Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування приміщеннями в будинку [ADDRESS] . В позові зазначила, що вона придбала у власність житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.2019 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г., та зареєстрованому в реєстрі за № 1975. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30.10.2019 року проведено держану реєстрацію права власності на вказаний будинок за позивачкою, номер витягу № 186871242. Відповідач [PERSON] , який є сторонньою позивачу особою, зареєстрований в спірному будинку. Однак, ніколи в зазначеному будинку не проживав, своїх речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в належному позивачу житлі створює перешкоди у здійсненні ним права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому він просить про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідачів права користування будинком. Ухвалою суду від 29.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача за дорученням Дзюба О.В. до суду не з`явилася, надала письмове звернення, яке містить прохання про розгляд справи у її відсутності та про задоволення позову, а також надала згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився з невідомих причин. Заперечень проти позову не надав. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу належить право власності на житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 21.12.2018 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Хамулою Н.Г., та зареєстрованому в реєстрі за № 1975 (а.с.7-8). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30.10.2019 року проведено держану реєстрацію права власності на вказаний будинок за позивачкою, номер ви-тягу № 186871242 (а.с. 9). Відповідач [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку, що підтверджується довідками Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с.16, 20). Однак, фактично в ньому ніколи не проживав, своїх особистих речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачці будинку на користь позивачки, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Перебування [PERSON] на обліку в належній позивачці квартирі створює для неї перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У зв`язку з викладеним право позивачки, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний нею спосіб. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved