Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивачка звернулася у суд з позовом до відповідача про надання дозволу на оформлення проїзних документів та виїзд дітей за кордон. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, сторони припинили шлюбні стосунки та протягом двох років разом не проживають. Вона має намір поїхати з дітьми за кордон для їх всестороннього розвитку та оздоровлення, однак відповідач відмовився надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дітей за межі України лише у її супроводі. Просила надати дозвіл на оформлення проїзних документів для поїздок за межі України неповнолітнім дітям - [PERSON] та [PERSON] без згоди батька та дозвіл на багаторазовий тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнім дітям - [PERSON] та [PERSON] у супроводі матері без згоди батька на період з 01.06.2017 р. доо 01.06.2018 р. Позивачка у судове засідання не з'явилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві позов визнав, проти його задоволення не заперечував, просив справу розглянути в його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Протягом двох років сторони шлюбні стосунки не підтримують та разом не проживають, неповнолітні діти залишились проживати з позивачкою, яка має намір поїхати з дітьми за кордон у туристичних та оздоровчих цілях, однак не змогла отримати від відповідача нотаріально посвідченої згоди на тимчасовий виїзд дітей за кордон та оформлення проїзних документів для поїздок за межі України неповнолітнім дітям. У відповідності до ч.2 ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Згідно вимог ч.1 ст.9, ч.2 ст.10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини; поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. У відповідності з вимогами ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 р. № 724), перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними; згідно пп.2 п.4 Правил виїзд дитини віком до 16 років за межі України у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. № 231 (у редакції постанови КМУ від 24.03.2004 р. № 380) оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків, справжність підпису яких засвідчена нотаріально; за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З урахуванням вказаних норм міжнародного права та національного законодавства, враховуючи встановлені обставини та інтереси неповнолітніх дітей сторін, закордонна поїздка яких лише сприятиме їх розумовому та духовному розвитку, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. На підставі наведеного, відповідно до ч.2 ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, ч.1 ст.9, ч.2 ст.10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ч.3 ст.313 ЦК України, ст.154 СК України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 р. № 724), п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. № 231 (у редакції постанови КМУ від 24.03.2004 р. № 380),

Outcome: approved