Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач КП «Водоканал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, в обґрунтування позову вказавши наступне. Відповідач мешкає в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , користується послугами КП «Водоканал», але оплату за послуги підприємства вносить не в повному обсязі, у зв`язку з чим, за період з 01.08.2008 по 31.12.2019 року утворилася заборгованість в розмірі 7095,80 гривень. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача на користь КП «Водоканал» заборгованість за спожиту воду і послуги каналізації у розмірі 7095,80 гривень та стягнути на його користь понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 гривень. Ухвалою суду від 12.03.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2020 року позов КП «Водоканал» задоволено. Ухвалою суду від 06.08.2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2020 року задоволено. Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2020 року скасовано, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень. 20.08.2020 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву .в якій [PERSON] проти задоволення позову заперечує посилаючись на відсутність у КП «Водоканал» ліцензії на проведення господарської діяльності, невірне нарахування за житлово-комунальні послуги та пропуск позивачем строку позовної давності. 26.08.2020 року в судовому засіданні від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача просить позов задовольнити в повному обсязі. 14.09.2020 року від відповідача надійшли заперечення на відзив. В судове засідання представник позивача не з`явилася, суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні 26.08.2020 представник позивача надав пояснення, що 21.04.2017 року НКРЕКП було переоформлено ліцензію на централізоване водопостачання та водовідведення, видану КП «Водоканал» на безстрокову, а тому твердження відповідача в цій частині безпідставні, щодо приладу обліку, то встановлений відповідачу прилад у встановлений строк відповідачем повірено не було, тому нарахування здійснюється відповідно до питомої норми водоспоживання з урахуванням пільги, яку має позивач 50% як член сім`ї загиблого. Щодо строків позовної давності, то вказав, що з вимогами до [PERSON] в наказному провадженні позивач не звертався, однак мало місце переривання строків давності, а тому просив задовольнити позов у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явилася, суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність без проведення фіксації судового процесу. У судовому засіданні 26.08.2020 року відповідач проти позову заперечувала. Вказала, що КП «Водоканал» не має ліцензії, а тому не вправі вимагати з неї сплату коштів. Крім того, вона має лічильник, а тому підстав для стягнення коштів відповідно до питомої норми водоспоживання немає. Повідомила, що не бажає надавати лічильник на повірку, оскільки він є її особистою власністю, а сплачувати за проведення платної повірки лічильника вона не повинна. Вважає, що КП «Водоканал» пропустив строк позовної давності. Вказала, що дійсно вона зверталася до суду раніше з позовом до позивача, однак їй було відмовлено безпідставно. Просила у задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.ст. 13, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про реєстрацію місця проживання від 11.03.2020 року (а.с.15). Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК УРСР, наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно, не пізніше за 10 число наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до яких входять послуги з водопостачання і каналізації. Згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 року «Про порядок оплати послуг за водопостачання та водовідведення», збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг на розрахунковий рахунок КП «Водоканал». Особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо фактично користується (чи є намір користуватися) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникають у споживачів з моменту користування цими послугами. Відповідачі мали змогу також відмовитися від отримання певних послуг по даній квартирі (відключення водопостачання холодної та гарячої води, водовідведення, теплопостачання, постачання газу, тощо), відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги»», так як не в змозі за них сплачувати належним чином, але не скористалися цією можливістю. Згідно довідки КП «Водоканал» та розрахунку заборгованості, за період з 01.08.2008 по 31.12.2019 року відповідач має заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення загальним розміром 7095,80 гривень (а.с. 8). Зазначений розрахунок позивача відповідачем не спростовано, заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини не надано, та не надано даних щодо повного погашення заборгованості. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази невиконання відповідачем своїх обов`язків по оплаті за надані послуги, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для стягнення заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Безпідставним є твердження відповідача щодо відсутності ліцензії на право проведення господарської діяльності в сфері централізованого водопостачання та водовідведення з огляду на таке. Відповідно до частини 6 статті 21 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначені у статті 7 цього Закону, які є чинними па день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк. Відповідно до Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор) є постійно діючим центральним органом виконавчої влади, який здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Відповідно до ст.17 Закону, для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор здійснює ліцензування видів господарської діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг, передбачених законом. 