Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача про розірвання шлюбу (а.с. 2-3). Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 17 листопада 1996 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від цього шлюбу мають чотирьох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Шлюбні відносини фактично припинені з 2012 року, спільне господарство не ведеться. Сторони проживають окремо. Таким чином, позивачка прийшла до висновку, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе і наполягає на розірванні шлюбу. У судове засідання позивачка та її представник не зявилися, але надали до суду заяви, в яких просили суд про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, але надав до суду письмову заяву, в якій просив суд про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги позивачки визнав в повному обсязі, на розірвання шлюбу з позивачкою згоден без надання строку для примирення. У звязку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, суд приймає визнання відповідачем позову, і вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з припиненням шлюбу між подружжям, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про одруження вбачається, що 17 листопада 1996 року Виконкомом Главанської сільської Ради народних депутатів Арцизького району Одеської області зареєстровано шлюб між сторонами, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 10 (а.с. 6, 7). Шлюб у сторін перший. Сторони мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 8, 9, 10, 11). З довідок № 1641 від 02.11.2016р., № 1694 від 21.11.2016р., виданих Виконкомом Главанської сільської ради Арцизького району Одеської області, вбачається, що діти проживають разом з матірю за адресою: с.Главані Арцизького району Одеської області, вул.28 Червня, буд. № 138 та знаходяться на її утриманні (а.с. 12, 13). Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 23 січня 2013 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання їх спільних дітей (а.с. 14). Відповідно до ч. ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно зі ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб носить формальний характер. Сторони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, спільно не проживають. Суперечок матеріального характеру, майнових претензій один до одного в них немає, спірне майно відсутнє. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася, подальше спільне проживання сторін і збереження їхньої родини неможливо, родина розпалася остаточно й шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України\~суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно зі ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про одруження у зв'язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище «Чулак». Позивачка не виявила бажання після припинення шлюбу змінити своє наявне прізвище на дошлюбне, про що зазначила у позовній заяві, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав після припинення шлюбу між сторонами змінювати прізвище позивачки. Відповідно до ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абз. 2 ч. 3\~ст. 115 СК України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 88 ЦПК України вимоги позивачки щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню, оскільки її позов задоволено та понесені витрати підтверджені відповідною квитанцією (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved