Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дітей, в якому просила визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з нею, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Позивачка надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі (а.с.56). Відповідач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с.55). Представник третьої особи Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради надав суду лист про розгляд справи без участі представника служби (а.с.54). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 31 травня 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 31 травня 2013 року, виданим Виконавчим комітетом Партизанської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області за актовим записом №08 (а.с.14). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим 29 серпня 2013 року Виконавчим комітетом Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис №23 від 29 серпня 2013 року (а.с.16) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим 09 червня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №56 від 09 червня 2015 року (а.с.15). Сімейно-шлюбні відносини між подружжям не склалися, тому рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року, шлюб укладений 31 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.17), внаслідок чого позиваса змінила своє післяшлюбне прізвище « [PERSON] » на дівоче « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу між сторонами неповнолітні діти залишились проживати разом з матір`ю [PERSON] , якою були створені всі належні умови для комфортного проживання, навчання, розвитку та лікування діток. Позивачка разом з дітьми проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи від 20.06.2017 року (а.с.18,19). Квартира на праві власності належить батьку позивачки [PERSON] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 13 грудня 2013 року посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкіним М.М. (а.с.33) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №14604765 від 13 грудня 2013 року (а.с.34). Угоди про місце проживання між сторонами не досягнуто, тому позивачка звернулася до суду з даним позов. Згідно характеристики Комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №267» Дніпровської міської ради №6 від 27 лютого 2019 року, [PERSON] відвідує комунальний заклад освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 267» Дніпропетровської міської ради, групу №8 «Пізнайко» з 26.05.2017 року по теперішній час (а.с.22). Окрім того, згідно характеристики Комунального закладу освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №267» Дніпровської міської ради №5 від 27 лютого 2019 року, [PERSON] відвідує Комунальний заклад освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №267» Дніпровської міської ради групу №3 «Вулик» з 13.08.2018 року по теперішній час (а.с.23). З характеристик вбачається, що діти виховуються в неповній сім`ї, де вихованням дівчат займається мати; матір цікавиться питаннями виховання дітей, проявляє інтерес до консультацій та рекомендацій вихователів, а також регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дітей в ДНЗ; з дитсадка дітей забирає [PERSON] [PERSON] працює у ТОВ «ШОКОЛОР» на посаді торговий представник, має самостійний стабільний дохід, що підтверджується довідкою про доходи від 04 квітня 2019 року №793/3-11 (а.с.29). Зарекомендувала себе позитивно як фахівець, що підтверджується характеристикою №794/3-11 від 04 квітня 2019 року (а.с.30). [PERSON] на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що підтверджено сертифікатами (а.с.27,28). [PERSON] неодноразово зверталася до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, де просила прийняти заходи стосовно свого колишнього чоловіка [PERSON] , який погрожував їй фізичною розправою. Працівниками поліції була проведена профілактична бесіда з [PERSON] . Згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №58283598 від 05 лютого 2019 року (а.с.20) з [PERSON] стягуються аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для однієї дитини до досягнення повноліття. Заборгованість станом на 01 лютого 2019 року становить 7006,66 грн. (а.с.21). На засіданні комісії з питань захисту прав дитини батько [PERSON] повідомив, що не заперечує про постійне місця проживання доньок разом з матір`ю, однак просив, щоб мати дітей не чинила перешкод у спілкуванні з доньками. Зі слів батька він має намір піти на примирення з матір`ю дітей. Зі слів [PERSON] вона не заперечує проти спілкування батька з дітьми, і в подальшому не буде чинити перешкод. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько й мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Згідно вимог ст.ст. 7, 155 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя», роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де вказано, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. За висновком Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання малолітніх дітей, комісія вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.43-46). Батько дітей [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання дітей разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вирішуючи справу по суті, суд також керується правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові №486/706/16-ц (провадження №61-23711св18) від 19.09.2018 року, згідно якої при визначенні місця проживання дитини судам необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§100). Згідно ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Так, враховуючи вік неповнолітніх дітей, які на день ухвалення судового рішення не можуть дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання малолітніх дітей з матір`ю, яка фактично проживає з ними, буде відповідати саме інтересам дітей, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання неповнолітніх дітей, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також, що в інтересах дітей є турбота та підтримка саме з боку матері, суд надав першочергове значення та оцінку саме найкращим інтересам дітей, врахувавши обставини спору (правова позиція Верховного Суду провадження №61-23711св18 від 19.09.2018 року), суд вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з матір`ю [PERSON] . Крім того, суд зауважує, що батько дітей [PERSON] , у разі визначення місця проживання дітей з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, прояві турботи відносно дітей та участь у вихованні діток і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дітей [PERSON] щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. З огляду на вищевикладене, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дітей підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved