Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, поділ майна подружжя, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів та встановлення порядку участі у вихованні дитини. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 18 січня 2019 року, вищевказаний позов у порядку ст. 31 ЦПК України, направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, який Печерським районним судом м. Києва прийнято до свого провадження. В ході підготовчого провадження відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до позивачки про поділ майна подружжя, який прийнято до спільного розгляду із первісними вимогами. До початку розгляду справи по суті позивачка та її представник звернулися до суду із заявою про залишення без розгляду їх позову до відповідача в частині вимог щодо визначення місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на її утримання, а також щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок компенсації вартості частини спільного сумісного майна подружжя у розмірі 1 591 000,00 (один мільйон п`ятсот дев`яносто одну тисячу) гривень. Ухвалою суду від 22 листопада 2019 року первісний позов у вказаній вище частині залишено без розгляду. Крім того, сторони по справі звернулися до суду зі спільною письмовою заявою про затвердження мирової угоди в частині вимог про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня 2020 року затверджено умови мирової угоди, провадження у справі в частині вимог сторін про поділ майна подружжя - закрито. Серед інших вимог, позивачка, просила суд ухвалити рішення, яким: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 25 серпня 2001 року у Шамраівській сільській раді Ульяновського району Кіровоградської області, актовий запис № 8. У судове засідання позивачка не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява позивачки про розгляд справи за її відсутності, позов про розірвання шлюбу підтримує у повному обсязі. Відповідач направив заяву про визнання позову про розірвання шлюбу та заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25 серпня 2001 року у Шамраівській сільській раді Ульяновського району Кіровоградської області. За час перебування у шлюбі, у сторін народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Сторони проживали однією сім`єю, проте як зазначає позивач, вони як подружжя тривалий час не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають взаємних прав та обов`язків. Позивач зазначає про відсутність намірів відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейні відносини відсутні. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та втратили один до одного почуття поваги і любові. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141-142 ЦПК України судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає відшкодуванню на користь позивача, з яких: 352 грн. 40 коп. - стягненню з відповідача та 352 грн. 40 коп. - поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного та

Outcome: approved