Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

Позивач, Моторне (транспортне) страхове бюро України, у жовтні 2018 року, звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій прохає стягнути на його користь в порядку регресу матеріальну шкоду у сумі 9\~928 гривень 67 копійок та судовий збір (а.с. 2-4). В обґрунтування позовних вимог вказав, що 23 вересня 2016 року, в районі електроопори № 618 на вул. Запорізьке шосе у м. Дніпрі, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля марки «Тойота», моделі «Яріс», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «ВАЗ-2101», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. Цивільна відповідальність [PERSON] у встановленому законом порядку застрахована не була, внаслідок чого 27 вересня 2016 року власниця автомобіля марки «Тойота», моделі «Яріс», державний реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до висновку фізичної особи-підприємця [PERSON] від 11 жовтня 2016 року за № 309, вартість матеріального збитку, що завданий власниці автомобіля марки «Тойота», моделі «Яріс», державний реєстраційний номер [NUMBER] , становить 8\~930 гривень. Вартість складення висновку автотоварознавчого дослідження становить 1300 гривень. 22 грудня 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату власниці автомобіля марки «Тойота», моделі «Яріс», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , страхового відшкодування у сумі 8\~628 гривень 67 копійок. Оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після сплати страхового відшкодування Моторне (транспортне) страхове бюро України має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, воно і звернулось до суду із цим позовом. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2018 року справу передано на розгляд Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська за правилами територіальної підсудності спорів (а.с. 42). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін (а.с. 48). На адресу відповідача надсилалась копія позовної заяви та копія ухвали про відкриття провадження у справі (а.с. 50), однак відповідач дій із отримання кореспонденції не вжив. У зв`язку із закінченням строку відрядження судді Томаша В.І. до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, 11 листопада 2019 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями (а.с. 69). Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року справу прийнято до провадження цим складом суду (а.с. 70). Копія ухвали від 14 листопада 2019 року надіслана на адресу сторін (а.с. 71), позивачем отримана 31 січня 2020 року, а відповідачем дій із отримання поштової кореспонденції знову не вжито (а.с. 73-74). Відповідно до вимог ст. 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23 вересня 2016 року, в районі електроопори № 618, по вул. Запорізьке шосе у м. Дніпрі, з вини водія [PERSON] , який керував автомобілем марки «ВАЗ-2101», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сталась ДТП, в результаті якої пошкоджено автомобіль марки «Тойота», моделі «Яріс», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (а.с. 14-15). Так, постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 листопада 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної ДТП (а.с. 14-15). Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП застрахована не була. Внаслідок цього ДТП власниці автомобіля марки «Тойота», моделі «Яріс», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] завдано матеріальних збитків на суму 8\~930 гривень (а.с.11, 16-20). Позивач сплатив страхове відшкодування [PERSON] у розмірі 8628 гривень 67 копійок (а.с. 31-33). Крім того, позивач поніс витрати на встановлення розміру збитків та збір документів по справі у сумі 1300 гривень (а.с. 28-30). Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно із вимогами ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду\~в справі\~про адміністративне\~правопорушення є обов`язковми для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із вимогами ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно із вимогами ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією, що здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», законодавства України та свого Статуту. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до вимог ст. 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. А згідно із ст. 1.6. цього Закону, власники транспортних засобів це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особа, яка відшкодувала шкоду, що завдана іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно із вимогами ч. 6 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності за регресними зобов`язаннями починається від дня виконання основного зобов`язання. Відповідно до норми ст. 40.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Відповідно до пункту 3 Порядку залучення Моторним (транспортним) страховим бюро України аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, для визначення причин настання страхових випадків та розміру збитків, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 23 лютого 2006 року № 5417, залучення представника МТСБУ для визначення причин настання страхових випадків, розміру збитків здійснюється на підставі договору з МТСБУ. Згідно із ст. 41.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, здійснює оплату послуг аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, залучених відповідно до ст. 40.3 цього Закону. З наведених норм чинного законодавства та фактичних обставин справи випливає наступне. Неправомірними діями відповідача, пов`язаними із використанням ним джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу), [PERSON] , як власниці пошкодженого автомобіля, було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із вказаними діями відповідача. Внаслідок того, що відповідач свою цивільно-правову відповідальність, як власник наземного транспортного засобу, не застрахував, 27 вересня 2016 року [PERSON] звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про виплату їй страхового відшкодування в порядку ст. 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Моторним (транспортним) страховим бюро України здійснено страхову виплату у сумі 8\~628 гривень 67 копійок. В зв`язку з виплатою страхового відшкодування до позивача, в порядку ст. 38 Закону України «Про страхування», ст. 1191 ЦК України, в межах фактично понесених ним витрат, перейшло право вимоги до відповідача, а в останнього виникло зобов`язання виплатити відповідну суму на користь позивача. [PERSON] в досудовому порядку сплачені МТСБУ кошти на відшкодування майнової шкоди, що завдана власниці автомобіля марки «Тойота», моделі «Яріс», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , та на встановлення розміру збитку експертом, не повернув, досудову претензію проігнорував, тому Моторне (транспортне) страхове бюро України має право вимагати стягнення вказаних сум в порядку регресу з відповідача, і реалізувало це право, звернувшись до суду. З цих підстав позовні вимоги про відшкодування шкоди в порядку регресу підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 1\~762 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved