Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про зобов'язання [PERSON] та [PERSON] не чинити їй та членам її сімї перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні належної їй на праві власності 1\\3 частки житлового будинку розташованого в [ADDRESS], та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, які проявляються в тім, що останні фактично проживаючи у спірному будинку, самовільно змінили замки від вхідних дверей і таким чином унеможливили вільний доступ їй до виділених в натурі житлових кімнат та інших приміщень. 13.09.2016 року представник позивача уточнила позовні вимоги, а саме просила зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод її довірительці та членам її сімї в користуванні спірним майном шляхом забезпечення безперешкодного доступу до вказаного будинку та видачі дублікату ключів від вхідних дверей. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, мотивуючи обставинами викладеними у позовній заяві. Додали, що відповідачі категорично відмовилися надати ключі від вхідних дверей спірного будинку. Незважаючи на право власності 1\\3 частки будинку та реально виділених житлових кімнат і приміщень відповідачі безпідставно вимагають грошової компенсації за обладнання входу у свою частину будинку або облаштування іншого входу. За постійних сварок між сторонами, позивачка просить в судовому порядку вирішити даний спір. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, зазначають, що позивачка не надала відповідних доказів на обгрунтування своїх позовних вимог, а саме, що відповідачками чиняться перешкоди володіння та користування житловими приміщеннями та землею, належними позивачці. Просять в позові відмовити. Заслухавши сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вирішив, що позов підлягає частковому задоволенню. Спір витікає з цивільних правовідносин, що регулюється положеннями про право власності та житловим законодавством. Статтями 3,4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Городоцькою державною нотаріальною конторою 07.07.1998 року № 1-2139, зареєстрованому в Самбірському бюро технічної інвентаризації 21.07.1998 року [PERSON] є власником 1/3 цегляного житлового будинку, в якому є три жилі кімнати площею 47,9 кв.м. та кухня, і який знаходиться в [ADDRESS], з господарськими будівлями (а.с.2-3). Із довідки № 896 Мшанської сільської ради Городоцького району Львівської області від 12.07.2016 року, виданою [PERSON], вбачається, що будинок, в якому вона співвласник після зміни назв вулиць та нумерації будинків в [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до довідки № 89, виданої Мшанською сільською радою Городоцького району Львівської області від 12.07.2016 року [PERSON] є співвласником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], а також в її користуванні перебуває 0,22 га землі для обслуговування житлового будинку (а.с.8). Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до положень ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За положеннями ч. 3 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до житлового будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З ч. 1 ст. 355 ЦК України вбачається, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). З огляду на ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№8863/06) від 02.12.2010 р., встановив порушення ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло, останні були позбавлені процесуальних гарантій. Згідно даного рішення у контексті Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких проживають на законних підставах або які були у законному порядку встановлені, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є самою крайньою формою втручання у права на житло. На підставі ст.ст. 10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, судом встановлено, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] чиняться перешкоди [PERSON] у користуванні 1\\3 частки житлового будинку розташованого в [ADDRESS], та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку. Тому вимоги позивачки в частині зобов'язання [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні наведеними вище приміщеннями в спірному будинку та зобов'язання передати ключі від вхідних дверей зазначеного будинку слід визнати обгрунтованими та підлягаючими задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON] та [PERSON] судові витрати на користь держави, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, так як являється інвалідом першої групи.

Outcome: partial