Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

Позивач Київський міський центр зайнятості звернувся до суду з позовом про стягнення коштів. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21.12.2019 відкрито провадження, справу до розгляду призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 05.02.2020 до суду надійшло клопотання від відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить суд призначити справу в спрощеному провадженні з викликом сторін, так як бажає надати особисті пояснення по справі в судовому засіданні. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 14.02.2020 призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] в Деснянській районній філії Київського міського центру зайнятості, з 18.06.2018 по 17.04.2019 перебувала на обліку. Наказом від 22.06.2018 № НТ180622, [PERSON] надано статус безробітної з 18.06.2018 та наказом від 25.06.2018 № НТ180625 призначено допомогу по безробіттю з 25.06.2018. Однак у ході проведення розслідування страхових випадків складено акт розслідування від 09.07.2019 №1708, в якому зазначено, що [PERSON] уклала цивільно-правовий договір №408 від 06.03.2019 з Державною організацією «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямків підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України». За виконані роботи відповідачу було нарахована винагороду відповідно до умов Договору, що підтверджено актом прийому-здачі виконаних робіт до цивільно-правового договору №408 від 06.03.2019. Отже, відповідач порушила чинне законодавство щодо перебування на обліку в органах служби зайнятості як безробітного, хоча була ознайомлена з ним під особистий підпис, що призвело до незаконного отримання відповідачем у період з 06.03.2019 по 17.04.2019 допомоги по безробіттю у розмірі 6 373,59 грн. Відповідачу надіслано повідомлення за № 23-1014 від 24.07.2019 про необхідність добровільно повернути незаконно отримані кошти, але в добровільному порядку кошти не повернула. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Київського міського центру зайнятості грошові кошти в розмірі 6373,59грн. 18.05.2020 до суду надійшли пояснення відповідача [PERSON] відповідно до яких зазначено, що дійсно уклала цивільно-правовий договір №408 від 06.03.2019 з Державною організацією «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямків підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України». У перший день роботи [PERSON] переконалася, що робота їй не підходить. За один відпрацьований день [PERSON] виплатили 500грн. Також, зазначила, що проходила службу у зоні бойових дій, на даний момент безробітна та проходить лікування після проходження служби. У зв`язку з викладеним просить суд задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з неї на користь позивача 500грн. Представник позивача Бурлака І.В. в ході судового розгляду підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях зазначила, що визнає частково позовні вимоги, а саме в розмірі 500грн. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У Деснянській районній філії Київського міського центру зайнятості, з 18.06.2018 по 17.04.2019 [PERSON] перебував на обліку. Наказом від 22.06.2018 № НТ180622, [PERSON] надано статус безробітної з 18.06.2018 та наказом від 25.06.2018 № НТ180625 призначено допомогу по безробіттю з 25.06.2018. Позивачем під час проведення розслідування страхових випадків складено акт розслідування від 09.07.2019 №1708, в якому зазначено, що [PERSON] уклала цивільно-правовий договір №408 від 06.03.2019 з Державною організацією «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямків підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України». Судом установлено, що [PERSON] пропрацювала в Державній організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямків підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» один день та отримала винагороду в розмірі 500грн. Однак, [PERSON] не попередила Деснянську районну філію Київського міського центру зайнятості, що робота в Державній організації «Центр тестування професійної компетентності фахівців з вищою освітою напрямків підготовки «Медицина» і «Фармація» при Міністерстві охорони здоров`я України» не підійшла. Згідно витягу з наказу Деснянської РФ КМЦЗ № НТ180622 від 22.06.2018 прийнято рішення щодо повернення відповідачем виплаченого матеріального забезпечення в розмірі 6373,59грн. Відповідача повідомлено про повернення коштів у добровільному порядку, що підтверджується повідомленням №23-1014 від 24.07.2019. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України «Про зайнятість населення» та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», страхування на випадок безробіття здійснюється за принципом, зокрема, обов`язковості страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. Частиною 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» передбачено встановлення статусу безробітного, а саме безробітним може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Відповідно до п.7 ч.1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку. Згідно зі ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Верховний Суд України в постанові від 17.02.2015 по справі №21-20а-15 прийшов до висновку про те, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (ч. ч.2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»). Враховуючи, що відповідач не повідомила позивача про наявність у неї права на отримання винагороди (коштів) за цивільно-правовим договором №408 від 06.03.2019, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, беручи до уваги вимоги чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність заявлених вимог в зв`язку з чим позов Київського міського центру зайнятості про стягнення з відповідача отриманих коштів в сумі 6373,59грн підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved