overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розміри 1000 гривень щомісячно до повноліття дитини. В позові вказала, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO]. З 19.10.2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. З лютого 2014 року позивачка разом із неповнолітньою дитиною мешкає окремо від відповідача, спільного господарства сторони не ведуть. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судове засідання позивачка не з'явилась - надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився - надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справі вважає, що позов підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] 19.10.2007 року було зареєстровано шлюб. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Відповідно зі ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України (далі за текстом СК України) батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. На теперішній час сторони мешкають окремо, неповнолітня дитина мешкає разом із позивачкою, що не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні та не підлягає додатковому доказуванню, відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З огляду на викладені положення діючого законодавства, з урахуванням конкретних обставин даної справи та позиції відповідача у справі, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісячно. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з [PERSON] судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина, [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно та до повноліття дитини, та стягнення коштів (аліментів) на своє утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною віку трьох років. У позові вказала, що з 25.04.2012 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу з відповідачем мають неповнолітню дитину - сина, [PERSON], [INFO]. У зв'язку із народженням дитини, вона не має змоги працювати. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання та на утримання дитини не надає. Позивачка у судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог. У судове засідання відповідач не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25.04.2012 року. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду. У відповідності зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина, [PERSON], [INFO], у розміри ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно та до повноліття дитини , але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідач працездатний, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на утримання позивачки кошти (аліменти) на її утримання у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною - сином, [PERSON], [INFO], віку трьох років. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 гривень на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON]на її користь аліментів на утримання повнолітньої доньки-[PERSON],[INFO], на період її навчання на денній формі в Маріупольському електромеханічному технікумі в розмірі ? частини усіх заробітків відповідача щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення донькою 23 років,оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає надавати матеріальну допомогу дочці у зв'язку з її навчанням,хоча стан його здоров'я та матеріальне становище дозволяє йому надавати таку допомогу,вказавши на таке. Вона з відповідачем з 1990 року перебувала у зареєстрованому шлюбі,який в 2009 році,відповідно до рішення Першотравневого районного суду Донецької області був розірваний. Від спільного шлюбу вони мають повнолітню доньку-[PERSON],[INFO],яка в теперішній час є студенткою 3-го курса Маріупольського електромеханічного технікума та навчається на денній формі,у зв*язку з чим потребує матеріальної допомоги. В судове засідання позивачка не з`явилася, до суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, свої позовні вимоги підтримує та просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, на період її навчання в розмірі ? частини усіх його заробітків щомісячно. Відповідач в судове засідання також не з'явився, теж надав до суду письмову заяву, у якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги позивачки визнає і не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дочки у розмірі ? частини усіх його заробітків щомісячно на час навчання дочки. У відповідності до вимог ст.ст.169, 197 ч.2 ЦПК України, суд розглядає справу без участі сторін, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази,що є в матеріалах цивільної справи,приходить до наступного. Так, дійсно позивачка з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі,який в 2009 році був розірваний.(а.с.5). Від спільного шлюбу сторони мають повнолітню доньку-[PERSON],[INFO](а.с.4),яка в теперішній час є студенткою 3-го курса Маріупольського електромеханічного технікума та навчається на денній формі,у зв*язку з чим потребує матеріальної допомоги.(а.с.7). Статтею 199 Сімейного кодексу України визначено,що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу» Таким чином,суд вважає що підстави для стягнення аліментів є, оскільки відповідач має змогу надавати допомогу на утримання доньки, проти чого він і сам не заперечує. Крім того, з відповідача потрібно стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення заробітної плати, в позовній заяві вказала, що з 04.04.1972р. по 05.01.2015р. вона працювала у відповідача на посаді інженера-технолога, що підтверджується копією трудової книжки. 05.01.2015р. згідно з наказом №3 від 05.01.2015р. трудові відносини з нею були припинені та вона з На момент звільнення, заборгованість відповідача по нарахованій їй заробітній платі складає 6355грн. 48коп. Вважає, що адміністрація порушила строки розрахунку з нею при звільненні, тому повинна сплатити їй заборгованість в сумі 6355,48грн. та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку заробітної плати у сумі 3936,90грн., допустивши негайне виконання. У судовому засіданні позивачка, підтримала позовні вимоги, просили їх задовольнити, заявивши клопотання про заочний розгляд справи. Представник відповідача заперечень проти позову не надав, у судове засідання його представник не з'явився, поважних причин неявки суду не повідомив, тому суд, у відповідності до ст.169 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу в його відсутності. Розглянувши матеріали справи, враховуючі пояснення позивачки, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного: позивачка була звільнена за згодою сторін, про що свідчить наказ підприємства наказом №3 від 05.01.2015р. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, відповідач повинен був призвести розрахунок з позивачкою не пізніше наступного дня. Однак відповідач свої обов'язки належним чином не виконав, заборгованість по заробітній платі не виплатив, згідно з довідкою №64 від 10.03.2015р. виданої позивачці (табельний номер [NUMBER] і.н.н. [NUMBER]) заборгованість відповідача перед позивачкою складала 6355,48грн. Відповідно до ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу, звільненому ним працівникові усіх сум, які повинні бути йому виплачені на день його звільнення, згідно з вимогами ч.1 ст.117 КЗпП України, роботодавець повинен виплатити цьому працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивачка підтвердила, що кількість днів затримки розрахунку становить 66 днів, її середньоденна заробітна плата становить 59грн. 65коп., просить стягнути на її користь середній заробіток за весь час Суд вважає, що позивачкою надані докази, передбачені нормами ЦПК України, для обґрунтування її позовних вимог, тому їх необхідно задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення заробітної плати, в позовній заяві вказала, що з 14.07.2001р. по 25.06.2009р. вона працювала у відповідача в відділі технічного контролю на посаді контролера зборки електричних машин, апаратів та приладів п'ятого розряду, що підтверджується копією наказу №23 від 11.07.2008р. та копією трудової книжки. 25.06.2014р. трудові відносини з нею були припинені та вона звільнилась за власним бажанням за ст.. 38 КЗпП України. На момент звільнення, заборгованість відповідача по нарахованій їй заробітній платі складала 6157грн. 91коп. На теперішній час адміністрація частково розрахувалась з нею, але заборгованість складає 5488грн.91коп. Вважає, що адміністрація порушила строки розрахунку з нею при звільненні, тому повинна сплатити їй заборгованість в сумі 5488,91грн. та моральну шкоду в сумі 5000грн., допустивши негайне виконання. У судовому засіданні позивачка та її представник, підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, заявивши клопотання про заочний розгляд справи. Представник відповідача заперечень проти позову не надав, у судове засідання його представник не з'явився, поважних причин неявки суду не повідомив, тому суд, у відповідності до ст.169 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу в його відсутності. Розглянувши матеріали справи, враховуючі пояснення позивачки та її представника, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного: позивачка була звільнена за власним бажанням згідно її заяви, про що свідчить наказ підприємства наказом №88 від 23.06.2014р. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. відповідач повинен був призвести розрахунок з позивачем не пізніше наступного дня. Однак відповідач свої обов'язки належним чином не виконав, заборгованість по заробітній платі не виплатив, згідно розрахункового листа позивачки (табельний номер1662 кат 13в і.н.н. [NUMBER]) заборгованість відповідача перед позивачкою складала 8191,91грн. Решту вимог позивачки, суд вважає не доведеною, оскільки позивачкою не надано жодних доказів з приводу спричинення їй моральної шкоди, а заявлений розмір 5000грн. є надмірним, та не відповідає вимогам чинного законодавства про працю. Позивачка не заперечувала, що звільнення відбулося за її власним бажанням поновлюватися на роботі вона не бажає, просить сплатити їй зароблені кошти. Суд вважає, що позивачкою не надано доказів, передбачених КЗпП України, на решту її вимог, тому в їх задоволені необхідно частково відмовити.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення заробітної плати, в позовній заяві вказала, що з 30.09.2008р. по 25.09.20214р. вона працювала у відповідача в відділі автоматизованої системи управління на посаді інженера-технолога, що підтверджується копією трудової книжки. 25.09.2014р. трудові відносини з нею були припинені та вона звільнилась за власним бажанням за ст.. 38 КЗпП України. На момент звільнення, заборгованість відповідача по нарахованій їй заробітній платі складала 7880грн. 98коп. На теперішній час адміністрація частково розрахувалась з нею, але заборгованість складає 6529грн.58коп. Вважає, що адміністрація порушила строки розрахунку з нею при звільненні, тому повинна сплатити їй заборгованість в сумі 6974,98грн. та моральну шкоду в сумі 8000грн., допустивши негайне виконання. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, заявивши клопотання про заочний розгляд справи. Представник відповідача заперечень проти позову не надав, у судове засідання його представник не з'явився, поважних причин неявки суду не повідомив, тому суд, у відповідності до ст.169 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу в його відсутності. Розглянувши матеріали справи, враховуючі пояснення позивачки, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного: позивачка була звільнена за власним бажанням згідно її заяви, про що свідчить копія трудової книжки з записом №25, наказ підприємства №101 від 25.09.2014р. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. відповідач повинен був призвести розрахунок з позивачем не пізніше наступного дня. Однак відповідач свої обов'язки належним чином не виконав, заборгованість по заробітній платі не виплатив, згідно розрахункового листа позивачки (табельний номер 0883 і.н.н. [NUMBER]) заборгованість відповідача перед позивачкою складала 7880,98грн. На теперішній час позивачка отримала від відповідача частину заборгованості, нарахована та не виплачена заборгованість по заробітній платі складає 6529,58грн. Решту вимог позивачки, суд вважає не доведеною, оскільки позивачкою не надано жодних доказів з приводу спричинення їй моральної шкоди, а заявлений розмір 8000грн. є надмірним, та не відповідає вимогам чинного законодавства про працю. Позивачка не заперечувала, що звільнення відбулося за її власним бажанням поновлюватися на роботі вона не бажає, просить сплатити їй зароблені кошти. Суд вважає, що позивачкою не надано доказів, передбачених КЗпП України, на решту її вимог, тому в їх задоволені необхідно частково відмовити.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення заробітної плати, та підзвітної суми витраченої на потреби інституту, в позовній заяві вказала, що згідно з наказом №8 від 28.02.12р. вона була прийнята на роботу в ПАТ «Проектний інститут «Запорізький Діпроелектро». На підставі рішення Наглядової ради інституту наказом від 28.02.2012р. вона була прийнята на роботу голови правління ПАТ «Поектний інститут «Запорізький Діпроелектро». На підставі особистої заяви, наказом №17 від 01.10.2013р. була звільнена з посади за згодою сторін ст.. 36 п.1 КЗпП України. На день звільнення відповідач мав заборгованість по виплаті їй заробітної плати та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки на загальну суму 19800,07грн., яку вона просить стягнути на свою користь. Крім просила стягнути з відповідача підзвітні суми, які вона витрачала на потреби інституту. Вважає, що адміністрація порушила строки розрахунку з нею при звільненні, тому повинна сплатити їй заборгованість в сумі 19800,07грн. допустивши негайне виконання. У судовому засіданні позивачка, підтримала позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник відповідача позов визнав частково, надав суду довідку про фактичну заборгованість по заробітній платі позивачки, проти стягнення підзвітної суми витраченої на потреби інституту заперечую, оскільки позивачка не зазначила суму та не надала доказів таких витрат. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного: позивачка була звільнена за згодою сторін згідно її заяви, про що свідчить наказ підприємства наказом №17 від 01.10.2013р. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. відповідач повинен був призвести розрахунок з позивачем не пізніше наступного дня. Однак відповідач свої обов'язки належним чином не виконав, заборгованість по заробітній платі не виплатив, згідно довідки відповідача №02/12-14/3бух від 02.12.2014р., наданої представником відповідача суду заборгованість відповідача перед позивачкою складає 19800,07грн. Решту вимог позивачки, суд вважає не доведеною, оскільки позивачкою не надано жодних доказів з приводу витрати нею підзвітних сум на потреби інституту. Позивачка не заперечувала, що звільнення відбулося за згодою сторін поновлюватися на роботі вона не бажає, просить сплатити їй зароблені кошти. Суд вважає, що позивачкою не надано доказів, передбачених КЗпП України, на решту її вимог, тому в їх задоволені необхідно частково відмовити.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача 150 000 грн, посилаючись на те, що між ними був укладений договір позики, згідно якого [PERSON] отримав зазначену суму, яку зобов'язувався повернути на її першу вимогу. Її неодноразові звернення до відповідача про повернення боргу залишилися без уваги. Оскільки добровільно повернути борг відповідач відмовляється, вона і змушена звернутися до суду. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини своєї неявки, в зв'язку з чим суд, за згоди позивачки, ухвалює заочне рішення. Позивачка надала заяву з проханням розглянути справу за своєї відсутності. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав: Так, згідно письмової розписки від 15.01.2011 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 150 000 грн., які той зобов'язується повернути на першу вимогу. (а.с.14). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, надані позивачкою докази вказують на те, що в даному випадку договір позики між сторонами був укладений в установленому законом порядку, тому він підлягає виконанню на умовах, що визначені ним. Таким чином позовні вимоги є обґрунтованими,відповідають закону,тому і підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на оплату судового збору. А тому,

Outcome: approved