Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивачка у судове засідання не з'явилася, надавши письмову заяву у якій уточнений позов підтримала у повному обсязі та просила пред'явлені вимоги задовольнити і стягнути з відповідача на свою користь грошову заборгованість, справу розглядати без її участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких обставин, зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 20 січня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позивачка передала грошові кошти в розмірі 12000,00 доларів США зі строком повернення через рік, а саме 20 січня 2013 року. Після чого, 29 травня 2012 року між сторонами було укладено новий договір позики у формі розписки, у відповідності до якого [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 4000,00 доларів США зі строком повернення через два місяця, а саме 29 липня 2012 року. Також, 12 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено черговий договір позики у формі розписки, у відповідності до якого позикодавцем ([PERSON].) передано боржнику грошову суму в розмірі 14000,00 доларів США зі строком повернення через шість місяців (дана позика була надана під заставу будинку, який належав [PERSON] на праві власності). Окрім того, 20 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено наступний договір позики у формі розписки, у відповідності до якого було надано грошову позику в розмірі 16500,00 доларів США зі строком повернення 20 січня 2014 року. Укладення вищевказаних договорів позики підтверджується відповідними розписками складеними власноруч [PERSON] від 20 січня 2012 року, 29 травня 2012 року, 12 грудня 2012 року та 20 жовтня 2013 року, що відповідає вимогам п.2 ст. 1047 Цивільного кодексу України. Стаття 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Щодо письмової форми правочину, стаття 207 ЦК України надає зазначає, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно вимог ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] [PERSON] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане виконкомом кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області 04 червня 2014 року) і грошові кошти, отримані від позивачки за договорами позики не повернув. Також, статтею 1047 ЦК України визначені вимоги до форми договору позики, а саме, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому спадкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зокрема, вимогами ст. 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Тобто, виходячи з положень наведеної норми, законодавець прямо покладає на спадкоємців обов'язок здійснити виконання зобов'язання перед кредитором спадкодавця шляхом одноразового внесення коштів та встановлює максимальний розмір вимог кредиторів, що зобов'язаний задовольнити кожен із спадкоємців і який прирівнюється до вартості майна, отриманого кожним із них в порядку спадкування, а також надає право кредитору звернутися до суду з позовом до спадкоємців про стягнення відповідної грошової суми, в разі їх відмови здійснити одноразовий платіж. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 листопада 2014 року на адресу Дніпропетровської районної Державної нотаріальної контори звернулась [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], а саме: житлового будинку та земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] і того ж дня, державним нотаріусом Дніпропетровського району була зареєстрована спадкова справа за №56754319. Крім того, з даної справи вбачається, що інший спадкоємець - [PERSON], 11 листопада 2014 року також звернулася до державного нотаріуса із заявою про відмову від належної їй частки спадщини за законом, що залишилася після смерті її батька - [PERSON], на користь [PERSON]. Так, згідно правового висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, за своєю правовою суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі ст. 1218, ч.3 ст.1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд, за позовом кредитора, накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі (ст. 1282 ЦК України). Зокрема судом встановлено, що на виконання вимог діючого законодавства [PERSON], 08 грудня 2014 року на адресу Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори було направлено вимогу про обов'язок спадкодавця [PERSON] та на даний час відповіді щодо розгляду зазначеної вимоги не надійшло і спадкоємцями жодних коштів їй не повернуто. Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи та виходячи з положень вищевказаних правових норм, заборгованість [PERSON], як єдиного спадкоємця після смерті боржника, перед [PERSON] за розписками від 20 січня 2012 року, 29 травня 2012 року, 12 грудня 2012 року та 20 жовтня 2013 року, станом на 02 березня 2015 складає 1 248 902 грн. 30 коп. (один мільйон двісті сорок вісім тисяч дев'ятсот дві грн. 30 коп.). За таких обставин, суд вважає позовні вимоги про стягнення суми боргу обґрунтованим та таким що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 3654,00 грн., сплачені нею при подачі позову.

Outcome: approved