Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивач Кредитна спілка «Народний кредит» 17.10.2017 р. звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Народний кредит» 99371 грн. 24 коп., з яких: борг по відсоткам за користування кредитом - 92075 грн. 88 коп., інфляційні збитки - 5863 грн. 56 коп., 3% річних - 1431 грн. 80 коп. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач Кредитна спілка «Народний кредит» посилається на наступне. Так, 25 квітня 2014 р. між КС «Народний кредит» та членом Кредитної спілки [PERSON] було укладено Кредитний договір № 8-140414/н, згідно якого Кредитна спілка надала їй кредит у розмірі 12000 грн. 00 коп., плата за користування яким (проценти) становить 65,7% річних, тобто 0,18% денних на суму залишку кредиту за кожен день користування. В якості забезпечення Кредитного договору, було укладено Договір поруки № 8-140414/н від 25.04.2014 р., згідно якого [PERSON] виступив поручителем та зобов'язався відповідати по зобов'язаннях [PERSON], що витікають із Кредитного договору № 8-140414/н від 25.04.2014 р. Підпунктом 1.1 Додаткової угоди до Кредитного договору № 8-140414/н від 25.04.2014 р. встановлено, що сторони домовились про зміну розміру фіксованої відсоткової ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, а саме у зв'язку із порушенням Графіку розрахунків Додатку №1 до Кредитного договору № 8-140414/н від 25.04.2014 р. в частині непогашення кредиту у проміжні строки, які становлять 30 календарних днів. За будь-яких умов у разі своєчасного ненадходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Плата за користування кредитом, протягом строку визнання його як кредиту з підвищеним ризиком, становить 365% річних, тобто 1% денних на суму залишку по кредиту. Як зазначає позивач, внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, 04.08.2015 р. Солом'янським районним судом м. Києва було винесено рішення у цивільній справі № 760/4538/15-ц за позовом КС «Народний кредит» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 25465 грн. 36 коп. та судового збору у розмірі 254 грн. 65 коп. Позивач посилається на те, що дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку). Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за Кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Як вказує позивач, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04.08.2015 р. набрало законної сили 26.10.2015 р. Відповідно до первісного позову про стягнення заборгованості з відповідачів, тіло кредиту становило 9651 грн. 56 коп., заборгованість по відсоткам - 10592 грн. 60 коп., штраф - 4825 грн. 78 коп., а пеня - 395 грн. 42 коп. Після набрання рішенням законної сили, в рахунок погашення боргу відповідачем було здійснено 4 (чотири) проплати на загальну суму 8624 грн. 58 коп. Таким чином, тіло кредиту не зменшилось та становить 9651 грн. 56 коп., а зобов'язання за договором не припинилися. Вказане рішення суду по сьогоднішній день невиконане. Позивач зазначає, що судом було встановлено, що кредит визнаний кредитом з підвищеним ризиком і відповідно почала застосуватись відсоткова ставка у розмірі 1% денних на суму залишку по кредиту, тобто, як вважає позивач, такий режим застосування відсоткової ставки продовжує діяти по сьогоднішній день, тому боржник зобов'язаний сплатити відсотки за весь період користування коштами , неохоплений рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10.12.2014 р., а саме з 01.03.2015 р. (дати написання позовної заяви) по 10.10.2017 р. Станом на 10.10.2017 р. борг по відсоткам за користування кредитом, відповідно до Кредитного договору № 8-140414/н від 25.04.2014 р., становить 92075 грн. 88 коп. Розмір інфляційних збитків та 3% річних становить 7295 грн. 36 коп., з яких: 5863 грн. 56 коп. - інфляційні збитки, 1431 грн. 80 коп. - 3% річних, які позивач просить стягнути з відповідачів. Крім того позивач просить стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 1600,00 грн. Представник позивача Кредитної спілки «Народний кредит» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи позивача було повідомлено належним чином. 27.02.2019 р. до суду від представника позивача надійшло клопотання, відповідно до якого представник позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує, а розгляд справи просить провести без участі позивача. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідачів до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує представник позивача. Суд, врахувавши подану заяву представника позивача про розгляд справи без участі позивача, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що 25 квітня 2014 р. між КС «Народний кредит» та членом Кредитної спілки [PERSON] було укладено Кредитний договір № 8-140414/н, згідно якого Кредитна спілка надала їй кредит у розмірі 12000 грн. 00 коп., плата за користування яким (проценти) становить 65,7% річних, тобто 0,18% денних на суму залишку кредиту за кожен день користування. В якості забезпечення Кредитного договору, було укладено Договір поруки № 8-140414/н від 25.04.2014 р., згідно якого [PERSON] виступив поручителем та зобов'язався відповідати по зобов'язаннях [PERSON], що витікають із Кредитного договору № 8-140414/н від 25.04.2014 р. Підпунктом 1.1 Додаткової угоди до Кредитного договору № 8-140414/н від 25.04.2014 р. встановлено, що сторони домовились про зміну розміру фіксованої відсоткової ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, а саме у зв'язку із порушенням Графіку розрахунків Додатку №1 до Кредитного договору № 8-140414/н від 25.04.2014 р. в частині непогашення кредиту у проміжні строки, які становлять 30 календарних днів. За будь-яких умов у разі своєчасного ненадходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Плата за користування кредитом, протягом строку визнання його як кредиту з підвищеним ризиком, становить 365% річних, тобто 1% денних на суму залишку по кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з неналежним виконання відповідачем зобов'язань за Кредитним договором №8-140414/н від 25.04.2014 р., КС «Народний кредит» звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04.08.2015 р., - позовом Кредитної спілки «Народний кредит» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Народний кредит» заборгованість по кредитному договору №8-140414/н від 25.04.2014 р. в сумі 25465,36 грн. Також стягнуто з відповідачів суму сплаченого судового збору - 254,65 грн. Рішення набрало законної сили 26.10.2015 р. Згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04.08.2015 р., яке набрало законної сили 26.10.2015 р., тіло кредиту становило 9651 грн. 56 коп., заборгованість по відсоткам - 10592 грн. 60 коп., штраф - 4825 грн. 78 коп., а пеня - 395 грн. 42 коп. Відповідно до фінансової довідки вих. № 674 від 17.10.2017 р. вбачається, що згідно виконавчого листа № 760/4538/15-ц від 03.12.2015 р. заборгованість [PERSON], [PERSON] складає 25720 грн. 01 коп., на користь Кредитної спілки «Народний кредит» було зроблено сплати на загальну суму 8624 грн. 58 коп., а саме: 11.08.2017 р. - 3342 грн. 19 коп.; 18.08.2017 р. - 254 грн. 65 коп.; 22.08.2017 р. - 2931 грн. 35 коп.; 28.09.2017 р. - 2096 грн. 39 коп. Станом на 10.10.2017 р. залишок суми заборгованості по виконавчому листу № 760/4538/15-ц від 03.12.2015 р. становить: 17095 грн. 43 коп. Звертаючись до суду з позовом, КС «Народний кредит» посилається на те, що дострокове присудження до виконання основного зобов'язання в натурі не тягне його припинення з дня набрання законної сили рішенням суду і не виключає стягнення процентів, пені та збитків, а також інших штрафних санкцій, передбачених угодою, до дня фактичного задоволення (повного розрахунку). Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за Кредитним договором у зв'язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Також позивач посилається на те, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04.08.2015 р. встановлено, що кредит визнаний кредитом з підвищеним ризиком і відповідно почала застосуватись відсоткова ставка у розмірі 1% денних на суму залишку по кредиту, тобто, як вважає позивач, такий режим застосування відсоткової ставки продовжує діяти по сьогоднішній день, тому боржник зобов'язаний сплатити відсотки за весь період користування коштами , неохоплений рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10.12.2014 р., а саме з 01.03.2015 р. (дати написання позовної заяви) по 10.10.2017 р. Станом на 10.10.2017 р. борг по відсоткам за користування кредитом, відповідно до Кредитного договору № 8-140414/н від 25.04.2014 р., становить 92075 грн. 88 коп. Розмір інфляційних збитків та 3% річних становить 7295 грн. 36 коп., з яких: 5863 грн. 56 коп. - інфляційні збитки, 1431 грн. 80 коп. - 3% річних, які позивач просить стягнути з відповідачів. Разом з тим, з такими висновками позивача суд не погоджується, виходячи з наступного. Однакове застосування закону забезпечує загальнообов'язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов'язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України). Частиною другою статті 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Тобто, за виключенням гарантії (стаття 562 ЦК України), лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені. Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов'язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов'язання. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Відповідно до п. 2.1 Кредитного договору №8-140414-н від 25.04.2014 р., укладеного мід КС «Народний кредит» та [PERSON], кредит надається строком на 24 фактичних місяців від дати отримання Позичальником кредиту. Згідно п. 2.3 Кредитного договору №8-140414-н від 25.04.2014 р., Позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку визначеного п. 2.1 цього Договору. Вимогами п. 5.4.3 Кредитного договору сторони погодили підстави для вимоги Кредитодавцем дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом. Згідно п. 10.1 Кредитного договору, строк дії цього Договору становить 60 фактичних місяців. Відповідно до п. 1.1 Договору поруки №8-140414-н від 25.04.2014 р., укладеного між КС «Народний кредит» та [PERSON], в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Поручитель поручився перед Кредитодавцем за виконання Позичальником обов'язку по зобов'язаннях члена кредитної спілки - [PERSON], що витікають із Кредитного договору №8-140414-н та Додаткового договору до Кредитного договору від 25.04.2014 р., укладеного між Кредитодавцем та Позичальником. Згідно п. 2.1 Договору поруки, відповідальність Поручителя настає у випадку, коли Позичальник не виконує та/або не належним чином виконує свої поточні зобов'язання за Кредитним договором №8-140414-н та Додатковим договором до Кредитного договору від 25.04.2014 р. Право звернення стягнення на майно Поручителя та Позичальника в повному обсязі несплачених суми кредиту, відсотків, санкцій та завданої шкоди виникає в день невиконання останнім сплати кредиту в цілому, невчасного і неповного виконання одного з періодичних платежів, а також інших обов'язків Позичальника, передбачених вищезазначеним Кредитним договором та Додатковим договором до Кредитного договору. Відповідно до п. 3.1 Договору поруки, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також коли Кредитодавець протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до Поручителя. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Умовами спірного кредитного договору встановлено, що плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою. Річна ставка переплати за кредитом на умовах дотримання Графіку розрахунків становить 33,75%. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення (п. 3.1 Кредитного договору). Річний процент становить 65,7% річних, тобто 0,18% денних на суму залишку кредиту за кожен день користування (п. 3.2 Кредитного договору). Згідно кредитного договору, у разі своєчасного ненадходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Плата за користування кредитом, протягом строку визнання його як кредиту з підвищеним ризиком, становить 365% річних, тобто 1% денних на суму залишку по кредиту. Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Також поряд із порукою, за своєю правовою природою акцесорним характером володіє і неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов'язання. Разом з тим, КС «Народний кредит» використала право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних їй відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] За результатами розгляду справи №760/4538/15-ц за позовом КС «Народний кредит» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, 04.08.2015 р. Солом'янським районним судом ухвалено рішення. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги КС «Народний Кредит». Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. У такому разі положення абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. При цьому, здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Суд вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов'язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов'язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення. Саме такі висновки містяться у постановах ВеликоїПалати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред'явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини сторін, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідачів суми боргу по відсоткам за користування кредитом в розмірі 92075 грн. 88 коп. є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Позивач також просить стягнути з відповідачів на його користь 3% річних та інфляційні втрати. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Враховуючи зазначене, а також ту обставину, що рішення суду про стягнення коштів відповідачами не виконано, суд приходить до висновку про наявність між сторонами грошових зобов'язань, які відповідачі не виконують, що дає підстави для стягнення на користь позивача інфляційних витрат за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов'язання, оскільки боржник зобов'язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми. Так як відповідачі не виконали зобов'язання за договором, тому суд вважає за можливе відповідно до ст. 625 ЦК України стягнути з відповідачів 3% річних в розмірі 1431,80 грн., та інфляційні втрати в розмірі 5863,56 грн. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial