Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивачка фізична особа-підприємець [PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування збитків. В обґрунтування позову вказує, що 17.09.2014 року між ФОП [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГІДРОПРОМ» було укладено Договір № 1709-492 про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом та відповідну Заявку до договору № 1709-492 від 17.09.2014 року. На виконання вказаних Договорів Експедитор зобов`язався організувати перевезення ввіреного йому відправником вантажу, а саме 480 водонагрівачів ЄВН. Разом з тим, зазначає, що того ж дня 17.09.2014 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] , було укладено разовий договір-заявку № УИВ-501 щодо надання послуг по перевезенню товарів. Предметом вказаного Договору є надання Перевізником/Експедитором ФОП [PERSON] , послуг по перевезенню вантажу за замовленням Замовника за маршрутом: Одеса - Дніпропетровськ, дата завантаження 17.09.2014 року, термін доставки 18.09.2014 року, вантаж: водонагрівачі до 10 т., вартість перевезення 4 300 грн., розрахунок після вивантаження, автотранспорт автомобіль ДАФ, державний номер вантажівки [NUMBER] , державний номер причепу/напівпричепу [NUMBER] , водій [PERSON] . В зв`язку з тим, що у позивачки власного автотранспорту для здійснення перевезення не було, вона надавала послуги експедитора, а всі послуги по перевезенню вантажів здійснювалися на підставі договору про надання послуг № 03-01/02-14 від 01.02.2014 року, який був заключений між нею та [PERSON] . Відповідно до договору про надання послуг № 03-01/02-14 від 01.02.2014 року, [PERSON] , як перевізник, надавав послуги по перевезенню вантажів на автомобілі ДАФ, державний номер вантажівки [NUMBER] , державний номер причепу/напівпричепу [NUMBER] . Згідно з довідкою УДАІ УМВС України в Черкаській області 13/14-4836 від 15.10.2015 року, станом на 18.09.2014 року, власником автомобіля ДАФ, державний номер [NUMBER] та причепу/напівпричепу державний номер [NUMBER] був [PERSON] . Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні 17.09.2014 року за формою № 1-ТН, була видана товарно-транспортна накладна № 7, відповідно до якої ТзОВ «ГІДРОПРОМ» передало, а водій [PERSON] прийняв вантаж, а саме: водонагрівачі ЄВН А-50 у кількості 180 шт., загальною вартістю з ПДВ 207 720 грн., водонагрівачі ЄВН А-80 у кількості 300 шт., загальною вартістю з ПДВ 367\~200 грн., про що свідчить його підпис на вказаній ТТН № 7 від 17.09.2014 року. Також, як видно з товарно-транспортної накладної № 7 від 17.09.2014 року замовником та вантажовідправником є ТзОВ «ГІДРОПРОМ», а автомобільним перевізником є [PERSON] та водій [PERSON] . 18.09.2014 року, під час виконання договору Перевезення, сталось займання причепу, який перевозив вантаж ТзОВ «ГІДРОПРОМ», згідно товарно-транспортної накладної №7 від 17.09.2014 року, про що, комісією: провідним інспектором Криворізького районного сектору ГУ ДСНС у Дніпропетровській області Думним А.М., та водієм [PERSON] , складено акт про пожежу. Згідно вказаного акту, місцем виникнення пожежі є гальмівна колодка, пожежею знищено причіп та водонагрівачі 300 шт., ймовірна причина пожежі перегрів гальмівних колодок причепу. Відповідно до того ж акту про пожежу, власником автомобіля ДАФ, д.н. [NUMBER] , д.н. причепу/напівпричепу [NUMBER] зазначений [PERSON] . 19.09.2014 року при прийнятті вантажу від перевізника вантажоотримувачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЛО», згідно ТТН № 7 від 17.09.2014 року та за актом пошкодження ТМЦ від 19.09.2014 року було встановлено факт прийняття лише 220 водонагрівачів із 480 водонагрівачів. Вказаний акт був підписаний водієм [PERSON] , представником вантажовідправника та представником вантажоотримувача. 30.10.2014 року між ТзОВ «ГІДРОПРОМ» та ФОП [PERSON] було укладено договір №1 про порядок погашення збитків за договором про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № 1709-492 від 17.09.2014 року, за умовами якого позивачка зобов`язалась погасити збитки за знищення 260 водонагрівачів, загальною вартістю 254 592 грн., у розстрочку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, а тому ФОП [PERSON] звернулася до Христинівського районного суду Черкаської області з позовом до ФОП [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 12.08.2016 року Христинівський районний суд Черкаської області залучив [PERSON] , у якості правонаступника ФОП [PERSON] , і рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 02.12.2016 року по цивільній справі № 706/596/15-ц за позовом [PERSON] (правонаступник [PERSON] ) до ФОП [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стягнуто: солідарно з фізичної особи-підприємця [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] збитки у розмірі 254 592 грн.; солідарно з фізичної особи-підприємця [PERSON] та [PERSON] , на користь [PERSON] стягнуто суму понесених витрат в розмірі 62\~055 грн. 12 коп. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 05.04.2017 року рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 02.12.2016 року по цивільній справі №706/596/15-ц скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] збитки в розмірі 254\~592 грн., а також судові витрати в розмірі 62 055 грн. 12 коп. Постановою Касаційного цивільного суду від 20.02.2019 року частково задоволено касаційні скарги фізичної особи-підприємця [PERSON] та [PERSON] : скасовано рішення Апеляційного суду Черкаської області від 05.04.2017 року в частині позовних вимог до фізичної особи-підприємця [PERSON] та ухвалено нове рішення у справі в частині позовних вимог до фізичної особи-підприємця [PERSON] , стягнувши з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] збитки в сумі 220 000 грн. Відповідно до\~п.\~80\~постанови Касаційного\~цивільного суду\~від 20.02.2019\~року матеріалами\~справи не\~встановлено договірні\~стосунки між\~позивачем та\~ [PERSON] \~щодо відповідного\~перевезення вантажу\~водонагрівачів,\~виникнення обов`язків\~ [PERSON] \~перед позивачем\~як перевізника.\~Також в\~постанові зазначено,\~що існування\~таких правовідносин\~між ФОП\~ [PERSON] \~та [PERSON] ,\~які передбачають\~відповідальність останнього\~як перевізника\~за завдання\~збитків ФОП\~ [PERSON] ,\~можуть бути\~окремою підставою\~для звернення\~ФОП [PERSON] \~до [PERSON] \~з відповідною вимогою, яка також може бути заявлена в судовому порядку, якщо [PERSON] порушує права та інтереси ФОП [PERSON] невиконанням такої вимоги. Таким чином, постановою Касаційного цивільного суду по даній справі чітко визначено про необхідність звернення ФОП [PERSON] до [PERSON] , як безпосереднього перевізника вантажу водонагрівачів. Також вказує, що постановою Апеляційного суду Черкаської області від 23.04.2019 року по цивільній справі №706/596/15-ц (провадження № 22-ц/793/555/19) стягнуто з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] збитки в сумі 34 592 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 3 445 грн. та судовий збір в розмірі 3\~234 грн. 97 коп. Таким чином, позивачка зазначає, що судами всіх інстанцій встановлений та не спростований учасниками справи розмір збитків у сумі 254 592 грн., за пошкоджені 260 водонагрівачів, які стягнуті з фізичної особи підприємця [PERSON] . Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Позивачка також вказує, що вона неодноразово зверталася до відповідачів, однак, вони не здійснюють жодних дій щодо відшкодування збитків за пошкодженні 260 водонагрівачів, а тому, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на її користь: збитки в сумі 254 592 грн.; збитки (додаткові витрати) в сумі 6 679 грн. 97 коп. та судові витрати. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.11.2019 року позовну заяву фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування збитків за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 23.12.2019 року представник відповідача [PERSON] адвокат Биченко І.Я. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, на яку позивачка посилається у своєму позові, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі\~виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, застосування вказаної норми у спірних правовідносинах допускається лише у разі реального відшкодування шкоди. У даному ж випадку доказів такого відшкодування суду не подано. Наявність свого права позивачка доводить винятково посиланням на судові рішення у справі № 706/596/15-ц, якими ця шкода присуджена до відшкодування з позивача на користь [PERSON] (як правонаступника ФОП [PERSON] ). Тому, до моменту фактичної виплати відшкодування жодного права на регрес у позивачки виникнути не може, зокрема у зв`язку з нерозривною пов`язаністю цього права із особою, яка відшкодувала шкоду, що була завдана іншою особою. Також просить врахувати, що присуджені до стягнення судові витрати, які пов`язані із розглядом іншої судової справи, не є збитками чи майновою шкодою у розумінні цивільного законодавства України. Щодо відсутності обов`язку відповідача [PERSON] відшкодувати збитки із названих у позові підстав, то зазначає, що за договором про надання послуг по перевезенню вантажів від 01.02.2014 року № 03-01/02-14, перевізником у ньому виступає саме відповідач [PERSON] , а [PERSON] у цьому договорі не є зобов`язаною стороною. Останній не перебував у договірних відносинах ані з позивачкою, як експедитором та замовником перевезення, ані з відправником (ТзОВ «ГІДРОПРОМ»). Таким чином, відповідач [PERSON] у спірних правовідносинах не є стороною договору перевезення вантажу, у розумінні приписів ст. 909 ЦК України, у зв`язку із чим не може нести відповідальності за втрату або нестачу вантажу, завдану замовнику при виконанні такого договору, оскільки, відповідно до ст. 924 ЦК України, таку відповідальність несе саме перевізник. Також вказує, що безпідставними є посилання позивачки на приписи ст. 1187 ЦК України, якою передбачений обов`язок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 4 Постанови пленуму ВВСУ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням). Основні ознаки\~джерела підвищеної\~небезпеки також\~наведено у\~п.\~4\~постанови Пленуму\~ВС «Про\~практику розгляду\~судами цивільних\~справ за\~позовами про\~відшкодування шкоди»\~від 27.03.1992\~року №\~6,\~відповідно до\~якого «джерелом\~підвищеної небезпеки\~належить визнавати\~будь-яку\~діяльність,\~здійснення якої\~створює підвищену\~імовірність заподіяння\~шкоди через\~неможливість контролю\~за нею\~людини, а також\~діяльність з\~використання,\~транспортування,\~зберігання предметів,\~речовин й\~інших об`єктів\~виробничого,\~господарського чи\~іншого призначення,\~які мають\~такі ж\~властивості.\~У даному\~ж випадку,\~займання вантажу\~не є\~прямим наслідком\~використання транспортного\~засобу за\~цільовим призначенням\~та не\~сталося унаслідок\~його безпосередньої\~дії внаслідок\~втрати контролю\~над ним\~людини.\~Навпаки,\~причина займання\~вантажу взагалі\~не встановлена.\~Акт про\~пожежу,\~складений 18.09.2014\~року інспектором\~ДСНС,\~містить імовірний\~висновок про її причину, як наслідок перегріву гальмівних колодок, а тому є припущенням. Разом з тим, про відсутність підстав для застосування щодо відповідача [PERSON] статті 1187 ЦК України також прямо зазначено у п. п. 80 та 84 постанови Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 706/596/15-ц і це судове рішення має преюдиціальне значення для спору, що вирішується у даній справі. Крім того, просить врахувати, що втрата вантажу, вартість якого вимагає відшкодувати позивачка, мала місце у вересні 2014 року, а вона звернулась до суду з даним позовом лише у липні 2019 року, тобто після спливу загального строку позовної давності. При цьому цей строк не переривався і не зупинявся з підстав, що визначені ЦК України. Тому, просив суд, у разі встановлення судом наявності підстав для захисту порушеного права позивачки, застосувати наслідки спливу позовної давності як підстави для відмови у позові. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси, занесеною до протоколу судового засідання від 06.02.2020 року, залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи [PERSON] . 10.02.2020 року позивачкою [PERSON] до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій остання вказує, що 18.09.2014 року, під час виконання договору Перевезення, сталось займання причепу СА77-19ХР, автомобіля ДАФ [NUMBER] , який перевозив вантаж ТзОВ «ГІДРОПРОМ» і комісією у складі провідного інспектора Криворізького районного сектору ГУ ДСНС у Дніпропетровській області Думного А.М. та водія [PERSON] складено акт про пожежу. Відповідно до вказаного акту, місцем виникнення пожежі є гальмівна колодка, пожежею знищено причіп д.н. СА77-19ХР, водонагрівачі 300 шт., ймовірна причина пожежі - перегрів гальмівних колодок причепу, тобто фактична несправність автомобіля. Вказані несправності робочої гальмівної системи виникли до дорожньо-транспортної пригоди та могли бути виявлені водієм перед виїздом, а тому за керування та експлуатацію транспортного засобу з несправною робочою гальмівною системою водій повинен був притягнутий до відповідальності згідно Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вважає, що своєчасне виявлення і усунення несправностей систем або елементів систем, які безпосередньо впливають на безпеку руху, таких як: гальмова система унеможливила виникнення пожежі через неналежний технічний стан транспортних засобів. Відповідно до ст. 33 «Про дорожній рух», технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством. Щодо застосування строків позовної давності, то позивачка зазначила, що в даному випадку останнє рішення суду, а саме постанова Апеляційного суду Черкаської області по цивільній справі №706/596/15-ц (провадження № 22-ц/793/555/19), якою стягнуто з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] збитки в сумі 34 592 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 3 445 грн. та судовий збір в розмірі 3\~234 грн. 97 коп., була винесена 23.04.2019 року. Після винесення вказаного рішення, позивачкою [PERSON] було розпочато відшкодування шкоди [PERSON] в 2019 році, що підтверджується наданими нею квитанціями. Отже, оскільки відшкодування [PERSON] згідно вказаного рішення суду розпочато в 2019 році, тому, строк позовної давності позивачкою не порушений. Відтак, на підставі викладеного позивачка вважає, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, підлягають відхиленню, оскільки його аргументи, наведені у відзиві на позов, є необґрунтованими та непереконливими. 03.08.2020\~року ухвалою\~Придніпровського районного\~суду м.\~Черкаси закрито\~підготовче провадження\~по цивільній\~справі №\~711/5723/19\~за позовом\~фізичної особи-підприємця\~ [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~третя особа:\~ [PERSON] про відшкодування збитків та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. В судовому засіданні представник позивачки ФОП [PERSON] адвокат Антонюк І.А. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі: стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ФОП [PERSON] збитки в сумі 254 592 грн.; збитки (додаткові витрати) в сумі 6 679 грн. 97 коп. та судові витрати, відповідно до заяви від 22.09.2021 року, орієнтовний розрахунок яких складає: 10\~000 грн. витрат на правничу допомогу і витрати на сплату судового збору в сумі 2\~612 грн. 72 коп. Щодо витрат на правничу допомогу, представник позивачки зазначила, що з підтвердженням понесення останньою таких витрат вони до суду звернуться пізніше. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Стойко А.Ю. просив відмовити в задоволенні позовних відносно [PERSON] з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Своїм правом подати письмовий відзив на позов відповідач [PERSON] також не скористався та такого відзиву (заперечень) не подав. В судове засідання третя особа [PERSON] не з`явився, хоча про дату, час та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 17.09.2014 року між ФОП [PERSON] (Експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГІДРОПРОМ» (Відправник) був укладений Договір № 1709-492 про надання транспортно-експедиційних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом та відповідну Заявку до договору № 1709-492 від 17.09.2014 року, відповідно до яких Експедитор зобов`язався організувати перевезення ввіреного йому відправником вантажу, а саме 480 водонагрівачів ЄВН (а.с. 13-14 том 1). Того ж дня, а саме 17.09.2014 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] , було укладено Разовий договір-заявку № УИВ-501 про надання послуг по перевезенню товарів, предметом якого є надання Перевізником/Експедитором ФОП [PERSON] послуг по перевезенню вантажу за замовленням Замовника за маршрутом: Одеса - Дніпропетровськ, дата завантаження 17.09.2014 року, термін доставки 18.09.2014 року, вантаж: водонагрівачі до 10 т., вартість перевезення 4 300 грн., розрахунок після вивантаження, автотранспорт автомобіль ДАФ, державний номер вантажівки [NUMBER] , державний номер причепу/напівпричепу [NUMBER] , водій [PERSON] (а.с. 15 том 1). Також судом встановлено, що 01.02.2014 року між ФОП [PERSON] (Експедитор) та [PERSON] (Перевізник) був укладений Договір про надання послуг № 03-01/02-14, зі строком дії до 31.12.2014 року, відповідно до умов якого [PERSON] , як перевізник, надавав послуги по перевезенню вантажів на автомобілі ДАФ, державний номер вантажівки [NUMBER] , державний номер причепу/напівпричепу [NUMBER] (а.с. 16). Згідно умов вказаного Договору Перевізник доручає Експедитору, а Експедитор за винагороду приймає на себе продаж послуг Перевізника по перевезенню вантажів на ринку послуг по м. Черкаси та території України, при цьому Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за цілісність та збереження вантажу. Автомобіль ДАФ, державний номер вантажівки [NUMBER] , [NUMBER] . Окрім того, відповідно до умов вказаного Договору, Перевізник зобов`язався забезпечувати цілісність вантажу і своєчасну доставку в термін, погоджений сторонами за допомогою Договору-заявки чи усної домовленості, а також контролювати силами водія транспортного засобу процес завантаження/розвантаження, включаючи поштучний перерахунок грузових місць, номенклатуру, сорт і вид вантажу, якість упаковки і порядок його розприділення в кузові (а.с. 16-18 том 1). 17.09.2014 року за товарно-транспортною накладною №7 ТзОВ «ГІДРОПРОМ» передало, а водій автомобіля ДАФ, д.н.з. [NUMBER] (причіп/напівпричіп) д.н.з. [NUMBER] [PERSON] прийняв вантаж, а саме: водонагрівачі ЄВН А-50 у кількості 180 шт., загальною вартістю з ПДВ 207 720 грн., водонагрівачі ЄВН А-80 у кількості 300 шт., загальною вартістю з ПДВ 367\~200 грн. для перевезення автотранспортом перевізника, про що свідчить підпис [PERSON] на вказаній ТТН №7 від 17.09.2014 року. Згідно вказаної товарно-транспортної накладної замовником та вантажовідправником такого товару було ТзОВ «ГІДРОПРОМ», а автомобільним перевізником [PERSON] , а водієм [PERSON] (а.с. 20-21 том 1). 18.09.2014 року, під час виконання разового договору перевезення від 17.09.2014 року, сталось займання автотранспорту перевізника (причепу), який перевозив вантаж ТзОВ «ГІДРОПРОМ», згідно товарно-транспортної накладної №7 від 17.09.2014 року, про що провідним інспектором Криворізького районного сектору ГУ ДСНС у Дніпропетровській області Думним А.М., та водієм [PERSON] складено акт про пожежу, згідно якого місцем виникнення пожежі є гальмівна колодка, пожежею знищено причіп та водонагрівачі 300 шт., ймовірна причина пожежі перегрів гальмівних колодок причепу (а.с. 26 том 1). 19.09.2014 року при прийнятті вантажу від перевізника вантажоотримувачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «АЛЛО» у місті Дніпропетровськ відповідно до ТТН №7 від 17.09.2014 року було отримано лише 220 водонагрівачів із 480 водонагрівачів, що підтверджено підписами водія [PERSON] та представника вантажоотримувача (а.с. 21 том 1). 30.10.2014 року між ТзОВ «ГІДРОПРОМ» та ФОП [PERSON] було укладено договір №1 про порядок погашення збитків за договором про надання транспортно-експедиторських послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом № 1709-492 від 17.09.2014 року, за умовами якого ФОП [PERSON] зобов`язалась погасити ФОП [PERSON] збитки за знищення 260 водонагрівачів, загальною вартістю 254 592 грн., у розстрочку, періодичними платежами. В подальшому ФОП [PERSON] звернулася до суду Христинівського районного суду Черкаської області із позовом до ФОП [PERSON] , як перевізника вантажу, та [PERSON] , як водія, про відшкодування збитків. 12.08.2016 року судом було залучено до участі в справі [PERSON] , як правонаступника ФОП [PERSON] . Зазначені обставини також встановлені рішенням постановами Апеляційного суду Черкаської області від 05.04.2017 року, від 07.05.2019 року та постановою Верховного Суду від 20.02.2019 року. За результатами розгляду справи, рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 02.12.2016 року у справі № 706/596/15-ц стягнуто з солідарно з ФОП [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] збитки в загальному розмірі 254\~592 грн. та судові витрати в сумі 62\~055 грн. 12 коп. В задоволенні позовних вимог щодо власника автомобіля ДАФ, д.н. [NUMBER] та причепу/напівпричепу [PERSON] [NUMBER] [PERSON] відмовлено. Рішенням Апеляційного суду від 05.04.2017 року рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 02.12.2016 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким стягнуто з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] 254\~592 грн. та судові витрати в розмірі 62\~055 грн. 12 коп. В задоволенні позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Постановою Верховного Суду від 20.02.2019 року рішення Апеляційного суду Черкаської області від 05.04.2017 року в частині позовних вимог до фізичної особи-підприємця [PERSON] скасоване та ухвалено нове рішення в частині позовних вимог до ФОП [PERSON] , стягнуто з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] збитки у сумі 220\~000 грн. Справу в частині решти позовних вимог до ФОП [PERSON] направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 05.04.2017 року в частині позовних вимог до [PERSON] і [PERSON] залишено без змін. Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 23.04.2019 року рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 02.12.2016 року скасоване та прийнято нову постанову у справі в частині позовних вимог до фізичної особи - підприємця [PERSON] , стягнуто з неї на користь [PERSON] збитків в сумі 34\~597 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3 445 грн. А також, додатковою постановою від 07.05.2019 року з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто судовий збір в сумі 3\~234 грн. 97 коп. Таким чином, рішеннями судів було встановлено факт сплати ФОП [PERSON] на користь ТзОВ «ГІДРОПРОМ» за Договором погашення збитків від 30.10.2014 року збитки в загальній сумі 254\~592 грн. та відповідно стягнуто з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь [PERSON] (як правонаступника ФОП [PERSON] ) збитки, завдані пошкодженням майна в загальній сумі 254\~957 грн. та судові витрати в загальній сумі 6\~679 грн. 97 коп. Також в судовому засіданні встановлено, що 08.07.2019 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір №0107 про порядок погашення збитків, відповідно до умов якого ФОП [PERSON] зобов`язалася сплатити [PERSON] суму збитків за знищення вантажу, а саме водонагрівачів ЄВН А-80 в кількості 260 штук, загальною вартістю 254\~592 грн., що сталося внаслідок виконання договору-заявки № УИВ-501 від 17.09.2014 року на перевезення вантажу автомобільним транспортом, а також суму судових витрат у розмірі 6\~679 грн. 97 коп., а останній зобов`язався прийняти оплату в порядку, строки та на умовах визначених договором. При цьому, сторони погодили графік здійснення платежів, який є невід`ємною часиною договору (а.с. 174 том 1). На виконання вищевказаного Договору ФОП [PERSON] сплатила [PERSON] 261\~271 грн. 97 коп., що стверджується актом про погашення збитків та витрат від 07.07.2020 року відповідними квитанціями, що містяться в матеріалах справи (а.с. 238-241 том 1). Положення глави 63 (Послуги. Загальні положення) ЦК України можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (частина друга статті 901 ЦК України). За своєю суттю відповідно до частини першої статті 901\~ЦК України договори перевезення та транспортного експедирування є договорами надання послуги. За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням (частина перша\~статті 929 ЦК України). Положення глави 65 (Транспортне експедирування) ЦК України поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються\~ЦК України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено ЦК України, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них (стаття 908 ЦК України). За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі (частина перша та друга статті 909 ЦК України). У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (частина друга\~статті 902 ЦК України). Перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу в розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини (стаття 924 ЦК України). Останнє кореспондує частині другій\~статті 1166 ЦК України. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (частина перша\~статті 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків (пункт 4 частини першої\~статті 611 ЦК України). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частини друга та п`ята\~статті 1187 ЦК України). Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша\~статті 906 ЦК України). Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (частина перша\~статті 541 ЦК України). Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим (частина перша\~статті 1190 ЦК України). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України). Відповідно до підпункту «б» пункту 3.1 разового договору перевезення від 17.09.2014 року ФОП [PERSON] взяла на себе зобов`язання забезпечувати збереження вантажу з моменту його прийняття для перевезення й до моменту його передачі в пункті призначення. Пункт 4 цього договору також передбачає відповідальність ФОП [PERSON] за доставку вантажу до місця призначення та збитки за можливі утрату або пошкодження вантажу. В свою чергу, гр. [PERSON] , уклавши договір про надання послуг від 01.02.2014 року № 03-01/02/14 з ФОП [PERSON] , як перевізник, зобов`язався направляти під завантаження автомобіль в технічно справному стані, а також забезпечувати цілісність вантажу і його своєчасну доставку, а у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором нести відповідальність визначену цим Договором та чинним законодавством (п.п. 4.1.3, 4.1.4, 5.1 Договору). Пунктом 5.6 вищевказаного Договору також визначено, що Перевізник несе повну матеріальну відповідальність за цілісність та збереження вантажу. Разом з тим, матеріалами справи не встановлено договірних стосунків між позивачкою ФОП [PERSON] та відповідачем [PERSON] щодо відповідного перевезення вантажу водонагрівачів, а також виникнення обов`язків [PERSON] перед позивачкою. Існування таких правовідносин між [PERSON] та [PERSON] , які передбачають відповідальність останнього як водія (винної особи) за завдання збитків [PERSON] можуть бути окремою підставою для звернення [PERSON] до [PERSON] з відповідною вимогою, яка також може бути заявлена в судовому порядку, якщо [PERSON] порушує права та інтереси [PERSON] невиконанням такої вимоги. Таким чином, саме [PERSON] несе перед позивачкою ФОП [PERSON] відповідальність, як перевізник вантажу водонагрівачів, відповідно до ч. 1 ст. 906, ст. 924, ч. 2 ст. 1166 ЦК України. В ході розгляду справи відповідач [PERSON] не скористався своїм правом надати письмові заперечення (відзив) проти позову та не довів існування факторів, які виключають його відповідальність за вказаним вище Договором. Разом з тим, суд зазначає, що постановою Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 706/596/15-ц також було встановлено існування правовідносин між ФОП [PERSON] та [PERSON] , які передбачають відповідальність останнього, як перевізника, за завдання збитків ФОП [PERSON] та можуть бути окремою підставою для звернення ФОП [PERSON] до [PERSON] з відповідною вимогою. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з матеріалів даної справи № 711/5723/19, а саме акту про погашення збитків та витрат, складеного 07.07.2020 року [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] , ФОП [PERSON] на користь [PERSON] були здійснені платежі за період з 11.07.2019 року по 24.04.2020 року на загальну суму вартості погашених збитків в розмірі 261\~271 грн. 97 коп. (а.с. 238 том 1). Вказане також стверджується відповідними квитанціями, що містяться в матеріалах справи (а.с. 239-241 том 1). Таким чином розмір збитків, які понесла позивачка ФОП [PERSON] становить 261\~271 грн. 97 коп. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1) право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; 2) регрес застосовується після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). За таких підстав та враховуючи, що позивачкою ФОП [PERSON] в судовому засіданні доведено належними та допустимими доказами її право звернення до відповідача [PERSON] з відповідною вимогою про відшкодування понесених нею збитків в результаті пошкодження майна при здійсненні його транспортування, а матеріали справи не містять підтверджень договірних стосунків між позивачкою та відповідачем [PERSON] , як водієм автомобіля ДАФ, державний номер вантажівки [NUMBER] , державний номер причепу/напівпричепу [NUMBER] , якими здійснювалось транспортування пошкодженого майна, не встановлено та не доведено учасниками спору, що [PERSON] діяв, як окремий надавач послуг безпосередньо позивачці в ланцюжку організації перевезення вантажу водонагрівачів, відповідно відсутні підстави для застосування до нього статтей 1187, 1191 ЦК України, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивачки ФОП [PERSON] завданих їй збитків в загальній суму 261\~271 грн. 97 коп. В задоволенні позовних вимог ФОП [PERSON] до [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. Щодо наслідків спливу строку позовної давності, про застосування яких просив представник відповідача [PERSON] у відзиві на позовну заяву від 23.12.2019 року, то вони не можуть бути застосовані, оскільки в задоволенні позову до [PERSON] судом відмовлено по суті. Щодо відшкодування судових витрат, то суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при\~зверненні до\~суду з\~даним позовом,\~який судом\~задоволений на всю суму завданих збитків, що заявлені в позові, а саме на 261\~271 грн. 97 коп., було сплачено судовий збір в розмірі 2\~612 грн. 72 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0.1405319123.1 від 11.07.2019 року (а.с.1 том 1). Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів, судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Оскільки позовні вимоги позивачки ФОП [PERSON] задоволені повністю за рахунок відповідача [PERSON] , сплачений нею судовий збір в розмірі 2\~612 грн. 72 коп. також має бути стягнутий в повному обсязі саме з відповідача [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial