Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

Позивачка звернулася із позовом до суду, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 24.12.2010 року виконкомом Острівецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3. В позові вказала, що з відповідачем одружилися 24.12.2010 року шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Острівецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3. Від спільного проживання дітей у шлюбі не мають. Відповідно до ст. 55 СК України чоловік та дружина зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членам сімї на почуттях любові, поваги дружби, взаємодопомоги. Проте вони з відповідачем втратили взаєморозуміння та повагу, через те, що мають різні уявлення про побудову сімейних відносин та ведення спільного господарства. Протягом останнього часу він часто їздив на сезонні роботи, де знаходив собі інших жінок та зраджував їй в подружній вірності. Внаслідок чого вони відчужилися один від одного та втратили передбачені ст. 55 СК України сімейні цінності взаємну любов, дружбу та взаємодопомогу. В даний час кожен з них має власне коло спілкування і їхні інтереси взагалі не співпадають. Неодноразові спроби порозумітися та зберегти сімю не дали результату, а тому розірвання шлюбу є обдуманим кроком. Вони тривалий час не живуть шлюбним життям, а тому на розірванні шлюбу наполягає. В судове засідання позивачка не зявилася. До суду подала заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності. На розірванні шлюбу наполягає. Згідна на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання також не зявилася, хоча належно повідомлявся. Відповідно до ст.224 ЦПК суд може ухвалити заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти вирішення справи без присутності відповідача. Із матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти вирішення справи без присутності відповідача. Тому суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких підстав: в судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.12.2010 року виконкомом Острівецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3. Від спільного проживання сторони дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу являється те, що за останній час їхнього спільного проживання відповідач значно погіршив своє ставлення до позивачки як до дружини, між ними часто стали виникати безпідставні сварки ініціатором яких являвся відповідач, вони перестали любити один одного. Сторони між собою втратили взаєморозуміння та повагу, через те, що мають різні уявлення про побудову сімейних відносин та ведення спільного господарства. Протягом останнього часу відповідач часто їздив на сезонні роботи, де знаходив собі інших жінок та зраджував позивачці в подружній вірності. Сторони не проживають спільним сімейним життям, не ведуть спільно господарство. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, миритися з відповідачем не бажає. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки такий шлюб зберігати не доцільно. Подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки. За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому прізвище відповідачці після розірвання шлюбу слід залишити „Палагіцька. Виходячи із викладеного на підставі ст.ст. 110,112, 113 СК України та

Outcome: approved