Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини. Позов обґрунтовує тим, що 9 березня 2018 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. У шлюбі в подружжя народилися дитина - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що подружнє життя з відповідачем не склалось склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Подружні відносини між ними фактично припинились, вони проживають окремо. Відповідач не бере участі у вихованні дитини, матеріальної допомоги на утримання не надає. Вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, примирення не можливе. З огляду на наведене, просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Стягувати із позивача на її користь кошти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, у розмірі 1 500,00грн. Крім того, просить стягувати з відповідача на своє утримання 1 500,00грн. до досягнення дитиною трирічного віку. Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 24 лютого 2021 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 23 листопада 2020 року у цивільній справі №161/12569/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та дружини скасовано, призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні у судовому засіданні. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях. Представник відповідача у судовому засіданні вказав, що позивач позовні вимоги визнає частково, не заперечує щодо розірвання та стягнення аліментів на утримання дитини, заперечував щодо стягнення аліментів на утримання дружини, мотивуючи тим, що у нього відсутня матеріальна можливість. Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 9 березня 2018 року, який зареєстрований у Луцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 239 (а.с.6). У сторін в шлюбі народилася дитина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом установлено, що позивач та відповідач не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, відповідач проживає окремо, а тому їх шлюб існує формально, між сторонами припинили існувати почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження - є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. За таких обставинах, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, та інтересам неповнолітньої дитини, а тому шлюб слід розірвати. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю, позивачкою по справі. Домовленості між сторонами щодо розміру аліментів на утримання дитини не досягнуто. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. Відповідач є працездатною особою, не надав належних та допустимих доказів щодо заборони працювати у зв`язку із захворюванням, на його утримані немає інших неповнолітніх чи малолітній дітей. Визначаючи розмір аліментів, суд врахував, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, потреби дітей, матеріальний стан позивача та відповідача, загальновідомі обставини про щоденну потребу дітей у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей. Cуд зауважує, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків обов`язку по утриманню дитину. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій у розмірі 1 500,00грн. щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту звернення до суду із позовною заявою - 07.08.2020р. та до досягнення дитиною повноліття. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд керується таким. Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач працює на посаді водія вантажного авто у ФОП [PERSON] . З огляду на викладене, враховуючі всі обставини справи, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, враховуючи інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення частково - у розмірі 1 000,00грн. щомісячно з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною 3-х річного віку. Згідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] , як учасник бойових дій (посвідчення учасника бойових дій від 03.07.2015р. серії [NUMBER] ), звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial