Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

Позивач КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.05.2014 року у цивільній справі №127/5729/14-ц скасовано судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 04.04.2014 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання. Позивач є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Помешкання, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються позивачем. Згідно договору купівлі-продажу від 23.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №9608, зареєстрованого у КП «ВООБТІ» 08.09.2004 року та записаного в реєстрову книгу №288 за реєстровим №1077/27485, вищезазначена квартира [ADDRESS] належала відповідачу [PERSON] Відповідно до протоколу Вінницької філії ТОВ «ТД [PERSON]» №02-0154/12-1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 28.01.2013 року 28.01.2013 року було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], переможцем яких стала відповідач [PERSON] В послідуючому, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №43237998 від 03.09.2015 року 09.09.2013 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] було видано відповідачу [PERSON] свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та прийнято рішення про державну реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. А тому, зважаючи на вищевикладені обставини, власником зазначеної квартири в період часу з березня 2007 року по серпень 2013 року включно був відповідач [PERSON]; а з вересня 2013 року по даний час є відповідач [PERSON] Однак, позивач терпить збитки у звязку з відмовою відповідачів розраховуватись за надані послуги, в результаті чого у останніх виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 13\~737,05 грн., з них: до стягнення з відповідача [PERSON] підлягає сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період з жовтня 2007 року по серпень 2013 року включно, що становить 11\~582,82 грн., а з відповідача [PERSON] сума заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання за період з вересня 2013 року по серпень 2015 року включно, що становить 5\~690,67 грн. 12.02.2016 року у звязку з частковою оплатою відповідачем [PERSON] заборгованості, позивачем подано позовну заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за спожиті послуги централізованого теплопостачання у розмірі 1\~674,40 грн. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] змінені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив суд в задоволенні останнього відмовити у звязку з безпідставністю. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Помешкання, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються позивачем, що сторонами не заперечується. Згідно договору купівлі-продажу від 23.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №9608, зареєстрованого у КП «ВООБТІ» 08.09.2004 року та записаного в реєстрову книгу №288 за реєстровим №1077/27485, вищезазначена квартира [ADDRESS] належала відповідачу [PERSON] Відповідно до протоколу Вінницької філії ТОВ «ТД [PERSON]» №02-0154/12-1 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 28.01.2013 року 28.01.2013 року було проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], переможцем яких стала відповідач [PERSON] В послідуючому, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №43237998 від 03.09.2015 року 09.09.2013 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] було видано відповідачу [PERSON] свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та прийнято рішення про державну реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. У відповідності до системного аналізу Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальну послугу. Таким чином, споживачем житлово-комунальних послуг є як власник, так і наймач житла, а також всі, хто отримує ці послуги, проживаючи у конкретному приміщенні. Отже, з огляду на вищенаведене, відповідачі по справі є споживачами житлово-комунальних послуг за адресою: вул. Р. Скалецького, 11/24, а саме: в період часу з березня 2007 року по серпень 2013 року включно відповідач [PERSON]; а з вересня 2013 року по даний час відповідач [PERSON] Відповідно до п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та сплачувати дані послуги у строки, встановлені договором або законом. Однак, незважаючи на те, що між сторонами не було укладено письмового договору про надання житлово-комунальних послуг, суд вважає, що між ними склались фактичні правові відносини, оскільки відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження дії усної угоди оформляється квитанцією (розрахунковим документом). Згідно із статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов'язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги). Під таким розрахунковим документом слід розуміти квитанцію, яку щомісяця надсилає виконавець споживачам для оплати наданих їм житлово-комунальних послуг. Таким чином, підтвердженням наданої споживачу житлово-комунальної послуги є розрахункова квитанція. Таким чином, особа стає споживачем житлово-комунальних послуг при умові, якщо вона фактично користується (чи має намір користуватись) цими послугами. Обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту початку користування цими послугами. Згідно ч.1 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що кореспондується із ч.2 ст.68 ЖК УРСР, квартирна плата та плата за комунальні послуги нараховується та вноситься щомісячно. Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Незважаючи на те, що відповідачі отримували/отримують комунальні послуги нарівні з іншими мешканцями будинку, позивач терпить збитки у звязку з нерегулярною та не в повній мірі сплатою відповідачами житлово-комунальних послуг, в результаті чого за період з березня 2007 року по серпень 2013 року включно у відповідача [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 11\~582,82 грн., з них: 9\~720,78 грн. борг за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; 1\~034,14 грн. інфляційні; 827,90 грн. 3% річних. Натомість, за період з вересня 2013 року по серпень 2015 року включно у відповідача [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 1\~674,40 грн., з них: 1\~553,65 грн. інфляційні; 120,75 грн. 3% річних. Суд звертає увагу, що позивачем правомірно нараховано 3% річних та інфляційні втрати, оскільки відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А, у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у разі існування прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, що знайшло своє відображення також у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13. Отже, з огляду на вищенаведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач свої зобовязання по наданню житлово-комунальних послуг виконує, а відповідачі свої зобовязання по оплаті таких послуг виконують неналежним чином, а тому заборгованість у вищезазначеному розмірі підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Окрім того, не заслуговують на увагу думки та твердження відповідача [PERSON], як на підставу про відмову в задоволенні позову, про те, що останній з 19.09.1997 року зареєстрований та проживає за адресою: [INFO], а відтак не є споживачем житлово-комунальних послуг, оскільки саме відповідач [PERSON] в період часу з березня 2007 року по серпень 2013 року включно являвся власником зазначеної квартири, а відтак є таким, що отримував або мав отримувати житлово-комунальні послуги. До того ж, стягнення з відповідачів проводиться в межах загального (трирічного) строку позовної давності, так як згідно матеріалів справи такий строк переривався у звязку із зверненням 30.07.2009 року позивача до суду із позовом до [PERSON], який помер, однак проживав у зазначені квартирі, про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію (а.с.65), та у звязку із зверненням позивача до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за спожиті послуги, який було видано Вінницьким міським судом Вінницької області 04.04.2014 року та в послідуючому 19.05.2014 року скасовано (а.с.6). Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають ріні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Окрім того, судовий збір, понесений позивачем у розмірі 243,60 грн., також підлягає стягненню з відповідачів, а саме: з відповідача [PERSON] у розмірі 212,83 грн., а з відповідача [PERSON] у розмірі 30,77 грн., так як у відповідності ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved