Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 30 серпня 2003 року по 20 вересня 2010 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] та доньку, [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою. Зазначила, що відповідач проживає окремо, участі в утриманні дітей не приймає, матеріально не допомагає. Всі витрати по утриманню дітей вона здійснює самостійно. Оскільки відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дітей не надає, вона змушена звертатися з позовом до суду. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі, що складає по 2218 грн. на кожну дитину окремо щомісячно, а разом 4436 грн. до досягнення ними повноліття. Ухвалою від 28 січня 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач у встановлений судом строк надіслав відзив на позов в якому зазначив, що після розірвання шлюбу він надавав кошти щомісячно на утримання дітей. На даний час він працює за кордоном, але у зв`язку із проблемами зі здоров`ям не має постійного місця роботи, але передає кошти і не тільки кошти на утримання дітей. При вирішенні спору просив застосувати розмір 50% від прожиткового мінімуму для дітей, а саме по 1109 грн. на кожну дитину окремо щомісячно. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 20 грудня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 20 вересня 2010 року, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] та доньку, [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що діти проживають з позивачем, проте вона не має достатніх коштів для задоволення потреб дітей, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності. Вбачається, що відповідач знаходиться у працездатному віці, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Про способи виконання обов`язку утримувати дітей в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини аліменти присуджуються у частці від доходу її батьків і \\або\\ у твердій грошовій сумі. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними, чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 182 СК України виходячи з принципу справедливості та розумності (ч. 9 ст. 7 СК), суд, при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення Про способи виконання обов`язку утримувати дитину в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали. Аліменти - це встановлена законом грошова сума, що передається одним із батьків у власність дитини та використовується для задоволення потреб дитини. Розмір аліментів залежить від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також від доходу платника аліментів. Розмір аліментів визначається у відсотковому відношенні від заробітку (доходу), у випадках, коли дохід неможливо визначити, то розмір аліментів присуджується у твердій грошовій сумі, але не менше 50 % встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За змістом ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Оскільки відповідач має не постійний, мінливий заробіток існують підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, тобто у спосіб, обраний позивачкою. Суд, аналізуючи матеріали справи, вивчивши порядок утримання дітей та спосіб їх життя, при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров`я, матеріальне становище сторін, потребу дітей в одержанні аліментів, стан здоров`я дітей, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати дитину, вважає розмір аліментів, який заявлений позивачем, завищеним, таким, що не відповідає вимогам розумності та справедливості. Враховуючи ті обставини, що позивач офіційно не працює, беручи до уваги вік дітей, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей щомісячно в сумі 2000 на кожну дитину, з усіх видів доходу відповідача, з дня подачі позову до суду, до досягнення дітьми повноліття. Посилання відповідача на те, що він не має регулярного доходу, що у свою чергу не може бути підставою для стягнення аліментів у розмірі визначеному позивачем, судом до уваги не приймаються, оскільки право визначати спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі належить виключно стягувачу аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України регламентовано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, тому у відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн., встановлений Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ з урахуванням ставок судового збору станом на 01.01.2020.

Outcome: approved