Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила усунути перешкоди у користуванні 21/100 частинами комунальної квартири [ADDRESS] шляхом позбавлення відповідача права користування вказаним житловим приміщенням. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона є власницею 21/100 частин комунальної квартири [ADDRESS], у вказаному житловому приміщення також зареєстрований [PERSON]. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням знятися з реєстрації, проте [PERSON] ігнорує її вимоги. Позивачка зазначала, що позбавлена можливості в повній мірі реалізувати своє право власності, у зв'язку з тим, що у вищевказаній квартирі зареєстрований відповідач. Позивачка в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суд подала заву про розгляд справи у її відсутності, просивши про задоволення позовних вимог. Відповідач до судового засідання не з'явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не подав. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідним ним правовідносини. Згідно договору купівлі - продажу від 15.10.2006 року [PERSON] придбала 21/100 частин комунальної квартир [ADDRESS], що також підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. За адресою: [ADDRESS] з 21.01.2009 року також зареєстрований [PERSON]. Зі свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 28.09.1999 року. За правилом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та своїми правами щодо предмету спору розпоряджається на власний розсуд. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основополжних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997р №475/57-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку», «Протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК,). Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням відповідно до угоди з власником. Зазначені висновки не суперечать нормам ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК, ст. 311 ЦК, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. За змістом ст.405 ЦК України, ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача в зазначеному будинку, порушує права позивача, як власника, на право володіння, користування та розпорядження зазначеною квартирою.

Outcome: approved