Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

позивачка звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 5 травня 2012 року між нею та відповідачем укладено шлюб, у якому [INFO] народилася дочка [PERSON]. Вони проживали в [ADDRESS]. Відповідач сім'ю не утримував, тому вона змушена була після досягнення дочкою двох років вийти з відпустки по її догляду та приступити до роботи в смт Степаніка, переїхавши з сім'єю проживати за місцем роботи. Відповідач за новим місцем проживання не працював, а в травні 2015 року залишив її з дочкою та повернувся до своїх батьків в [ADDRESS], де на даний час проживає. Дочка перебуває на повному її утриманні, вона сплачує кошти за її перебування у садочку, забезпечує її всім необхідним для нормального розвитку. Відповідач має добрий стан здоров'я, інших дітей не має, аліменти нікому не сплачує і повинен влаштувати своє життя так, щоб утримувати свою дитину. Посилаючись на викладене, у т.ч. на наявність у відповідача постійного місця роботи, позивачка просить стягнути з нього на її користь аліменти на дитину в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивачка, належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення попереднього судового засідання, не з'явилася, надавши суду заяву про проведення судового засідання без її участі. Відповідач у попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав та згоден на стягнення з нього аліментів у розмірі, зазначеному позивачкою. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України у разі визнання позову ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення проводиться в порядку, встановленому статтею 174 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому визнання відповідачем позову має не суперечити закону та не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб. З матеріалів справи та пояснень відповідача встановлено, що з 5 травня 2012 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. У свідоцтві про народження дитини позивачка записана матір'ю, а відповідач - батьком дитини (6, 7). З травня 2015 року сторони проживають окремо. Дочка проживає разом з позивачкою в [ADDRESS], а відповідач проживає в [ADDRESS]. Домовленості між сторонами щодо способу утримання дитини немає, а тому позивачка бажає, щоб відповідач сплачував аліменти за рішенням суду. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ч.2 ст.141 СК України). Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач працює трактористом в ДП «Кролевецьке лісомисливське господарство», про що він повідомив суду у попередньому судовому засіданні. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, у зв'язку з чим є законні підстави для ухвалення у попередньому судовому засіданні відповідно до положень ст.ст.130, 174 ЦПК України рішення про задоволення позову про стягнення з [PERSON] на користь позивачки аліментів на дитину [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 487 грн. 20 коп. судового збору. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.ст.180-182, 183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved