Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 33% з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи із дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що з 07.10.2006 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народилася дитина [PERSON], [INFO]. 24 вересня 2009 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач перейшов проживати до своїх батьків. З того часу відповідач участі у вихованні та розвитку дитини не бере, коштів на утримання сина не надає, що ставить її у вкрай скрутне становище. Позивачка зазначає, що заробітну плату яку отримує вона не дає їй можливість повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвиток творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини, розвитку обдарувань. Неодноразові її прохання до відповідача про надання матеріальної допомоги залишилися без результативними. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Крім цього пояснила, що відповідач відмовляється сплачувати аліменти не дивлячись на те, що існує рішення суду яким з нього стягнуто аліменти на утримання дитини. На виконання цього рішення вона отримувала виконавчий лист, який нею було пред'явлено до виконання до ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві, востаннє вона відвідувала державного виконавця влітку 2014 року, тоді ж писала заяву про неотримання аліментів. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Як убачається зі свідоцтва про народження, сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивачка в заяві вказує, що відповідач матеріальної допомоги на дитину добровільно не надає, будь-яких інших утриманців [PERSON] немає, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 33 % з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи із дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Проте, як пояснила сама позивачка, з відповідача вже стягнуті аліменти за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частки від заробітку. Також у матеріалах справи міститься довідка-розрахунок заборгованості по аліментам № 33457 від 30.09.2009 року видана ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві, з якої убачається, що заборгованість нараховується за виконавчим листом № 2-791 від 22.04.2009 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини зі всіх видів заробітку щомісяця і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). З пояснень позивачки, вказаний виконавчий лист по даний час знаходиться на примусовому виконанні. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. За нормою ст. 192 СК України передбачено можливість звертатися до суду із відповідним позовом про зміну розміру аліментів, визначеного за рішенням суду у разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, чи погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Проте у вищевказаному позові [PERSON] не заявляються вимоги про зміну розміру аліментів та не зазначаються щодо цього докази. Отже, з урахуванням тих обставин, що з відповідача рішенням суду вже стягнуті аліменти на утримання дитини сторін по справі, заявлені вимоги про стягнення аліментів задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed