Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла її донька [PERSON] , після смерті якої відкрилася cпадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS] . Наголошує, що у встановлений законом строк вона не звернулася до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини після смерті доньки через погіршення її фізичного стану здоров`я та потреби у тривалому лікуванні. Вважає причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною. А тому просить визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася [INFO] після смерті її доньки [PERSON] , два місяці з дня набрання рішенням законної сили. Від відповідача по справі до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав та пояснив, що [INFO] померла [PERSON] , яка була його дружиною та донькою позивачки. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить домоволодіння [ADDRESS] . Указане нерухоме майно належало померлій на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 травня 2007 року. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла донькам відповідача - [PERSON] та [PERSON] . Спадкоємці за заповітом спадщину після смерті [PERSON] не прийняли, оскільки не зверталися до нотаріуса з відповідними заявами про прийняття спадщини. Зазначає, що позивачка своїм правом на прийняття спадщини у встановлений законом строк не скористалася, заяву про прийняття спадщини не подавала та спадщину після смерті своєї доньки не прийняла. Наголошує, що станом на час відкриття спадщини він постійно проживав разом зі спадкодавицею за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою про реєстрацію його місця проживання в Україні у Посвідці на постійне проживання. Заяву про відмову від прийняття спадщини після спадкодавця у строк встановлений ст. 1270 ЦК України, не подавав, а тому, на його, думку, відповідно до припису ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON] . Вважає себе єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті останньої. Крім того, вважає, що позивачка не навела у своїй позовній заяві жодних поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, а причини, які вона вказала, як підстави для поновлення такого строку, на його думку, не є поважними. А тому, просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що [INFO] померла донька позивачки - [PERSON] , після смерті якої відкрилася cпадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS] . Позивачка є спадкоємцем першої черги. Наголошує, що у встановлений законом строк вона не звернулася до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини після смерті доньки через погіршення її фізичного стану здоров`я та потреби у тривалому лікуванні. Вважає причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною. А тому просить визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилася [INFO] після смерті її доньки [PERSON] , два місяці з дня набрання рішенням законної сили. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що [INFO] померла [PERSON] , яка була дружиною відповідача та донькою позивачки. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить домоволодіння [ADDRESS] . Указане нерухоме майно належало померлій на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 травня 2007 року. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла його донькам - [PERSON] та [PERSON] . Останнім було відомо про існування заповіту на їхнє ім`я, однак вони свідомо не прийняли спадщину через віддаленість їхнього місця перебування. Зазначає, що його дружина тяжко хворіла п`ять років до моменту смерті і жодного разу позивачка не поцікавилася про стан здоров`я своєї доньки, участі у її житті не приймала. Позивачці достеменно було відомо з першого дня про смерть її доньки [PERSON] . Вважає, що позивачкою не наведено жодних поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що [INFO] померла [PERSON] , яка була дружиною відповідача та донькою позивачки. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить домоволодіння [ADDRESS] . Указане нерухоме майно належало померлій на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 04 травня 2007 року. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла донькам відповідача - [PERSON] та [PERSON] . Спадкоємці за заповітом спадщину після смерті [PERSON] не прийняли, оскільки не зверталися до нотаріуса з відповідними заявами про прийняття спадщини. А тому, на його думку, право на спадкування перейшло до спадкоємців за законом, якими на момент відкриття спадщини були відповідач та позивачка по справі. Позивачка своїм правом на прийняття спадщини у встановлений законом строк не скористалася, заяву про прийняття спадщини не подавала та спадщину після смерті своєї доньки не прийняла. У зв`язку з тим, що на момент смерті [PERSON] відповідач постійно проживав разом зі спадкодавицею за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою про реєстрацію його місця проживання в України у Посвідці на постійне проживання, посилається на ч. 3 ст. 1268 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Заяву про відмову від прийняття спадщини після спадкодавця, у строк встановлений ст. 1270 ЦК України, відповідач не подавав, а тому, відповідно до припису ч. 3 ст. 1268 ЦК України, є таким, що прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Таким чином, на його думку, відповідач є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після померлої [PERSON] . Крім того, підкреслив, що позивачка, будучи спадкоємицею, яка пропустила строк для прийняття спадщини, не зверталася до відповідача за отриманням від нього письмової згоди на подання заяви про прийняття спадщини та він такої згоди не надавав. Також вважає, що позивачка не навела жодних поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00023118519 від 12 червня 2019 року позивачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно з витягом зі свідоцтва про укладення шлюбу від 30 травня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3437, відповідач та [PERSON] 24 серпня 1998 року уклали шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище жінки було змінено на « [PERSON] - [PERSON] ». [INFO] відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13 червня 2019 року померла донька позивачки та дружина відповідача - [PERSON] , після смерті якої відкрилася cпадщина у вигляді домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 04 травня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3366 приватним нотаріусом Веліковим А.І. Відповідно до довідки Червонослобідської сільської ради, Черкаського району, Черкаської області № 767 від 19 листопада 2019 року на день смерті [PERSON] , крім померлої у домоволодінні [ADDRESS] був зареєстрований її чоловік - [PERSON] , який є відповідачем по справі, що також підтверджується довідкою № 55/14-09/01 Червонослобідської сільської ради від 20 лютого 2020 року та відміткою про реєстрацію місця проживання відповідача в Україні у посвідці на постійне проживання № [NUMBER] , виданої 08 жовтня 2015 року. Таким чином, відповідач фактично прийняв спадщину. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповідала [PERSON] та [PERSON] , які є доньками відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини, або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Як вбачається з інформації № 1583/01-16 від 05 липня 2019 року, наданої нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори, спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] не заводилася. Тобто, у встановлений законом шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини ніхто зі спадкоємців не звернувся до нотаріуса з метою прийняття спадщини. Як пояснив у судовому засіданні відповідач, його доньки не бажають приймати спадщину, оскільки їм не потрібен будинок у селі. Одна з них мешкає у Фінляндії, інша певний час проживала в Японії. Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст. 1261 Цивільного Кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так як спадкоємиці за заповітом спадщину після смерті [PERSON] у встановлений законом строк не прийняли, право на спадкування перейшло до потенційних спадкоємців за законом, якими на момент відкриття спадщини були позивачка та відповідач по справі. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного Кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки відповідач по справі був зареєстрований та проживав на день смерті разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , він фактично прийняв спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Натомість судом встановлено, що позивачка указаних вимог закону не дотрималася та після відкриття спадщини не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Крім того, позивачка будучи спадкоємицею, яка пропустила строк для прийняття спадщини, не зверталася до відповідача за отриманням від нього письмової згоди на подання заяви про прийняття спадщини. Позивачка вказує, що у встановлений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини через перебування на стаціонарному лікуванні. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з Постановою Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до виписок з медичної карти хворого Олександрівської клінічної лікарні м. Києва № 7500256, 7501615 позивачка перебувала в указаному закладі на стаціонарному лікуванні відповідно з: 14 січня 2018 року по 20 січня 2018 року та з 12 березня 2018 року по 23 березня 2018 року. Тобто, у період часу з дня смерті [PERSON] , померлої [INFO] , до спливу встановленого законом строку для подачі заяви про прийняття спадщини - 11 серпня 2018 року, перебування позивачки у лікарні на стаціонарному лікуванні тривало в загальному підсумку сімнадцять днів, що не позбавляло її можливості звернутися із зазначеною заявою до нотаріуса в інший період часу, до завершення встановленого законом строку з дня смерті спадкодавця. Крім того, як вбачається з наданих позивачкою довідок, у неї немає захворювань, пов`язаних з неможливістю пересування, з необхідністю стороннього обов`язкового догляду за нею. Крім того, позивачка мала можливість звернутися до нотаріуса за місцем свого проживання з метою направлення письмової заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] до нотаріуса Черкаської нотаріальної контори. У матеріалах справи відсутнє підтвердження звернення позивачки до нотаріуса з метою прийняття спадщини та отримання нею постанови про відмову нотаріуса у прийнятті такої заяви чи у видачі свідоцтва на спадкове майно, у зв`язку з пропуском нею строку для прийняття спадщини. Суд констатує, що прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, зокрема, що спадкоємець є таким, що спадщину не прийняв, якщо свідомо, за відсутності будь-яких перешкод своєчасно не вчиняв дії з прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття. Позивачкою не надано доказів на підтвердження поважності пропуску нею строку для прийняття спадщини з моменту її відкриття. Вона не була позбавлена можливості звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Об`єктивних причин, пов`язаних з непереборними, істотними труднощами для подачі такої заяви у позивачки не було. Тобто, позивачка своїм правом на прийняття спадщини у встановлений законом строк не скористалася, вона з власної волі не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті доньки, а тому пропустила такий строк без поважних причин з власних міркувань, відповідач заперечує проти визначення додаткового строку позивачці для звернення із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, у зв`язку з чим суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. На підставі викладеного, ст. 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed