Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] звернувся до суду з позовом (в подальшому уточнений) до [PERSON], третя особа ТОВ «Родікс» про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 28.07. 2008р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ТОВ «Родікс» був укладений кредитний договір №27/Кв-08 із змінами та доповненнями, на відкриття кредитної лінії, за яким банк надав позичальнику кредит з лімітом кредитування в розмірі 21650 євро. Відповідно до ст.ст. 512-519ЦК , постанови НБУ №369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30.06.2010р. між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та НБУ укладено договір про передачу активів та кредитних зобов»язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», за яким ТОВ передає (відступає) АТ права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов»язань перед НБУ, внаслідок чого АТ замінює ТОВ, як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов»язаннях, а згідно з п.4.2 внаслідок передачі ТОВ АТ прав вимоги до боржників, АТ переходить (відступається) право вимагати замість ТОВ від боржників повного, належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до п.1.1 кредитного договору банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію та в її межах кредитні кошти на умовах: ліміт кредитування 21650 євро, що змінюється відповідно до графіка зменшення ліміту кредитування наведеного у Додатку №1 до цього договору. Строк кредитної лінії з 28 липня 2008р. по 27 липня 2018р. включно. Мета використання коштів: поповнення обігових коштів. Процентна ставка 14% річних. Відповідно до п.4.1 кредитного договору повернення кредиту позичальником здійснюється, шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Заборгованість за кредитом повертається позичальником у відповідності до графіка зменшення ліміту кредитування, а у випадку, якщо такий не був укладений не пізніше останнього дня строку кредитної лінії, передбаченого п.1.1 цього договору. У випадку, якщо цей день припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, сплата здійснюється в перший за ним робочий день. При зменшенні ліміту кредитування відповідно до встановленого графіка зменшення ліміту кредитування, терміном погашення позичальником заборгованості за кредитом яка перевищує ліміт кредитування, встановлений на наступний строк, є день, що передує дню, з якого починає діяти новий ліміт кредитування. У випадку порушення позичальником встановлених цим пунктом договору строків повернення кредиту, сума несплаченої в строк заборгованості за кредитом вважаються простроченою та переноситься банком на рахунки для обліку заборгованості позичальника за кредитом. У випадку непогашення позичальником простроченої заборгованості за кредитом, банк, починаючи з дня виникнення заборгованості, може скористатися правом, зазначеним у п.5.2.7 цього договору. Відповідно до п.8.1 кредитного договору у випадку порушення строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або комісій позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення. Відповідно до п.8.2 кредитного договору у разі нецільового використання кредиту позичальник сплачує банку штраф у розмірі 25% від суми кредиту, використаної не за цільовим призначенням. Свої зобов»язання банк виконав належним чином та в повному обсязі, а позичальник не виконує належним чином взяті на себе зобов»язання по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитом, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість. Станом на 20.08.2015р. заборгованість позичальника перед банком становить 41907,97 євро, що еквівалентно 1021014,86грн. (сума боргу за строком кредитом 8659,94 євро, що еквівалентно 210984,39грн.; сума боргу за простроченим кредитом 12840,06євро, що еквівалентно 312825,75грн. сума боргу за строковими відсотками 226,35євро, що еквівалентно 5514,62грн., сума боргу за простроченими відсотками 20181,62євро, що еквівалентно 491690,10грн.) та 228432,87грн. (пеня за несвоєчасне повернення кредиту 87064,55грн. та пеня за несвоєчасне повернення відсотків 141368,32грн.). В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором №27/Кв-08 від 28.07.2008р. між [PERSON] та банком укладено іпотечний договір №27/zквіп-08 від 28.07.2008р., відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру №22, загальною площею 30кв.м., що по бульв. Шевченка, 345 в м. Черкаси. Предмет іпотеки належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири під скасувальною умовою, посвідченого нотаріусом 02.12.2003р. №7339. В зв»язку з невиконанням позичальником зобов»язань за кредитним договором, іпотекодавцю направлено претензію з вимогою виконати порушені зобов»язання та сплатити борг, що виник у зв»язку з невиконанням кредитного договору. Таким чином, враховуючи остаточну редакцію позовних вимог від 04.04.2016р., позивач просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором № 27/Кв-08 від 28.07.2008р. в розмірі 41907,97 євро, що еквівалентно 1021014,86грн. (сума боргу за строком кредитом 8659,94 євро, що еквівалентно 210984,39грн.; сума боргу за простроченим кредитом 12840,06євро, що еквівалентно 312825,75грн. сума боргу за строковими відсотками 226,35євро, що еквівалентно 5514,62грн., сума боргу за простроченими відсотками 20181,62євро, що еквівалентно 491690,10грн.) та 228432,87грн. (пеня за несвоєчасне повернення кредиту 87064,55грн. та пеня за несвоєчасне повернення відсотків 141368,32грн.) звернути стягнення за іпотечним договором №№27/zквіп-08 від 28.07.2008р., шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки на квартиру№22, загальною площею 30кв.м., що знаходиться по бульв. Шевченка, 345 в м. Черкаси та належить ? частина [PERSON] та ? частина [PERSON]; визнати право власності за ПАТ «Дельта Банк» на вказану квартиру; судові витрати покласти на відповідача. Під час розгляду справи в якості співвідповідача залучено [PERSON] В судовому засіданні представники позивача повністю підтримали позовні вимоги в т.ч. уточнені в ред. від 04.04.2016р. та просили їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] та третя особа: ТОВ «Родікс» не з»явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Про причини неявки не повідомили, не скористалися правом надання заперечень проти позову. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] та адвокат [PERSON] заперечували проти уточнених позовних вимог в частині, що стосуються прав та інтересів [PERSON] та просили відмовити у задоволенні позову. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в редакції від 04.04.2016р. підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що 28.07. 2008р. між ТОВ «Український промисловий банк» та ТОВ «Родікс» був укладений кредитний договір №27/Кв-08 із змінами та доповненнями, на відкриття кредитної лінії, за яким банк надав позичальнику кредит з лімітом кредитування в розмірі 21650 євро. Відповідно до ст.ст. 512-519ЦК , постанови НБУ №369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30.06.2010р. між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та НБУ укладено договір про передачу активів та кредитних зобов»язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», за яким ТОВ передає (відступає) АТ права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов»язань перед НБУ, внаслідок чого АТ замінює ТОВ, як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов»язаннях, а згідно з п.4.2 внаслідок передачі ТОВ АТ прав вимоги до боржників, АТ переходить (відступається) право вимагати замість ТОВ від боржників повного, належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до п.1.1 кредитного договору банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію та в її межах кредитні кошти на умовах: ліміт кредитування 21650 євро, що змінюється відповідно до графіка зменшення ліміту кредитування наведеного у Додатку №1 до цього договору. Строк кредитної лінії з 28 липня 2008р. по 27 липня 2018р. включно. Мета використання коштів: поповнення обігових коштів. Процентна ставка 14% річних. Відповідно до п.4.1 кредитного договору повернення кредиту позичальником здійснюється, шляхом перерахування коштів із свого поточного рахунку на позичковий рахунок. Заборгованість за кредитом повертається позичальником у відповідності до графіка зменшення ліміту кредитування, а у випадку, якщо такий не був укладений не пізніше останнього дня строку кредитної лінії, передбаченого п.1.1 цього договору. У випадку, якщо цей день припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, сплата здійснюється в перший за ним робочий день. При зменшенні ліміту кредитування відповідно до встановленого графіка зменшення ліміту кредитування, терміном погашення позичальником заборгованості за кредитом яка перевищує ліміт кредитування, встановлений на наступний строк, є день, що передує дню, з якого починає діяти новий ліміт кредитування. У випадку порушення позичальником встановлених цим пунктом договору строків повернення кредиту, сума несплаченої в строк заборгованості за кредитом вважаються простроченою та переноситься банком на рахунки для обліку заборгованості позичальника за кредитом. У випадку непогашення позичальником простроченої заборгованості за кредитом, банк, починаючи з дня виникнення заборгованості, може скористатися правом, зазначеним у п.5.2.7 цього договору. Відповідно до п.8.1 кредитного договору у випадку порушення строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним та/або комісій позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення, від невчасно сплаченого платежу за кожен день прострочення. Свої зобов»язання банк виконав належним чином та в повному обсязі, що не заперечується сторонами, а позичальник ТОВ «Родікс» не виконує належним чином взяті на себе зобов»язання по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитом, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість. Так, за наданим позивачем розрахунком заборгованості, станом на 20.08.2015р. заборгованість позичальника перед банком становить 41907,97 євро, що еквівалентно 1021014,86грн. (сума боргу за строком кредитом 8659,94 євро, що еквівалентно 210984,39грн.; сума боргу за простроченим кредитом 12840,06євро, що еквівалентно 312825,75грн. сума боргу за строковими відсотками 226,35євро, що еквівалентно 5514,62грн., сума боргу за простроченими відсотками 20181,62євро, що еквівалентно 491690,10грн.) та 228432,87грн. (пеня за несвоєчасне повернення кредиту 87064,55грн. та пеня за несвоєчасне повернення відсотків 141368,32грн.). В забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором №27/Кв-08 від 28.07.2008р. між [PERSON] та банком укладено іпотечний договір №27/zквіп-08 від 28.07.2008р., який посвідчений приватним нотаріусом (реєстр №3855, 3854), відповідно до якого в іпотеку було передано квартиру №22, загальною площею 30кв.