Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивачка звернулася до Трускавецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів, яка мотивована тим, що 30 вересня 2000 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. За час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Оскільки з відповідачем через його поведінку не вдалося жити нормально, 02 жовтня 2003 року сторони шлюб розірвали. Вона з дитиною залишилася жити в себе у квартирі, а відповідач переїхав жити до своїх батьків у с. Орів Сколівського району, де живе по даний час, ніде не працює, перебуває на утриманні своїх батьків. Життям своєї дитини він зовсім не цікавиться, матеріально їй в догляді дитини та вихованні не допомагає. Відповідач ніде не працює, не мав коштів для сплати аліментів, тому вона не зверталася до суду з позовом про їх стягнення. На даний час син навчається, на його навчання необхідні значні грошові кошти. Відповідач здоровий, може працювати і заробляти кошти, хоча свідомо не хоче цього робити. Просить стягувати з відповідача в її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 700 грн. (сімсот) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав з наведених у ньому підстав, та додатково пояснив, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, він працездатний, його стан здоров'я дозволяє йому працювати. Його довірителька змушена зараз сама утримувати дитину, працювати задля забезпечення свого сина. Її доходів недостатньо, щоб забезпечити належний матеріальний достаток дитини. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно. Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (штрихкодовий ідентифікатор поштового відправлення 8261000055244), розписки про отримання судової повістки, відповідач щоразу був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. Вивчивши матеріали справи, зі згоди представника позивача суд ухвалив на підставі ст. 224 ЦПК України постановити рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] /арк. справи 7/, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] 02 жовтня 2003 року розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 60 відділом реєстрації актів цивільного стану Трускавецького міського управління юстиції /арк. справи 5/. Як вбачається зі свідоцтва про зміну імені від 05 травня 2006 року, [PERSON] змінила ім'я (прізвище) на «[PERSON]» /арк. справи 6/. На даний час неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач ніде офіційно не працює, має мінливий заробіток. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, матеріальний стан відповідача, зокрема те, що дитина здорова, знаходяться на утриманні матері, яка працює, стан здоров'я відповідача, те, що він є працездатним, та не має протипоказань щодо працевлаштування, не має на своєму утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 01 травня 2016 року прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років складає 1 531 грн., а з 01 грудня - 1689 грн. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача слід стягнути судові витрати, понесені позивачкою, до яких, у розумінні п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, належать витрати на правову допомогу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 88 ЦПК України слід стягнути судовий збір в дохід держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved