбачені умовами кредитного договору, про що, як вже зазначалось раніше, свідчить відповідні довідка, а також квитанції про сплату коштів. Таким чином [PERSON] належно виконала всі зобовязання перед боржником\~ та припинила іх перед АТ Банк «Фінанси та Кредит» в сумі 8 800 (вісім тисяч вісімсот) доларів США. Одночасно, відповідно до положень закону були припинені зобовязання за іпотечним договором. На підставі\~ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до положення ст. 17 ЗУ «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що у правовідносинах, що виникли між [PERSON] (боржник), та АТ Банк «Фінанси та Кредит», відбулося виконання зобовязань [PERSON] перед АТ Банк «Фінанси та Кредит», у зв'язку з чим, на підставі встановленій законом, зобов'язання [PERSON] перед АТ Банк «Фінанси та Кредит» вважаються припиненими з 19 травня 2016 року. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивачки про те, що\~Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що визначає процедуру ліквідації банків, хоча і не передбачає, але і не містить у собі заборони на припинення зобов'язань у зв'язку із виконанням зобовязань кредитора. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 10.06.2015 за позовом фізичної особи до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», третя особа\~ТОВ «Виробничо-комерційна фірма «Нобліс», про стягнення безпідставно отриманих коштів за заявою ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.10.2014р. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача за позовом в частині виконання основного зобов'язання за кредитним договором 857-094И від 17 вересня 2004 року, та припиненням договору іпотеки від 11 жовтня 2004 року № 857-094і. Згідно\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 640,00 грн. який підлягає\~стягненню з відповідачів на користь позивача. З огляду на зазначене вище, суд не бере до уваги твердження відповідача що до однакового предмету та підстав позву який раніше вже подавався позивачкою, порівняно із справою яка розглядалась даним складом суду. Не знайшло свого підтвердження і посилання відповідача на той факт, що позивачка була зобовязана сплачувати грошові кошти, в рахунок погашення заборгованості за кредитом, виключно на розрахунковий рахунок Державної Іпотечної Установи. На підставі викладеного,

Outcome: approved