м., що по бульв. Шевченка, 345 в м. Черкаси. Предмет іпотеки належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири під скасувальною умовою, посвідчений нотаріусом 02.12.2003р. №7339. Іпотечний договір передбачає порядок звернення стягнення та реалізацію предмета іпотеки (стаття 4). Так, п.4.4.1 цього договору передбачено, що шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов»язання відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває нерухомість предмет іпотеки за цим договором у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки нерухомості предмету іпотеки суб»єктом оціночної діяльності, обраним іпотекодержателем після виконання всіх дій, передбачених ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до даних звіту про незалежну оцінку майна предмету іпотеки, ринкова вартість квартири №22, що по бульв. Шевченка, 345 в м. Черкаси, станом на 17.12.2015р. становить 350900грн.00коп. Також судом встановлено, що 25 серпня 2015р. позивачем направлялась на адресу відповідача вимога про необхідність погашення заборгованості за основним зобов»язанням та звернуто увагу на те, що у разі невиконання зобов»язання, - банк розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно. Крім того, встановлено, що рішенням Придніпровського райсуду м. Черкаси від 30.08.2012р., яке набрало законної сили, за [PERSON] визнано право власності на ? частину вказаної спірної квартири. Відповідно до витягу КП «ЧООБТІ» від 26.11.2012р. та за даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.03.2016р. за нею зареєстровано право власності на ? частину квартири. Дійсно, відповідачі мають спільну дитину Данііла, 14.02.2003р. народження, що підтверджується даними свідоцтва про народження від 04.03.2003р. і, який зареєстрований у вказаній квартирі. Під час розгляду справи судом встановлено, що рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси від 17.08.2010р. про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру №22, що по бульв. Шевченка, 345 в м. Черкаси на користь ТОВ «Укрпромбанк» (в подальшому замінено стягувача на ПАТ «Дельта Банк»), шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, - не виконано, про що свідчить постанова державного виконавця Придніпровського відділу ДВС ЧМУЮ від 16.10.2015р. про повернення виконавчого документа стягувачеві. Крім того, встановлено, що виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015р. №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», за яким з 03.03.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ [PERSON] Рішенням від 08.04.2015р. №71 тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено з 03.03.15р. по 02.09.15р. включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду №181 від 02.10.2015р. розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» з 05.10.2015р. по 04.10.2017р. включно, уповноваженою особою визначено [PERSON] Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин), відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Під час розгляду справи не встановлено жодних обставин щодо визнання кредитного договору від 28.07.08р. чи іпотечного договору від 28.07.08р., - недійсним чи розірваним. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею\~549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Формами неустойки є штраф і пеня. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч.\~3 ст.\~549 ЦК). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ч.2 ЦК). Отже, виходячи із наданого позивачем розрахунку заборгованості, пеня становить 228432грн. 87коп., яка нарахована з 19.02.2015р. по 20.08.2015р., враховуючи розмір боргу по тілу кредиту та процентах за користування кредитом. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ст.573 ч.1ЦК). Відповідно до ст. 576ЦК, - предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Права заставодержателя (право застави) на річ, яка є предметом застави, поширюються на її приналежності, якщо інше не встановлено договором. Предмет застави залишається у заставодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Застава окремих видів майна може бути заборонена або обмежена законом. Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню (ст.577 ч.1ЦК). Статтею 589 ч.1 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов»язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов»язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1, 2 ст. 590ЦК). Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або за рішенням третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави. Відповідно до Закону «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Визначення іпотеки міститься і у ст.\~575 ЦК, згідно з якою іпотека це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майновий поручитель - особа, що передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника. Частиною 1 ст. 11 цього Закону передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин) іпотекою забезпечуються вимоги іпотекодержателя щодо відшкодування: витрат, пов»язаних з пред»явленням вимоги і звернення стягнення на предмет іпотеки; сплату процентів і неустойки (пені, штрафу); сплату основної суми боргу. Статтею 12 Закону передбачено, що в разі порушення іпотекодавцем зобов»язань, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов»язань боржником, а в разі невиконання вимоги звернути стягнення на предмет іпотеки. Як визначено у ч.ч.1, 2, 3 ст. 33 згаданого Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, за аналізом ст. ст. 546, 572, 575, 576 ЦК, ст..ст. 1, 4, 6 ЗУ «Про заставу», ст.