Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї баби [PERSON], померлої 18 грудня 2008 року, право власності на земельну ділянку, площею 6,25 га, розташовану в межах території Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказувала, що після смерті бабусі залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку через відсутність належним чином оформленого правовстановлюючого документу на майно оригінал державного акту був втрачений за невідомих обставин, а також в звязку з пропуском строку для прийняття спадщини. Посилаючись на те, що наданою копією державного акту підтверджується належність ділянки померлій, а строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причини, які полягали у складних особисто-сімейних обставинах, тому просила винести рішення про надання їй додаткового строку у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини та визнання за нею права власності на зазначену спадкову землю. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від них надійшли заяви з проханням розглядати справу без їх участі, а позов задовольнити. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 18 грудня 2008 року в смт. Первомайське Жовтневого району Миколаївської області померла громадянка [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина на рухоме та нерухоме майно, в тому числі на земельну ділянку, площею 6,25 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області. Ділянка належала їй на праві приватної власності відповідно до державного акту серії І-МК № 032081, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області 20 грудня 2009 року. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 9 листопада 2005 року секретарем Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області, за яким вона заповіла на випадок своєї смерті зазначену земельну ділянку онуці [PERSON], тобто позивачці в справі. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Позивачка відповідно до ст.ст. 1217, 1222, 1223, 1233 ЦК України є єдиною спадкоємицею за заповітом. Осіб, які мають право на обовязкову частку в спадковому майні, судом не встановлено. Згідно зі ст. 1270 ЦК України позивачка як спадкоємця повинна була в шестимісячний строк звернутися до нотаріальної контори або нотаріуса для прийняття спадщини, але пропустила його. На підставі ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З наданих доказів вбачається, що шестимісячний строк, передбачений законом для прийняття спадщини, вона пропустила через ряд сукупних особисто-сімейних обставин, а саме: 12 листопада 2008 року вона народила дочку [PERSON], 18 грудня того ж року померла бабуся, а потім вона сама захворіла, що підтверджується медичними документами. За такого суд вважає, що строк було пропущено з поважних причин, і є можливим визначити позивачці додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця. Крім того, нотаріус, окрім пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини також відмовила в оформленні спадщини на ділянку за заповітом в звязку з не підтвердженням належності ділянки спадкодавиці: оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку був втрачений за невідомих обставин. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку можлива за представлення правовстановлюючих документів, оформлених належним чином. В той же час земельна ділянка належала померлій [PERSON] за час її життя, що підтверджується як самим державним актом, який не скасований і є діючим, копія якого була надана суду, так і витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданої 4 червня 2015 року відділом Держземагенства у Жовтневому районі Миколаївської області. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що вказане майно належало за життя [PERSON] і після її смерті воно в порядку спадкування за заповітом, з врахуванням поважності пропуску строку для вчинення дій по прийняттю спадщини та надання додаткового строку для цього, має перейти до спадкоємиці за заповітом, тобто позивачці. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved