Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до відповідачів [PERSON], [PERSON] із вказаним позовом в якому просив визнати договір б/н оренди нежитлових приміщень, укладений 4.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] недійсним. Визнати [PERSON] таким, що не має права користуватися нерухомим майном: нежилими приміщеннями ( в літері Б), що розташовані за адресою: [ADDRESS], загальною площею 1189,60 кв.метрів, до складу яких входять: приміщення з №1 по №35 (групи приміщень №1) першого поверху, площею 555 квардратних метрів; приміщення з №1 по №28 (групи приміщень №2) другого поверху 599,60 квадратних метрів. Крім того, просив виселити [PERSON] з належного на праві приватної власності вищевказаного нерухомого майна. Вирішити питання щодо стягнення з відповідачів судових витрат на користь позивача. В обґрунтування вказаних вимог посилається на те, що в забезпечення кредитного договору, а саме належного виконання ТОВ «Уксільгосппродукт» між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] 12.09.2008 був укладений іпотечний договір, відповідно до якого [PERSON] виступив майновим поручителем вказаного ТОВ «Уксільгосппродукт» та з метою забезпечення кредитних зобов»язань передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення [ADDRESS]. Однак, у зв»язку із договором про передачі Активів та Кредитних зобов»язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010 в межах виконання заходів, передбачених процедурою ліквідації ТОВ «Укрпромбанк» до позивача ПАТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами. За цей час рішеннями судів першої та апеляційної інстанції вказаний іпотечний договір був розірваний та здійснено продаж предмету іпотеки [PERSON] Однак, Верховний Суд України 18.05.2011 скасував всі попередні рішення та прийняв нове, яким відмовив [PERSON] в задоволенні позову про розірвання іпотечного договору. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 15.06.2012 постановлено провести поворот виконання рішення суду, а саме поновлено в Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна запису про обтяження іпотекою на підставі іпотечного договору від 19.02.2008 і цим самим відновлено правове становище Дельта банку в іпотечному зобов»язанні. 4.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди вказаних нежитлових приміщень, проте, на момент його укладання, вже діяв договір іпотеки від 19.02.2008 між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON], який не був виконаний, і згідно умов якого іпотекодавець зобов»язався не передавати предмет іпотеки в оренду без отримання на це попередньої письмової згоди Іпотекодержателя. Всупереч вказаному, відповідачі уклали між собою договір оренди, тим більше всупереч ч.2 ст.793 ЦК України не посвідчили його нотаріально, тобто не дотримались форми його укладення. Крім того, на даний час рішенням Апеляційного суду м.Києва від 10.10.2012 в рахунок погашення частини заборгованості ТОВ «Уксільгосппродукт» перед банком за кредитним договором №13/К-08 від 19.02.2008 звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за АТ «Дельта Банк» на нежилі приміщення [ADDRESS], а дії відповідачів порушують права позивача як власника вказаних нежитлових приміщень. До початку розгляду справи по суті, відповідно до вимог ст.31 ЦПК України, представник [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» , третя особа [PERSON] із позовними вимогами визнати укладений між [PERSON] та [PERSON] 4.06.2012 договір оренди нежилих приміщень за адресою: [ADDRESS] дійсним, а також зобов»язати відповідача, як правонаступника наймодавця по договору оренди від 4.06.2012, передати наймачу [PERSON] приміщення, зазначені у договорі. В обґрунтування зазначених вимог посилався на те, що на час підписання договору оренди не існувало ніяких перешкод для його укладання, оскільки державна реєстрація іпотеки спірного була відновлена тільки 18.09.2012, тобто після укладання спірного договору оренди майна. Крім того, на даний час представники Дельта Банку фактично зайняли всі спірні приміщення, а банк сам порушує чинне законодавство, оскільки до нього, як до нового власника перейшли всі права орендодавця, а він їх порушує і в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов»язань по договору оренди. В судовому засіданні представник позивача по первісному позову підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини, викладені в ній і просив їх задовольнити, а проти зустрічного позову заперечував. Представник відповідача [PERSON] проти первісного позову заперечував, а зустрічні позовні вимоги просив задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з»являвся, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомляв, заяви про розгляд справи у свою відсутність не направляв. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що 19.02.2008 між ТОВ «Український промисловий банк» та ТОВ «Уксільгосппродукт» укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 10000000 грн. (а.с.22-15). В якості забезпечення належного виконання вказаного кредитного договору між ТОВ «Уксільгосппродукт» та [PERSON] 19.02.2008 укладено іпотечний договір № 13/Zкіп-08, за вказаним договором в іпотеку банку було передано нерухоме майно: нежилі приміщення що розташовані за адресою: [ADDRESS], загальною площею 1189,60 кв.метрів, до складу яких входять: приміщення з №1 по №35 (групи приміщень №1) першого поверху, площею 555 квардратних метрів; приміщення з №1 по №28 (групи приміщень №2) другого поверху 599,60 квадратних метрів. Відповідно до Постанови Правління НБУ №235/БТ від 8.06.2010, а також на умовах Договору про передачу Активів та Кредитних зобов»язань Укрпромбанку на користь ПАТ «Дельта Банк», який був укладений 30.06.2010, в межав виконання заходів, передбачених процедурою ліквідації ТОВ «Укрпромбанк» та на підставі ст.ст. 512-519 ЦК України до позивача ПАТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 13/Zкіп-08 (а.с.15-21). Відповідно до вимог, передбачених ст.ст. 512-517, 651-654 ЦК України , а також ст.ст. 19,24 Закону України «Про іпотеку», зміна кредитора у зобов»язанні регулюється спеціальними законодавчими актами та не потребує згоди боржника чи іпотеко держателя на уступку кредитором прав вимоги на користь іншої особи. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 27.04.2010, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва 28.09.2010, був розірваний вищевказаний іпотечний договір №13/Zкіп-08 від 19.02.2008. За період знаходження справи в касаційному провадженні [PERSON] подав заяву про виключення запису про обтяження предмету іпотеки з Державного реєстру іпотек та з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, внаслідок чого предмет іпотеки, а саме спірні нежитлові приміщення були відчужені [PERSON], - проти вказаного факту сторони не заперечували. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі сторони або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Верховного Суду України від 18.05.2011 року всі раніше прийняті рішення, а саме рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 27.04.2010 та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 28.09.2010 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Український промисловий банк», ТОВ «Уксільгосппродукт» про розірвання договору іпотеки №13/Zкіп-08 - відмовлено (а.с.119-122). Вказаним рішенням суду касаційної інстанції було відновлено іпотечне обтяження на спірні нежитлові приміщення на той час вже на користь ПАТ «Дельта Банк» як зміненого кредитора, тому право відповідача на предмет іпотеки відновився з моменту його укладення, а саме з 19.02.2008. Адже відповідно до вимог ст.23 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що в разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотеко держателя до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування си правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного порядку спадкування си правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Враховую вищевказане, новий власник на той час предмету іпотеки [PERSON] прийняв на себе всі права та обов»язки іпотекодавця за іпотечним договором №13/Zкіп-08 від 19.02.2008. Перехід права власності на предмет іпотеки до [PERSON] не припиняє того обтяження, яке було встановлено на користь позивача у відповідності до умов іпотечного договору. Крім того, відповідно до положень ч.2 ст.3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент винесення рішення касаційною інстанцією, Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. Також, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16.06.2012, яка залишена в силі ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 11.07.2012, ухвалено провести поворот виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 27.04.2010, а саме поновити в Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна записи про обтяження іпотекою на підставі іпотечного договору від 19.02.2008 року. Таким чином, право ПАТ «Дельта Банк» на спірний предмет іпотеки, в тому числі і його статус іпотеко держателя, відновлені саме з моменту укладання іпотечного договору - з 19.02.2008 року (а.с.49, 61, 159-141-143, 144-150). Під час дії вищевказаного договору іпотеки №13/Zкіп-08 від 19.02.2008, між [PERSON] та [PERSON] 4.06.2012 року був укладений договір оренди нежитлових приміщень за адресою: [ADDRESS]. Вказаним договором іпотеки в п.3.1.2 зазначено, що іпотекодавець зобов»язаний не відчужувати предмет іпотеки у будь-який спосіб, та, зокрема, не передавати його в оренду без отримання попередньої письмової згоди на це іпотеко держателя (а.с.11-13). В свою чергу, норми ч.3 ст.12 Закону України «Про іпотеку» також передбачають, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. В даному випадку ТОВ «Укрпромбанк», як первісний іпотекодержатель, та АТ «Дельта Банк», як новий іпотекодержатель, ніякої згоди на передачу відповідної спірної нерухомості в оренду не надавали. У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно ч.1, ч.3, ч.5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Крім того, нормами ч.2 ст.793 КЦ України передбачено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Пунктом 9.1 договору оренди між відповідачами зазначено, що договір укладається строком на 3 роки з дня підписання сторонами акта приймання-передавання нежитлових приміщень. В даному випадку акт приймання-передачі нежитлових приміщень був підписаний 4.06.2012, як і сам договір оренди. Таким чином, при укладанні договору оренди нежитлових приміщень була недотримана нотаріальна форма договору. А згідно ч.1 ст.220 ЦК України, у разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним, а відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). При цьому, жодна із сторін не надала суду примірник договору оренди, який був би нотаріально посвідчений. За таких умов, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання договору оренди нежитлових приміщень що розташовані за адресою: [ADDRESS] укладений 4.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] - недійсним та про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання договору оренди від 4.06.2012 дійсним та зобов»язати ПАТ «Дельта Банк» передати [PERSON] приміщення, зазначені у договорі. Разом із тим, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні решти позовних вимог по первісному позову, а саме визнати [PERSON] таким, що не має права користуватися нерухомим майном: нежилими приміщеннями ( в літері Б), що розташовані за адресою: [ADDRESS], загальною площею 1189,60 кв.метрів, до складу яких входять: приміщення з №1 по №35 (групи приміщень №1) першого поверху, площею 555 квадратних метрів; приміщення з №1 по №28 (групи приміщень №2) другого поверху 599,60 квадратних метрів та виселити [PERSON] з належного на праві приватної власності вищевказаного нерухомого майна враховуючи наступне. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 10.10.2012 в рахунок погашення частини заборгованості ТОВ «Уксільгоспродукт» перед банком за кредитним договором №13/К - 08 від 19.02.2008 звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за АТ «Дельта Банк» на нежилі приміщення за адресою [ADDRESS]. Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на вказане нерухоме майно на підставі рішення Апеляційного суду м.Києва від 10.10.2012 було зареєстроване за АТ «Дельта Банк». Разом із тим, жодного належного і допустимого доказу того, що вказаним нежитловими приміщеннями (предметом іпотеки) на даний час користується [PERSON] і таким чином порушуються права власника майна, суду надано не було, тому позовні вимоги про виселення не підлягають задоволенню, крім того, доказів тому, що вказаний відповідач туди вселявся, також не надано і належним чином не доведено суду, а вимоги про визнання [PERSON] таким, що не має права користуватися нерухомим майном, не можуть бути задоволені, оскільки захист порушеного права позивача ПАТ «Дельта Банк» в даному випадку здійснюється шляхом визнання договору оренди недійсним. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення первісного позову в частині визнання недійсним договору оренди нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: [ADDRESS] укладений 4.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON], а також про відмову в задоволенні решти позовних вимог та зустрічного позову повністю. На підставі ст. 88 ЦПК України суд розподіляє судові витрати сторін. На підставі викладеного,

Outcome: partial