Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивач Орган опіки і піклування Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області 26.11.2019 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відібрання дитини від маатері без позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказала, що через відносини, які склались між відповідачкою та її неповнолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , у дитини при роботі з психологом закладу було підтверджено суїцидальні наміри та поведінку. Крім того, дитина вчиняла спробу самогубства. Незважаючи на проведену з відповідачкою роботу, відповідними службами захисту дітей, ставлення відповідача до дитини не змінилось, наслідком чого, стало те, що дитина самостійно 14.11.2019 року звернулась до позивача, та 15.11.2019 року відбулось засідання виконавчого комітету Баришівської селищної ради, на якому було розглянуто питання про відібрання малолітньої дитини [PERSON] від матері. В своїх висновках орган опіки та піклування зазначив доцільність відібрання дитини [PERSON] від матері, [PERSON] , без позбавлення батьківських прав. За таких обставин та на підставі вищезазначеного представник позивача просить суд: Відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] , від матері, [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , без позбавлення батьківських прав. Передати малолітню [PERSON] , [INFO] , органу опіки та піклування Баришівської селищної ради Представник позивача Органу опіки і піклування Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області в судовому засіданні заявлений позов підтримала в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнала в повному обсязі та пояснила суду, що не розуміє суть позову, оскільки вона має нормальні відносини з донькою, та вважає що виховання дитини це її особиста справа. Вважає, що така поведінка доньки пов`язана з небажанням вчитись та виконувати хатню роботу, як то прибирання в кімнаті та таке інше. Суд, заслухавши посяснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] , [INFO] , проживала громадянським шлюбом з [PERSON] , [INFO] . [INFO] , в них народилась донька, [PERSON] , (актовий запис свідоцтва про народження №72 від 05.07.2006 р. видане відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баришівського районного управління юстиції у Київській області від 05 липня 2015 року).(а.с.6) [PERSON] з дитиною зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] у власній квартирі. Батько дитини з сім`єю не проживає, зареєстрований та проживає разом з своїми батьками за адресою: [ADDRESS] , утриманням та вихованням своєї доньки не займається. Відповідно до інформації Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді сім`я [PERSON] перебуває на обліку сімей, які опинились в складних життєвих обставинах через незадовільне самопочуття та емоційний стан дитини, жорстоке поводження з боку матері, відсутність стабільного доходу, безробіття матері, заборгованість за комунальні послуги та невиконання належним чином батьківських обов`язків. 01.11.2019 року [PERSON] поставлена на облік дітей, які опинились в складних життєвих обставинах служби у справах дітей та сім`ї Баришівської селищної ради. Неодноразово надходили звернення від адміністрації навчального закладу щодо конфліктів малолітньої дитини з матір`ю, про застосування фізичної сили з боку матері щодо неї, психологічного тиску. Дівчинка часто перебувала в пригніченому настрої, на руках були присутні поверхневі порізи, при роботі з психологом закладу було підтверджено суїцидальні наміри та поведінку(а.с.18-20). Відповідно до наданої характеристики неповнолітня [PERSON] характеризується неагресивним стилем поведінки під час спілкування та конфліктних ситуацій з однокласниками, а навпаки, виявляє такий стиль поведінки, як уникнення або пристосування до обставин. Разом з тим, на відміну поведінки в 5-6 класах, в 7-8 класі дівчина стала замкнутою, задумливою, у неї часто змінюється настрій з позитивного на апатичний. До її рис характеру можна віднести занижену самооцінку, невпевненість у собі, несформовані вольові якості та потреби. Під час спілкування з дитиною часто спостерігається у неї підвищена тривожність, страх, підпорядкованість, піддатливість щодо навіювання. Дівчинка має близьку подружку серед однокласниць, тісно спілкується з деякими старшокласниками. [PERSON] має довільну зорову, слухову, механічну, змішану пам`ять. Рівень розвитку мислення відповідає віковим нормам. Здатна зберігати задовільний рівень працездатності протягом уроку. (а.с.16-17). 16.09.2019 року після телефонної розмови з матір`ю, яка була в сильному алкогольному сп`янінні та погроз дитині фізичною розправою, дівчина налякана погрозами і боючись розправи матері, випила велику кількість ліків. По приїзду швидкої мати вела себе агресивно, в присутності медичних працівників. Дитина була госпіталізована в дитяче відділення КНП Баришівської ЦРЛ з діагнозом «отруєння медикаментами»(а.с.21-22). Мати, [PERSON] , була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї згідно ч.1 ст. 173-2 КУпАП від 09.10.2019 року(а.