Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивач КОНЦЕРН «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, посилаючись на те, що у період з 01.02.2014 року по 31.05.2020 року позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою її проживання: [ADDRESS] . Відповідач не оплатив дані послуги у встановлені законодавством строки. Станом на 24.06.2020 року заборгованість по сплаті наданих послуг складає 41 117,01 грн., тому позивач просить стягнути дану заборгованість з відповідача, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 2102 гривень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судовому засідання підтвердила, що має вищезазначену заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, при цьому просила застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог. Суд, вислухав пояснення відповідачки, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Відповідно до п.2.1 Статуту Концерну «Міські теплові мережі», основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] , останній належить Ѕ цієї квартири, та споживачем послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном «Міські теплові мережі» за вищевказаною адресою. Між сторонами по справі 09.04.2011 р. укладений договір про надання послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води за вищевказаною адресою, відповідно до якого відповідачка зобов`язання оплачувати надані послуги до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідачем в судовому засіданні визнано, що вона в порушення вимог вищезазначеного договору не своєчасно та не в повному обсязі здійснювала оплату за отримані вищезазначені комунальні послуги за період з01.02.2014 року по 31.05.2020 року , внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно розрахунком, наданого позивачем, становить 41 117,01 грн. Відповідач визнала дану суму заборгованості. Згідно ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилами ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. На підставі п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630, плата за надані послуги вноситься щомісячно. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача обгрунтовані. Вирішуючи заяву відповідачки про застосування до заявлених позовних вимог позовної давності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч. 3 і 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі та сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Згідно ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З розрахунку заборгованості (а.с.9) вбачається, що в період заборгованості з лютого 2014 р. по жовтень 2015 р. відповідачка повністю не оплачувала заборгованість по вищезазначеним послугам, при цьому в листопаді 2015 р. позивачці почала нараховуватись субсидія, якою погашалась як поточка оплата за послуги, так і частково погашалась сума заборгованості, яка виникла з лютого 2014 р. по жовтень 2015 р. Дана субсидія та її розподіл були прийняті відповідачем, відомостей про повернення суми субсидії державі матеріали справи не містять. Субсидія нараховувалась відповідачці до травня 2018 року. Також з жовтня 2016 р. відповідачка періодично частинами оплачували заборгованість по вищезазначеним послугам. Дані обставини вказують не те, що відповідачкою вчинялись дії, що свідчили про визнання нею вищезазначеної заборгованості, і позовна давність переривалась, тому заява відповідачки про застосування строку позовної давності до пред`явлених позовних вимог не може бути задоволена. З огляду на вищезазначене з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заявлена сума заборгованості за вищезазначений період. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved