Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу у них є неповнолітня дитина. У зв'язку з тим, що сімейне життя не склалося, подружжя має різні погляди на життя, спільного господарства не ведуть; фактично вони проживають окремо тривалий час, позивачка просить суд розірвати шлюб. Також зазначає, що відповідач як батько дитини не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та на утримання позивачки, оскільки вона перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною. Це змусило позивачку звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, розмір аліментів на утримання дитини визначений в розмірі 972 грн. щомісячно. Позивачка також просить стягнути аліменти на своє утримання, в розмірі по 500 грн. щомісячно. Просить задоволити заявлені позови. Позивачка позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Додала, що за час подружнього життя позивач ставився до неї грубо, що й стало підставою для розірвання шлюбу. З квітня 2013 року сторони не проживають разом. Відповідач позов про розірвання шлюбу визнав. Щодо решти заявлених позовних вимог - визнав частково: згідний сплачувати на утримання дитини аліменти в розмірі 1/2 частини від прожиткового мінімуму, що визначений законодавством для дитини відповідного віку. А на утримання дружини не згідний сплачувати аліменти, зважаючи на те, що подружні стосунки тривали незначний час. Також зазначає про протиправну поведінку дружини по відношенню до нього, що мала місце під час шлюбу. Просить зважити, що в даному випадку позивачка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, а тому немає підстав для її утримання, оскільки позивачка має постійне місце роботи та має доходи. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Як встановлено в судовому засіданні, сторони не проживають як сім'я протягом тривалого часу, мають різні погляди на життя, спільного господарства не ведуть, позивачка не бажає надалі проживати разом з відповідачем. Тому суд дійшов висновку, що сім'я існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. Виходячи з положень ст. ст. 110, 112 СК України, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Дитину слід залишити на вихованні з мамою. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, то вони підлягають до часткового задоволення. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 статті 184 СК України визначає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Перелік підстав, за наявності яких суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, у законі суворо не визначений. Для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі досить однієї з названих у статті 184 СК України підстав. В судовому засіданні встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. В судове засідання не були надані докази того, що відповідач має незадовільний стан здоров'я, має важкий майновий стан, має на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, або є в наявності інші обставини, що унеможливлюють відповідача надавати дитині допомогу. На думку суду, відповідач має змогу сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1/2 частини від прожиткового мінімуму, що визначений законодавством для дитини відповідного віку, щомісячно. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів по взаємному утриманню подружжя. Суд зважає на положення ч. 4 статті 84 СК України, згідно якої дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. На думку суду, відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання дружини в сумі 300 грн., щомісячно. Доводи відповідача про відсутність підстав у позивачки для звернення до суду з даним позовом та про відсутність підстав для задоволення такого позову не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Тому суд вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення. Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial