Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач Новобілокоровицька селищна рада Олевського району Житомирської області звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про його виселення з квартири. Свої вимоги мотивує тим, що Новобілокоровицька селищна рада являється власником житлової квартири [ADDRESS]. Дана квартира була надана для проживання [PERSON], в якій останній проживав до своєї смерті [INFO]. Проте, в не приватизованій квартирі після його смерті залишився проживати син померлого [PERSON] з яким договір найму не укладався, однак продовжує самоправно займати житлове приміщення, звільнити його в добровільному порядку відмовляється. В зв'язку з чим позивач був змушений звернутись за захистом своїх прав та інтересів до суду. Представник позивача в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими і підлягають до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] знаходиться в комунальній власності Новобілокоровицької селищної ради, Олевського району, Житомирської області (а.с.10,11). Відповідно до ордеру №29 від 29.07.2010 року вказана квартира була надана в користування [PERSON] з відкриттям особистого рахунку. Наймач [PERSON] був зареєстрований та проживав в спірній квартирі з 2010 року по 2014 рік один і був знятий з реєстрації у зв'язку із смертю [INFO], відповідно до актового запису про смерть (а.с. 24). Відповідно до ст. 781 ЦК України договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача. Однак не зважаючи на припинення договору найму в дану квартиру вселився син наймача [PERSON]. Відповідно до повідомлень Білокоровицької селищної ради № 100, №80 від 28.08.2015 року, 01.07.2015 року, вбачається, що [PERSON] було повідомлено, що у зв'язку зі смертю основного квартиро-наймача квартири [ADDRESS] [PERSON] йому необхідно звільнити вищевказану квартиру. Незважаючи на неодноразові попередження, [PERSON] самовільно звільнити [ADDRESS], де проживав його батько відмовляється і в судовому засіданні мотивує це тим, що він вселився до спірної квартири як член сім»ї наймача квартири. Відповідно до ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з роз'ясненням п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже судом встановлено, що [PERSON] протягом часу проживання в оспорюваній, не приватизованій квартирі жив один, син [PERSON] в даному жилому приміщенні не приписаний і з наймачем спільного господарства не вів, особовий рахунок на нього не відкритий, до того ж він постійно проживає та зареєстрований в іншій квартирі за [ADDRESS], відповідно до ордеру №186 від 25.12.2001 року (а.с. 13), тому суд приходить до висновку, що відповідач не всилявсь у спірну квартиру як член сімї наймача отже і не набув права на жиле приміщення і зобов'язаний негайно звільнити приміщення, а в разі відмови - підлягає виселенню в судовому порядку. Оскільки згідно ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого житлового приміщення. Ст. 10 та ст. 11 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідач не надав жодних доказів які б спростовували доводи позивача. Виходячи з наведеного та оскільки відповідач незаконно займає вказане житлове приміщення та проживає в ньому без відповідної реєстрації, чим порушує законні права та інтереси позивача, а також перешкоджає вселенню до даної квартири інших громадян, що рахуються, згідно чинного законодавства, як такі, що потребують покращення житлових умов, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають до задоволення, оскільки представник позивача довів ті обставини на які посилалася як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: approved