Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є батьком неповнолітнього, [PERSON] , [INFO] . Оскільки відповідач проживає окремо від дитини, участі у його вихованні та утриманні не приймає, позивачка з посиланням на працездатність відповідача, який здебільшого підробляє на будівництві хоч і не офіційно, відсутності в нього інших утриманців, просила стягнути з нього щомісячно аліменти на утримання сина у розмірі 1700 грн. по досягненню сином повноліття. В судовому засіданні представник позивачки, [PERSON] позов підтримав та у своєму поясненні послався на обставини викладені у позовній заяві. Також додав, що оскільки відповідач допомогу на утримання сина не надає та всі витрати пов`язані з його утриманням несе позивачка. Тому, просив задовольнити вимоги позивачки. Відповідач будучі належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, однак останній надіслав на адресу суду відзив на позов, згідно якого частково визнав вимоги позивачки. Посилаючись на його скрутне матеріальне становище не заперечує проти сплати аліментів на утримання сина [PERSON] в сумі 1200 грн. щомісячно. Представник відповідача, [PERSON] , у судовому засіданні частково визнав вимоги позивачки та суду дав аналогічні пояснення наведені у відзиві на позов. Зауважив, що відповідач, постійної роботи не має, іноді підробляє різноробочим, тому і сплачувати аліменти в розмірі в якому просить позивачка відповідач не має можливості. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі встановив наступне. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , тобто сторони по справі (а.с.2 зворот). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України). Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вищенаведені норми законодавства перш за все зводиться до того, що утримання дитини по досягнення нею повноліття є обов`язком батьків. Судом встановлено та не оспорюється учасниками судового розгляду, що малолітній [PERSON] проживає з позивачкою, окремо від відповідача. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання дитини, то в межах заявлених позивачкою вимог за рішенням суду з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки аліменти на утримання дитини. Нормою ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого а нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Приймаючи до уваги, що на день розгляду справи судом не здобуто ніяких даних про те що відповідач працює та сама позивака у позовній заяві просить стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, то такі вимоги позивачки підлягають задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, дитини та відповідача. За вищевказаних обставин, з урахуванням встановленого законодавством обов`язку по утриманню дітей як матір`ю так і батьком, враховуючи вік дитини та пов`язане з цим розмір коштів потрібних на його утримання, а також працездатний вік сторін, зокрема відповідача суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивачки, стягнувши з відповідача на її користь аліменти на утриманні сина в розмірі 1200 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн.40 коп. На підставі ст.ст. 180-182, 184, 192 СК України,

Outcome: partial