с.24). Питання про невиконання батьківських обов`язків [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , було винесено на Комісію з питань захисту прав дітей та засідання виконавчого комітету Баришівської селищної ради 10.10.2019 року. [PERSON] була попереджена про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини та вчинення домашнього насильства. Комісією рекомендовано звернутись за консультацією до психолога, психотерапевта чи психіатра для надання психологічної підтримки дитині з метою покращення психо - емоційного стану та попередження суїцидальних намірів. Відповідачка не дослухалась до рекомендацій, свою поведінку не змінила, продовжуючи зловживати алкоголем, кричить, обзивала та погрожувала доньці, вела себе агресивно. Дівчинка боялась повертатись додому, оскільки хвилювалась за власне життя та здоров`я, про що написала особисту заяву 14.11.2019 року. Згідно акту про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють [PERSON] була вилучена з сім`ї та влаштована в дитяче відділення КПН «Баришівська центральна районна лікарня» в зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитини(а.с.15). 15.11.2019 року відбулось засідання виконавчого комітету Баришівської селищної ради, на якому було розглянуто питання про відібрання малолітньої дитини [PERSON] від матері. В своїх висновках орган опіки та піклування зазначив доцільність відібрання дитини [PERSON] від матері, [PERSON] , без позбавлення батьківських прав.(а.с.8-11) Згідно направлення служби у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної адміністрації [PERSON] 19.11.2019 року була влаштована до Київського обласного центру соціально - психологічної реабілітації дітей «Сезенків» для проходження соціально - психологічної реабілітації та отримання кваліфікованої допомоги спеціалістів. Неповнолітня [PERSON] опитана судом в присутності вихователя Київського обласного центру соціально - психологічної реабілітації дітей «Сезенків» [PERSON] , пояснила , що сумує за домом та родиною, бажає повернутись до дому та вважає, що відносини з мамою зуміє налагодити. Вихователь Київського обласного центру соціально - психологічної реабілітації дітей «Сезенків» [PERSON] пояснила суду, що за час перебування в центрі, неповнолітня стала спокійнішою, багато уваги приділяє навчанню, з учнями та педагогами спілкується спокійно та відкрито, скучає за родиною. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону України « Про охорону дитинства» , кожна дитина має право на рівень життя , достатній для її фізичного , інтелектуального , морального , культурного , духовного і соціального розвитку . Батьки або особи , які їх заміняють , несуть відповідальність за створення умов , необхідних для всебічного розвитку дитини , відповідно до законів України . Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. В ст.155 СК України вказано, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч.1 ст.170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Основні підстави для відібрання дитини зазначені у п.п.2-5 ч.1 ст.164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній ч.1 ст.170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Ухвалюючи рішення про відібрання малолітньої дитини від відповідачки без позбавлення її батьківських прав, суд виходить із доведеності позивачем факту неналежного піклування про малолітню дитину, що створює загрозу для її життя і здоров`я, а також відсутність при цьому зі сторони матері заінтересованості у створенні належних умов для проживання дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. Відібрання дитини від відповідача без позбавлення її батьківських прав за таких умов є мірою, яка відповідає найкращим інтересам дитини та відповідає вимогам ст. 170 СК України. При цьому суд зауважує, що батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з нею. За таких обставин та з урахуванням всього наведеного суд вважає за необхідне відібрати малолітню [PERSON] від її матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, оскільки судом встановлено, що відповідачка на даний час не зробила для себе жодних висновків, про що свідчить як її поведінка так і вислови як в судовому засіданні так і поза межами судового засідання. Оскільки відповідач в приміщені суду відкрито погрожувала представнику позивача розправою, що свідчить про те, що за час розгляду справи, [PERSON] не змінила своїх поглядів. та в разі повернення дитини додому, це може мати невідворотні та негативні наслідки для дитини. Суд критично ставиться до пояснень відповідачки про те, що у неї нормальні стосунки з донькою, оскільки суд враховує те, лише одна телефонна розмова дитини з матір`ю, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння призвела до реальної спроби самогубства дитини, то такі відносини неможна вважати нормальними. Також суд враховує те, що відповідно до наданої характеристики, педагогами чітко відстеженні зміни в поведінці дитини, що також є наслідком впливу на дитину оточення. Також яскравим прикладом такого впливу є особисте звернення дитини за захистом до органу опіки та піклування. На думку суду, саме таке ставлення до дитини, яка вчинила спробу самогубства, а в подальшому сама звернулась за захистом до органів опіки та піклування і є тією самою винятковою обставиною, коли дитина може бути розлучена з матір`ю. Тому виходячи виключно з інтересів дитини, суд вважає, що на даний час повернення дитини до відповідачки неможливо. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір в повному обсязі підлягає стягненню з відповідачки на користь держави. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved