overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивачка звернулася з даним позовом і просила про визнання права власності на житло за набувальною давністю. Обгрунтувала свої вимоги наступним. Стверджує, що з 17.03.1999 року вона із сім»єю вселилась в будинок № 23 по вул.. Франка в смт. Рудниця Піщанського району Вінницької області. Вона мала намір придбати даний будинок, але розрахуватись із власницею не мала можливості. 5.11.2002 року вона сплатила власниці будинку [PERSON] 15000 гривнів і отримала від неї документи. Нотаріально посвідчити угоду купівлі-продажу, як то передбачено ст. 657 ЦК України, вони не намагались, а потім [PERSON] виїхала з області. Спілкуватися із позивачкою з приводу нотаріального посвідчення договору відмовляється. Відповідач в судове засідання не з»явилася, однак суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності, оскільки про місце і час слухання справи відповідачка повідомлена належним чином, через засоби масової інформації. Як свідчать представлені позивачем докази [PERSON] є належним власником будинку. Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повер\-нення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно через п'ять років з часу спли\-ву позовної давності. Позивачка довела, що з 1999 року вона проживає у будинку користуючись ним добросовісно і відкрито, що підтверджується паспортом її та чоловіка про їх реєстрацію за вказаною адресою. На ім.»я її чоловіка позивачки - [PERSON] відкриті рахунки на оплату постачання електроенергії, води, послуг телефонного зв»язку. З показань позивачки та свідка [PERSON] вбачається, що проживають і вільно володіють будинком більш 16 років. Дана обставина знайшла своє підтвердження також довідкою Рудницької селищної ради відповідно до якої позивачка проживає [INFO] з 1999 року по теперішній час, сплачує земельний податок та самооподаткування за цією ж адресою. Крім того, підлягають до задоволення вимоги позивача в частині визнання права власності на житло за набувальною давністю, оскільки відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Не встановивши обставин які б свідчили про відсутність можливості у позивачки набути право власності на набуте в законному порядку житло, суд визнає за нею таке право. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивачка звернулася з даним позовом і просила про визнання права власності на житло за набувальною давністю. Обгрунтували свої вимоги наступним. Стверджують, що в 1993 року вона із сім»єю вселилась в будинок № 35 по вул.. Миру (Котовського) в смт. Піщанка Піщанського району Вінницької області. Власниця житлового будинку [PERSON] бабка позивачки, яка померла 14.09.1993 року, мала намір подарувати даний будинок онуці, але не встигла зробити цього. Відповідач в судове засідання не з»явився, однак суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки про місце і час слухання справи відповідач повідомлений належним чином. Повідомив суд про свою згоду із позовними вимогами і просив про розгляд справи у своїй відсутності. Згідно із вимогами ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Як свідчать представлені позивачкою докази [PERSON] є належним власником будинку. Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повер\-нення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно через п'ять років з часу спли\-ву позовної давності. Позивачка довела, що з 1993 року вона із сім»єю проживає у будинку користуючись ним добросовісно і відкрито, що підтверджується письмовими доказами. На ім.»я чоловіка позивачки [PERSON] відкриті рахунки на оплату постачання електроенергії, води, послуг телефонного зв»язку. З показань позивачки вбачається, що вони проживають і вільно володіють будинком більш 20 років. Дана обставина знайшла своє підтвердження також довідкою Піщанської селищної ради відповідно до якої позивачка проживає по вул. Миру (Котовського) 35 в смт. Піщанка з 1993 року по теперішній час, сплачують земельний податок та самооподаткування за цією ж адресою. Користуються земельною ділянкою на якій розташоване житло. Крім того, підлягають до задоволення вимоги позивачки в частині визнання права власності на житло за набувальною давністю, оскільки відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Не встановивши обставин які б свідчили про відсутність можливості у позивачки набути право власності на отримане в законному порядку житло, суд визнає за нею таке право. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивачка звернулася з даним позовом і просила про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та права власності на придбане житло. Обгрунтувала свої вимоги наступним. Стверджує, що 10 липня 2012 року вона та [PERSON] уклали усний договір купівлі-продажу будинку, що розташований по [ADDRESS]. На виконання цього договору, [PERSON] передав їй будинок, а вона, прийнявши його, передала продавцю 45000 гривнів. Нотаріально посвідчити угоду купівлі-продажу, як то передбачено ст. 657 ЦК України, вони не намагались, а потім [PERSON] виїхав за межі області і з 2012 року до Піщанки не приїздив. Спілкуватися із позивачкою відмовився. Відповідачи в судове засідання не з»явилися, однак суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки добровільність вчинення угоди і свій намір на її здійснення сторони підтвердили письмовими розписками, наявними у справі, а представлені позивачем докази є підставними. об»єктивними, достатніми для визнання вимог обґрунтованими і їх задоволення. Як свідчать представлені позивачкою докази [PERSON] є належним власником будинку, який став предметом судового розгляду і мав право розпоряджатися і володіти ним на свій розсуд, в т.ч. продати. Так, виходячи з вимог ст. 218 ЦК України правочин, для якого законом встановлена його недійсність, у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, у разі спору може бути визнаний дійсним. Статтею 220 ЦК України передбачено, що коли сторони домовились про усі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний дійсним. У цьому разі наступне його нотаріальне посвідчення не вимагається. Аналізуючи представлені позивачем докази суд вважає, що сторони уклали договір та вчинили дії за яких він підлягає визнанню дійсним, оскільки він довів, що вчинення його було наміром обох сторін. Продавець передав майно покупцю, останній його прийнявши, у розрахунок за здійснену угоду купівлі-продажу, передав продавцю кошти в сумі 45000 гривнів. Таким чином 10 липня 2012 року сторони, в справі, вчинили договір купівлі-продажу будинку, який є дійсним. Мета здійсненої угоди була наміром сторін, при цьому вона не зашкодила будь яких інтересів, не порушила права, в т.ч. і відповідача. Крім того, підлягають до задоволення вимоги позивача в частині визнання права власності на придбане житло за угодою купівлі-продажу, оскільки відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Не встановивши обставин які б свідчили про відсутність можливості у позивачки набути право власності на придбане в законному порядку житло, суд визнає за нею таке право. Від сплати судового збору позивачку звільнено. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивачка звернулася з даним позовом і просила про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та права власності на придбане житло. Обгрунтувала свої вимоги наступним. Стверджує, що 15.10.2013 року вона та [PERSON] уклали усний договір купівлі-продажу будинку, що розташований по вул. Леніна 5 в с. Козлівка Піщанського району Вінницької області. На виконання цього договору, [PERSON] передала їй будинок, а вона, прийнявши його, передала продавцю 18000 гривнів. Нотаріально посвідчити угоду купівлі-продажу, як то передбачено ст. 657 ЦК України, вони не намагались, а потім [PERSON] виїхала за межі району і з 2013 року до Козлівки не приїздила. Стверджує, що приїздити не має змоги із-за погіршення стану здоров»я ([INFO]). Відповідач в судове засідання не з»явився, однак суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки добровільність вчинення угоди і свій намір на її здійснення сторони підтвердили письмовими розписками, наявними у справі, а представлені позивачем докази є підставними, об»єктивними, достатніми для визнання вимог обґрунтованими і їх задоволення. Як свідчать представлені позивачкою докази [PERSON] є належним власником будинку, який став предметом судового розгляду і мала право розпоряджатися і володіти ним на свій розсуд, в т.ч. продати. Так, виходячи з вимог ст. 218 ЦК України правочин, для якого законом встановлена його недійсність, у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, у разі спору може бути визнаний дійсним. Статтею 220 ЦК України передбачено, що коли сторони домовились про усі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний дійсним. У цьому разі наступне його нотаріальне посвідчення не вимагається. Аналізуючи представлені позивачем докази суд вважає, що сторони уклали договір та вчинили дії за яких він підлягає визнанню дійсним, оскільки він довів, що вчинення його було наміром обох сторін. Продавець передав майно покупцю, останній його прийнявши, у розрахунок за здійснену угоду купівлі-продажу, передав продавцю кошти в сумі 18000 гривнів. Таким чином 15.10.2013 року сторони, в справі, вчинили договір купівлі-продажу будинку, який є дійсним. Мета здійсненої угоди була наміром сторін, при цьому вона не зашкодила будь яких інтересів, не порушила права, в т.ч. і відповідача. Крім того, підлягають до задоволення вимоги позивача в частині визнання права власності на придбане житло за угодою купівлі-продажу, оскільки відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Не встановивши обставин які б свідчили про відсутність можливості у позивачки набути право власності на придбане в законному порядку житло, суд визнає за нею таке право. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивачка звернулася з даним позовом і просила про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та права власності на придбане житло. Обгрунтувала свої вимоги наступним. Стверджує, що 1 березня 2005 року вона та [PERSON] уклали усний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. На виконання цього договору, [PERSON] передала їй квартиру, а вона, прийнявши її, передала продавцю 20000 гривнів. Нотаріально посвідчити угоду купівлі-продажу, як то передбачено ст. 657 ЦК України, вони не встигли, оскільки [PERSON] [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим ВДРАЦС Піщанського РУЮ Вінницької області. Відповідач в судове засідання не з»явився, однак суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки добровільність вчинення угоди і свій намір на її здійснення сторони підтвердили письмовими розписками, наявними у справі, а представлені позивачем докази є підставними. об»єктивними, достатніми для визнання вимог обґрунтованими і їх задоволення. Як свідчать представлені позивачкою докази [PERSON] є належним власником квартири, яка стала предметом судового розгляду і мала право розпоряджатися і володіти нею на свій розсуд, в т.ч. продати. Так, виходячи з вимог ст. 218 ЦК України правочин, для якого законом встановлена його недійсність, у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, у разі спору може бути визнаний дійсним. Статтею 220 ЦК України передбачено, що коли сторони домовились про усі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний дійсним. У цьому разі наступне його нотаріальне посвідчення не вимагається. Аналізуючи представлені позивачем докази суд вважає, що сторони уклали договір та вчинили дії за яких він підлягає визнанню дійсним, оскільки він довів, що вчинення його було наміром обох сторін. Продавець передав майно покупцю, останній його прийнявши, у розрахунок за здійснену угоду купівлі-продажу, передав продавцю кошти в сумі 20000 гривнів. Таким чином 1 березня 2005 року сторони, в справі, вчинили договір купівлі-продажу квартири, який є дійсним. Мета здійсненої угоди була наміром сторін, при цьому вона не зашкодила будь яких інтересів, не порушила права, в т.ч. і відповідача. Крім того, підлягають до задоволення вимоги позивача в частині визнання права власності на придбане житло за угодою купівлі-продажу, оскільки відповідно до вимог ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Не встановивши обставин які б свідчили про відсутність можливості у позивачки набути право власності на придбане в законному порядку житло, суд визнає за нею таке право. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивачка звернулася з даним позовом і просила про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та права власності на придбане житло. Обгрунтувала свої вимоги наступним. Стверджує, що 20 грудня 2012 року вона та [PERSON] уклали усний договір купівлі-продажу житлового будинку та господарських споруд, що розташовані по [ADDRESS] Піщанського району Вінницької області. На виконання цього договору, [PERSON] передала їй будинок, а вона, прийнявши його, передала продавцю 21000 гривнів. Нотаріально посвідчити угоду купівлі-продажу, як то передбачено ст. 657 ЦК України, вони не встигли, оскільки [PERSON] [INFO] року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим ВДРАЦС Піщанського РУЮ Вінницької області. Відповідач в судове засідання не з»явився, однак суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки добровільність вчинення угоди і свій намір на її здійснення сторони підтвердили письмовими розписками, наявними у справі, а представлені позивачем докази є підставними. об»єктивними, достатніми для визнання вимог обґрунтованими і їх задоволення. Як свідчать представлені позивачкою докази [PERSON] є належним власником будинку, який став предметом судового розгляду і мала право розпоряджатися і володіти ним на свій розсуд, в т.ч. продати. Так, виходячи з вимог ст. 218 ЦК України правочин, для якого законом встановлена його недійсність, у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, у разі спору може бути визнаний дійсним. Статтею 220 ЦК України передбачено, що коли сторони домовились про усі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний дійсним. У цьому разі наступне його нотаріальне посвідчення не вимагається. Аналізуючи представлені позивачем докази суд вважає, що сторони уклали договір та вчинили дії за яких він підлягає визнанню дійсним, оскільки він довів, що вчинення його було наміром обох сторін. Продавець передав майно покупцю, останній його прийнявши, у розрахунок за здійснену угоду купівлі-продажу, передав продавцю кошти в сумі 21000 гривнів. Таким чином 20 грудня 2012 року сторони, в справі, вчинили договір купівлі-продажу будинку, який є дійсним. Мета здійсненої угоди була наміром сторін, при цьому вона не зашкодила будь яких інтересів, не порушила права, в т.ч. і відповідача. Крім того, підлягають до задоволення вимоги позивача в частині визнання права власності на придбане житло за угодою купівлі-продажу, оскільки відповідно до вимог ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Не встановивши обставин які б свідчили про відсутність можливості у позивачки набути право власності на придбане в законному порядку житло, суд визнає за нею таке право. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

Позивачка звернулася з даним позовом і просила про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та права власності на придбане житло. Обгрунтувала свої вимоги наступним. Стверджує, що 20 листопада 2013 року вона та [PERSON] уклали усний договір купівлі-продажу будинку, що розташований по вул. Садова 11 в смт. Піщанка Піщанського району Вінницької області. На виконання цього договору, [PERSON] передала їй будинок, а вона, прийнявши його, передала продавцю 120000 гривнів. Нотаріально посвідчити угоду купівлі-продажу, як то передбачено ст. 657 ЦК України, вони не намагались, а потім [PERSON] виїхала за межі області і з 2013 року до Піщанки не приїздить. Спілкуватися із позивачкою відмовляється. Відповідачка в судове засідання не з»явилася, однак суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності, оскільки добровільність вчинення угоди і свій намір на її здійснення сторони підтвердили письмовими розписками, наявними у справі, а представлені позивачем докази є підставними, об»єктивними, достатніми для визнання вимог обґрунтованими і їх задоволення. Як свідчать представлені позивачкою докази [PERSON] є належним власником будинку, який став предметом судового розгляду і мала право розпоряджатися і володіти ним на свій розсуд, в т.ч. продати. Так, виходячи з вимог ст. 218 ЦК України правочин, для якого законом встановлена його недійсність, у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, у разі спору може бути визнаний дійсним. Статтею 220 ЦК України передбачено, що коли сторони домовились про усі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний дійсним. У цьому разі наступне його нотаріальне посвідчення не вимагається. Аналізуючи представлені позивачкою докази суд вважає, що сторони уклали договір та вчинили дії за яких він підлягає визнанню дійсним, оскільки вона довела, що вчинення його було наміром обох сторін. Продавець передав майно покупцю, останній його прийнявши, у розрахунок за здійснену угоду купівлі-продажу, передав продавцю кошти в сумі 120000 гривнів. Таким чином 20 листопада 2013 року сторони, в справі, вчинили договір купівлі-продажу будинку, який є дійсним. Мета здійсненої угоди була наміром сторін, при цьому вона не зашкодила будь яких інтересів, не порушила права, в т.ч. і відповідача. Крім того, підлягають до задоволення вимоги позивача в частині визнання права власності на придбане житло за угодою купівлі-продажу, оскільки відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Не встановивши обставин які б свідчили про відсутність можливості у позивачки набути право власності на придбане в законному порядку житло, суд визнає за нею таке право. На підставі наведеного,

Outcome: approved