21.04.2017 р. НКРЕКП було винесено постанову № 522 «Про переоформлення ліцензії на централізоване водопостачання та водовідведення, виданої КП «Водоканал», якою постановлено переоформити ліцензію АГ №500067 на право провадження господарської діяльності з центрального водопостачання та водовідведення, видану КП «Водоканал» на безстрокову. Щодо доводів відповідача про наявність приладу обліку, то суд встановив наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2017 року, яке набрало законної сили 19.04.2018 року та постановою апеляційного суду Запорізької області від 19.04.2018 року встановлено, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] надаються КП «Водоканал» послуги з водопостачання та водовідведення, на її ім`я відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Актом технічного обстеження № 736 від 21.04.10р. підтверджено, що було здійснено обстеження водомірного вузла за вищевказаною адресою та встановлено, що КП «Водоканал» забезпечує абоненту подачу води через ввід діаметром 15 мм. на якому встановлено обліковий прилад марки КВ 1,5. В акті також зазначено, що наступний строк державної повірки водолічильника абонента ІІ квартал 2014р. У відповідності до пояснень свідка була неодноразово попереджена про необхідність здійснення періодичної повірки засобу обліку води у строк до 06.12.2015 року. Вказані відомості щодо необхідності здійснення повірки лічильника містяться у акті технічного обстеження від 06.11.2015 року, підписувати який [PERSON] відмовилася. Матеріали справи не містять будь-яких доказів того, що у вказаний термін [PERSON] зверталася до КП «Водоканал» з метою здійснення періодичної повірки засобу обліку води. Прилад обліку води позивача був знятий з абонентського обліку з 07.12.2015 року та нарахування за надані послуги водопостачання з цього часу здійснюються відповідно до питомої норми водоспоживання з урахуванням пільги, яку має позивача в розмірі 50 % (член сім`ї загиблого). Згідно ч.2 ст. 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (№113/98-ВР від 11.02.1998р., який діяв на дату закінчення міжповірочного інтервалу та в 2014-2015 рр.) передбачалося, що засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом ЦОВМ. Підприємства, організації та фізичні особи зобовязані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку. Тобто, відповідно до ч.2 ст.28 ЗУ «Про метрологію та метрологічна діяльність» (№113/98-ВР від 11.02.1998р.) саме позивач повинен був своєчасно подати засіб вимірювальної техніки на повірку. Відповідно до ст. 46 ЗУ «Про метрологію та метрологічна діяльність» (№113/98-ВР від 11.02.1998р.) фізичні особи, поміж іншого, сплачували метрологічні роботи, пов`язані із здійсненням на госпрозрахункових засадах усіх видів державного метрологічного контролю в т.ч. і повірку лічильників. Вказані обставини, а саме правомірність нарахування за нормою водоспоживання з урахуванням пільги, яку має позивач у розмірі 50% станом на час ухвалення судових рішень, встановленню в силу вимог ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Отже, судом встановлено, що до 06.11.2015 р. облік послуг здійснювався на підставі показань засобу обліку води, проте прилад обліку води не був наданий на повірку у встановлені строки, у зв`язку з чим 07.12.2015 року він був знятий з обліку, а нарахування з цього часу за надані КП «Водоканал» послуги здійснюється відповідно до питомої норми водоспоживання з урахуванням пільги яку має позивачка в розмірі 50 % (член сім`ї загиблого). А отже, доводи відповідача, що КП «Водоканал» не вірно нараховує заборгованість є необґрунтованими. Відповідач також стверджує, що об`єм спожитих послуг розраховує за показаннями засобу обліку води, що є також необґрунтованим. [PERSON] не зверталася до КП «Водоканал» з заявою взяття на абонентський облік повіреного засобу обліку холодної води, що вона також підтвердила у судовому засіданні 26.08.2020 р., повірку лічильника не здійснено, що визнано відповідачем, на облік лічильник відповідача поставлено не було. Тому в КП «Водоканал» відсутні підстави нараховувати за послуги з централізованого водопостачанню та водовідведення за показаннями засобу обліку. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за спожиту воду і послуги водовідведення відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по повному погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими . Разом із тим, [PERSON] до суду подано заяву про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 257 ЦК України визначений загальний термін позовної давності три роки. Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судом встановлено, що в порядку наказного провадження КП «Водоканал» до [PERSON] не звертався, вимоги до [PERSON] пред`явив за період з 01.08.2008 року по 31.12.2019 року до суду 03.03.2020 року. Відповідачем за цей період здійснювалося погашення як поточних платежів, так і платежів в погашення заборгованості неодноразово, що підтверджено відповідачем у судовому засіданні 26.08.2020 року. Так, з вимогами позивач до суду звернувся 03.03.2020 року, тобто з урахуванням строку позовної давності за три роки міг звернутися з вимогами про стягнення заборгованості з 03.03.2017 року. Разом із тим, у березні 2015 року [PERSON] було сплачено 110,00 грн в погашення минулої заборгованості та у квітні 2015 року сплачено ще 25,67 грн. в погашення минулої заборгованості, оскільки поточних нарахувань у цей період не було, тобто [PERSON] визнано борг за попередній період, отже з урахуванням визнання [PERSON] боргу у березні 2015 року перебіг строку позовної давності щодо вимог з березня 2012 року перервався і розпочався знову в силу ч.3 ст.264 ЦК України. У подальшому [PERSON] знов було здійснено платіж у розмірі 125,60 грн, що більше ніж нараховано поточного платежу в червні 2017 року, в межах трирічного строку, тобто знов перервано строк позовної давності, тобто з позовом до [PERSON] з урахуванням вищенаведеного останнього платежу у червні 2017 року, трирічний строк позовної давності спливав у червні 2020 року, а з позовом КП «Водоканал» звернулося до суду в межах трирічного строку з дня останнього визнання боргу [PERSON] - 03.03.2020 року. Отже, з урахуванням вищенаведеного судом застосовується позовна давність до вимог з 01.2008 року по 03.2012 року, в решті частині заборгованість підлягає стягненню з [PERSON] у розмірі 5841,60 грн. ( за період з 03.2012 по 31.12.2019 року нараховано 6267,03 грн. - сплачено 425,43 грн.) Відповідачем подано заява про застосування позовної давності, у зв`язку з чим, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, заявлених за період часу до березня 2012 року та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] з урахуванням строку позовної давності заборгованість в межах позовних вимог за період часу з березня 2012 року по 31.12.2019 року в розмірі 5841,06 грн., в іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Згідно п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» , від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до посвідченням серії [NUMBER] [PERSON] є інвалідом другої групи безстроково. Позивач КП «Водоканал» при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Таким, чином відповідач [PERSON] звільнена від сплати судового збору у всіх судових інстанціях як інвалід ІІ групи, а тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з неї в силу дії ст.141 ЦПК України компенсується позивачеві за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial