Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивачка звернулася із позовом до суду, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Стефаника, 3 в с. Городниця Городенківського району Івано-Франківської області. В позові зазначила, що житловий будинок, розташований по вул. Стефаника, 3 в с.Городниця Городенківського району Івано-Франківської області, належав матері її чоловіка - [PERSON]. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,06 га. Житловий будинок побудований у 1935 році, проте, свідоцтво про право власності на житлове господарство відсутнє. Оформити спадкування на на житловий будинок з господарськими будівлями позивачка не може, оскільки постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу, а саме документу, що підтверджує право власності спадкодавця. У звязку із чим просить позовні вимоги задовольнити. Позивача в судове засідання не зявилася. До суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Городницька сільська рада до суду подала заяву в якій просить справу розглядати у відсутності їхнього представника, позовні вимоги визнають, не заперечують щодо визнання права власності за позивачкою. В силу ст. 197 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких підстав: судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул.Стефаника, 3 в с.Городниця Городенківського району Івано-Франківської області, на який претиндує [PERSON], станом на 31.12.2012 року не зареєстровано право власності на житловий будинок обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». Згідно п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна (затверджені наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 р.) індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва. До часу набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції 2003 року та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року житлових будинків, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. У відповідності до копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, від 29.01.2014 року,\~\~встановлено, що спірне житлове господарство по вул.Стефаника,3 в с.Городниця складається з житлового будинку рік побудови 1935 загальною площею 29,3 кв.м., житловою площею 16,6 кв.м., літера А, та господарських будівель і споруд: комори літера Б, стодоли літера В, погребу літера Г, вбиральні літера Д, огорожі - № 1-4. Копією заповіту від 17.04.1997 року в посвідченого секретарем Городницької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області зареєстровано в реєстрі за №13 [PERSON], на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження яким усе своє майно заповіла своєму синові [PERSON] Відповідно до п.6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджену Мінкомунгоспом УРСР 31.01.1966 р., яка діяла до грудня 1995 року, будинки і домоволодіння, розташовані у сільських населених пунктах, реєстрації не підлягали. До часу набрання чинності Цивільним Кодексом України в ред.2003 року та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. За ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності. На час смерті спадкодавця [PERSON], діяв Цивільний кодекс України 1963 року. Копією\~\~свідоцтва про смерть серії І-НМ № 077160, виданого 19.02.2001 року Городницькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківській області, [PERSON] померла 18.02.2001 року, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 5. Копією\~\~свідоцтва про смерть серії 1-НМ № 109831, виданого 23.03.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківській області, [PERSON], помер 23.03.2010 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис № 22. Статтями 524, 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Копією свідоцтва про шлюб від 12.03.1964 року VI-УР № 447713 встановлено, що [PERSON] є дружиною покійного [PERSON] Згідно ст.534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємиць її прийняв відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) . В силу ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємиць прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що на час смерті спадкодавця [PERSON], позивачка з покійним чоловіком проживали однією сімєю, вели спільне господарство, забезпечували її догляд, проводили поховання, що доводиться актом Городницької сільської ради №45/02-24 від 10.02.2016 року. Після смерті [PERSON], спадкоємець за заповітом [PERSON], самостійно розпоряджався спадщиною, так як утримував будинок в належному стані, сплачував комунальні послуги, земельний податок, а тому відповідно до вимог ст.549 ЦК України, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Проте, свідоцтво про право на спадщину за заповітом він не оформив. Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.03.2016 року №291/02-31 вбачається, що позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи що підтверджують право власності спадкодавця [PERSON] Враховуючи визнання позову Городницькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, суд приходить до висновку суд вважає, що за [PERSON], слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Стефаника, 3 в с. Городниця Городенківського району Івано-Франківської області. Виходячи із викладеного на підставі ст ст.524, 534, 548, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), та

Outcome: approved