Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача та просить визнати недійсним рішення виконавчого комітету Бігунської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 10.09.1993 року №23а про передачу [PERSON] в приватну власність земельної ділянки площею ,24 га. для будівництва та обслуговування житлового будинку №38 по вул. Баскаківській в селі Бігунь Овруцького району Житомирської області мотивуючи тим, що вона є власником житлового будинку №38, який розташований в с. Бігунь по вул. Баскаківській Овруцького району Житомирської області, який успадкувала після померлої [PERSON]. Коли вона звернулась до виконкому Бігунської сільської ради із заявою про приватизацію земельної ділянки, то виявилося, що приватизувати нічого, оскільки рішенням виконавчого комітету Бігунської сільської ради від 10.09.1993 року №23-а земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку №38 по вул. Баскаківській в селі Бігунь Овруцького району передана в приватну власність [PERSON]. Вважає рішення виконавчого комітету Бігунської сільської ради Овруцького району від 10.09.1993 року №23-а недійсним та незаконним. Сторони в судове засідання не з»явилися. Позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач надав заяву про розгляд справи без участі їх представника, щодо задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку №38 по вул. Баскаківській в селі Бігунь Овруцького району Житомирської області, на підставі рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 21.11.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7-9). Належний позивачу житловий будинок розміщений на земельній ділянці загальною площею 0,24 га. Рішенням виконавчого комітету Бігунської сільської ради Овруцького району Житомирської міської ради №23-а від 10.09.1993 року, на підставі Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 15-92 « Про приватизацію земельних ділянок», зокрема, було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку №38 по вул. Баскаківській в селі Бігунь Овруцького району передано в приватну власність [PERSON] (а.с.10). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії І-ТП №258608 [PERSON] помер 23.12.2004 року (а.с.5). ВІдповідно до довідки виданої Бігунською сільською радою Овруцькуого району від 21.11.2016 року №1822, згідно витягу із господарської книги 1993 року на земельну ділянку яка вказана в даній книзі для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд площа 0,24 га. в селі Бігунь по вул.Баскаківська, 38 Овруцького району, була передана в приватну власність за рішенням виконкому даної ради від 10.09.1993 року за №23а на громадянина [PERSON], померлого 23.12.2004 року (а.с.12). Довідка видана Бігунською сільською радою Овруцькуого району від 27.09.2016 року №1475, свідчить про те, що [PERSON] по день смерті співмешканця [PERSON], який помер 23.12.2004 року постійно проживали разом в [INFO], вели спільне селянське господарство (а.с.11). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №17380406 від 05.02.20154 року видно, що позивач зареєстрував своє право власності на вказаний житловий будинок та є його власником, після померлої [PERSON] (а.с. 9). Ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачає, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Стаття 116 ЗК України встановлює, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. 2. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. 3. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. 4. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. 5. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Разом з тим, ч. 1 ст. 120 ЗК України передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до частини 1 статті 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси ( стаття 21 Цивільного кодексу України). Отже, обов'язковою умовою визнання акта недійсним у даному випадку є порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача у зв'язку з прийняттям відповідного акта органом місцевого самоврядування. Статтею 393 ЦК України передбачено, що власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади або органом місцевого самоврядування, має права вимагати відновлення того становища, яке існувало до видужання цього акта. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, суди повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК. У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними. За положеннями глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав визначених законом. У випадку визнання недійсним правочину може бути визнано недійсними і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved