Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, в якому після уточнень посилається на те, що у звязку із проведенням бойових дій на території м. Попасна, 24.01.2015 року вона зі своєю сімєю була вимушена виїхати з міста у звязку з небезпекою для життя та здоровя. У лютому поточного року внаслідок обстрілів сильно зазнав шкоди її житловий будинок та став непридатний для житла, у звязку з чим по дату звільнення, яка була зазначена у заяві про звільнення, вона не мала можливості виходити на роботу. За сімейними обставинами та необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку 02.06.2015 року вона звернулася до відповідача з заявою про звільнення з проханням про звільнення її з роботи 12.06.2015 року з поважної причини за ст. 38 КЗпП України, а саме потрібен догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку. Також нею було подано заяву про надання довідки про середню заробітну плату за останні шість місяців. У відповідь їй було надіслано трудову книжку з невірним записом про причину звільнення, також порушено ст. 47 КЗпП України, пп. 4.1 п.4 в частині терміну видачі трудових книжок, а саме дата відправлення трудової книжки 24.06.2015 року, хоча дата звільнення зазначена у трудовій книжці 12.06.2015 року. За новим місцем проживання у червні поточного року у ТОВ Фора була вакантна посада оператора-приймальника, заробітна плата якого та графік роботи її влаштовували; у телефонній співбесіді її запросили до головного офісу для влаштування на роботу з документами (трудовою книжкою та документом про наявність вищої освіти), але трудову книжку вона отримала лише 03.07.2015 року. Після отримання трудової книжки вона знов звернулася до адміністрації ТОВ Фора для працевлаштування, але виявилося, що з 01 липня 2015 року зазначену посаду звільнили, отже через несвоєчасне відправлення відповідачем її трудової книжки вона втратила можливість працевлаштування у зручному для неї місці та гідною заробітною платою. Крім того, їй було невірно нараховано виплати за невикористану відпустку; вивчивши записи у трудовій книжці та отримавши некоректний розрахунок нею було складено та направлено скаргу від 29.07.2015 року про виправлення помилок у оформленні її трудової книжці. Позивачка також вказує, що працівниками відділу кадрового діловодства УПФУ в Попаснянському районі було допущено помилку у заповненні її трудової книжки, а саме було некоректно внесено запис. Замість причини звільнення звільнена з посади за власним бажанням у звязку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку за ст. 38 КЗпП України їй зазначили звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України, що порушує пп. 2.26 п. 2 Інструкції про ведення трудових книжок. Некоректний запис значно вплинув на можливість її звернення до Центру зайнятості для постановки на облік та отримання допомоги по безробіттю, тим паче, що і довідку про середню заробітну плату за останні шість місяців, яка є невідємною частиною для постановки на облік до Центру зайнятості станом на початок липня вони так і не отримала. Вказує, що оскільки їй було невірно зазначено причину її звільнення УПФУ в Попаснянському районі лишило її будь-яких можливостей отримувати кошти, необхідні для існування, чим завдало їй моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 5\~000,0 гривень. Також позивачка вказує, що в її трудову книжку не внесено запис про присвоєння чотирнадцятого рангу державного службовця, з наказом про присвоєння зазначеного рангу її письмову ознайомлювали ще у листопаді 2014 року. Нею у скарзі від 29.07.2015 року було зазначено прохання виправити помилку та надіслати копію наказу про призначення їй чотирнадцятого рагу, проте їй його так і не надіслали, що підтверджується відповіддю УПФУ у Попаснянському районі. У відповіді їй було надано довідки про заробітну плату за період з червня по травень 2014-2015 року та довідку про доходи, УПФУ в Попаснянському районі визнано той факт, що при заповненні трудової книжки було допущено помилку при заповненні. Проте, зважаючи на неоднозначну ситуацію у місті працівники Попаснянського управління періодично залишають місто та не виходять на роботу, в неї є опасіння щодо того, що відділ кадрів в управлінні також не вийняток. У разі відсутності головного спеціаліста по роботі з персоналом заповнювати трудову книжку по факту немає кому і їх заповнює невизначене коло осіб, тому надіслати трудову книжку до УПФУ у Попаснянському районі Луганської області є велика вірогідність, що оригінал трудової книжки не повернуть або внесуть повторно некоректний запис до трудової книжки. Вказує, що відповідно до ч.3 ст. 235 у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, трудову книжку їй було передано поштою 24.06.2015 року замість 12.06.2015 року, тобто з затримкою 12 календарних днів. В звязку із викладеними обставинами позивачка просила змінити формулювання причин звільнення її з роботи з Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області із звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України на звільнена за власним бажанням у звязку із необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку за ст. 38 КЗпП України; зобовязати внести запис про присвоєння чотирнадцятого рангу державного службовця; зобовязати внести запис про зміни формулювання причин звільнення на звільнена за власним бажанням у звязку із необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку за ст. 38 КЗпП України та запис про присвоєння рангу державного службовця Головним Управлінням Пенсійного фонду в Луганській області; компенсувати середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме за 12 календарних днів у розмірі 1\~553,04 грн.; стягнути з відповідача виплатити грошову компенсацію за 16 календарних днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 2\~070,72 грн.; стягнути з УПФУ в Попаснянському районі на її користь завдану моральну шкоду у розмірі 5\~000,0 гривень; стягнути судовий збір з відповідача на її користь. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні позов визнали частково, надали суду письмові заперечення проти позову та просили позов задовольнити частково. Представник третьої особи - Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи Пенсійного фонду України в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працювала з 01.11.2012 року на посаді головного спеціалісту відділу з виплати пенсії в Управлінні Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області, 20.02.2014 року вона була переведена на посаду головного спеціаліста відділу виконання бюджету, бухгалтерського обліку та звітності. З 22.07.2014 року м. Попасна та значна території Попаснянського району знаходиться на лінії зіткнення та у зоні проведення бойових дій, з 26.01.2015 року позивачка на роботу не виходила. 10.06.2015 року за вх. № 17475/01-06 на адресу відповідача надійшла заява позивача про звільнення з 12.06.2015 року за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України у звязку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, да заяви було додано копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO]. З 22.07.2014 року на території міста Попасна відбувалися активні бойові дії, що порушували безперебойну роботу управління ПФУ у Попаснянському районі, у звязку з цим виконуючим обовязки головного спеціаліста по роботі з персоналом [PERSON] було зроблено запис у трудову книжку [PERSON] про звільнення з помилкою. У звязку із надзвичайними обставинами непереборної сили на території міста Попасна трудову книжку [PERSON] було видано несвоєчасно та у звязку із цими ж обставинами не було можливості своєчасно зробити запис до трудової книжки [PERSON] про присвоєння їй чергового чотирнадцятого рангу державного службовця. Також в судовому засіданні встановлено, що при звільненні з посади [PERSON]. була нарахована грошова компенсація за невикористану щорічну основну відпустку у кількості 7 календарних днів та грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку з урахуванням стажу державної служби у кількості 9 календарних днів, однак дана компенсація позивачу виплачена не була. Наведені обставини підтверджуються поясненнями сторін, матеріалами справи. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, просила змінити формулювання причин звільнення її з роботи з Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області із звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України на звільнена за власним бажанням у звязку із необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку за ст. 38 КЗпП України; зобовязати внести запис про присвоєння чотирнадцятого рангу державного службовця; зобовязати внести запис про зміни формулювання причин звільнення на звільнена за власним бажанням у звязку із необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку за ст. 38 КЗпП України та запис про присвоєння рангу державного службовця Головним Управлінням Пенсійного фонду в Луганській області. Оскільки відповідачем визнаються ті обставини, що запис у трудову книжку про звільнення позивача з роботи внесений помилково та не внесений запис у трудову книжку позивача про присвоєння їй чотирнадцятого рангу державного службовця, суд, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог прийшов до висновку, що є передбачені законом підстави для зміни формулювання причин звільнення [PERSON] з роботи з Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області із звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України на звільнена за власним бажанням у звязку із необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку за ст. 38 КЗпП України, зобовязання Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області внести до трудової книжки [PERSON] запис про зміни формулювання причин звільнення на звільнена за власним бажанням у звязку із необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку за ст. 38 КЗпП України та запис про присвоєння [PERSON] чотирнадцятого рангу державного службовця та для задоволення даних позовних вимог. Крім того, оскільки позивачці не було виплачено компенсацію за 16 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, тому також слід стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області на користь [PERSON] компенсацію за 16 календарних днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 2\~070,72 гривень, задовольнивши в цій частині позовні вимоги позивача. Що стосується позовних вимог позивача компенсувати середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме за 12 календарних днів у розмірі 1\~553,04 гривень, суд вважає дані вимоги такими, що задоволенню не підлягають, оскільки доказів того, що затримка видачі трудової книжки сталася з вини відповідача під час розгляду справи надано не було. У відповідності до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки в судовому засіданні не знайшли свого беззаперечного підтвердження доводи позивача, що діями відповідача їй заподіяно моральної шкоди, суд не вбачає передбачених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5\~000,0 гривень, а тому відмовляє позивачу у задоволенні даних позовних вимог. Таким чином суд задовольняє заявлений позов частково. На підставі ст. ст. 38, 116, 117, 221, 232, 233, 235, 236, 237, 237-1, 238, 241 КЗпП України,

Outcome: partial