ст. 1, 7, 18, 33 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що суть іпотеки (застави) полягає у тому, що кредитор має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Тобто право іпотеки це право на чуже нерухоме майно, внаслідок установлення якого власник може бути примусово позбавлений власного права на це майно. Відчуженням майна є будь-які дії особи, внаслідок вчинення яких така особа у порядку, передбаченому законом, втрачає право власності на майно, що їй належить. За нормами ст. 509 ЦК, під відчуженням необхідно розуміти і взяття на себе зобов'язання, наслідком якого буде втрата такого майна. Таким чином, передача нерухомого майна у заставу (іпотека) є відчуженням. Аналогічний висновок міститься в постанові ВСУ від 25.11.2014 у справі №3-179гс14. Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Статтею 36 Закону передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Статтею\~578 ЦК встановлено: майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Частиною\~другою ст.\~6 Закону «Про іпотеку» також визначено, що майно, яке є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Дані положення ст. 6 поширюються і на спільну сумісну власність. Це підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова від 30\~жовтня\~2013\~р. у справі №\~6-96цс13). Отже, Законом «Про іпотеку» передбачається нотаріально посвідчена згода співвласників при передачі в іпотеку майна в цілому, що є у спільній сумісній власності. Частиною\~1 ст.\~65 СК України встановлено, що чоловік та дружина розпоряджаються майном, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Зважаючи на те, що договір іпотеки підлягає нотаріальному посвідченню, а іпотека як обтяження нерухомого майна державній реєстрації, згода другого з подружжя, згідно із п.\~2 ч.\~3 ст.\~65 СК повинна бути нотаріально засвідчена. Статтею\~ 6 Закону «Про іпотеку» передбачається надання усіма співвласниками згоди на передачу майна в іпотеку. Така передача відбувається шляхом укладення договору іпотеки. Тобто співвласники повинні надати згоду на укладення договору іпотеки. Саме такий порядок надання згоди встановлено ч.\~3 ст.\~65 СК. Внесення змін до договору іпотеки передбачає зміну його умов, тому ці зміни повинні бути узгоджені зі співвласником майна, а отже, потрібно отримати згоду співвласника й на внесення відповідних змін до договору іпотеки. Оскільки в силу ст.\~654 ЦК та ч.\~1 ст.\~19 згаданого Закону зміни до договору іпотеки вносяться шляхом укладення відповідного договору, що підлягає нотаріальному посвідченню, зазначена позиція узгоджується зі ст.\~65 СК, відповідно до якої для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, вимагається письмова нотаріально засвідчена згода другого з подружжя. Зазначені норми були дотримані під час укладання кредитного договору та іпотечного договору від 28.07.2008р. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності на нього за позивачем ПАТ «Дельта Банк», - відповідає вимогам ст.16 ЦК України, ст.ст. 33, 36, 37 ч.1 Закону України «Про іпотеку», а також узгоджується з положеннями п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Ця позиція підтримується й практикою ВСУ, викладеною у справах №6-1568цс15, №6-1912цс15, №3-139гс11/33/14, № 6-124цс13.\~ Встановлено, що при посвідченні приватним нотаріусом [PERSON] іпотечного договору від 28.07.2008р., було перевірено сімейний стан [PERSON] Так, відповідно до заяви від 25.07.2008р. [PERSON] (вона ж [PERSON]О.) своєю заявою дала згоду на передачу в іпотеку своїм, на той час, чоловіком [PERSON] квартири №22, що по бульв. Шевченка, 345 в м. Черкаси на умовах на його розсуд ТОВ «Укрпромбанк». Також зазначено, що квартира, яка передається в іпотеку, є їхньою з чоловіком спільною сумісною власністю як така, що набувалася у період перебування в зареєстрованому шлюбі; стверджує, що договір іпотеки, з текстом якого вона ознайомлена, укладається її чоловіком в інтересах сім»ї на умовах, які вони попередньо обговорили і укладання цього договору відповідає їхньому спільному волевиявленню. Крім того, норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не дають підстав для відмови у задоволенні позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на цей предмет. Не знайшли свого підтвердження доводи відповідача [PERSON] про порушення прав неповнолітньої дитини, оскільки на час укладання іпотечного договору малолітні діти [PERSON] не мали права користування предметом іпотеки. Крім того, в п. 6.9 іпотечного договору передбачено, що шляхом підписання даного договору іпотекодавець фізична особа підтверджує, що укладання цього договору не порушує інтереси неповнолітніх дітей іпотекодавця, т.я. вони користуються іншими житловими приміщеннями. Жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову, відповідачем [PERSON] до суду не надано. Отже, за результатами розгляду даної цивільної справи, з»ясувавши обставини та дослідивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а тому слід в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором №27/Кв-08 від 28.07.2008р. та іпотечним договором №27/Zквіп-08 від 28.07.2008р. в розмірі 41907,97 євро, що еквівалентно 1021014,86грн. та 228432,87грн. перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», - звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, нерухоме майно - квартиру №22, що по бульв. Шевченка, будинок №345 в м. Черкаси, належне на праві власності [PERSON] та [PERSON] по ? частині кожному, шляхом передачі іпотекодержателю - Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» вказаного предмета іпотеки у власність; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на нерухоме майно вказану квартиру. На підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» слід стягнути з відповідачів в дохід держави судовий збір в розмірі по 1827грн. 00коп. з кожного. Виходячи із викладеного та,

Outcome: approved