Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної неповнолітньої доньки сторін [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2 000, 00 грн щомісяця до досягнення нею повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову вказано, що сімейне життя не склалося, вже більше 6 років сторони проживають окремо. В 2014 році між позивачкою та відповідачем була укладена усна угода в якій сторони домовились, що відповідач у добровільному порядку буде сплачувати кошти на утримання спільної дитини. Однак, з липня 2020 року по теперішній час, [PERSON] почав порушувати дану угоду. В зв`язку з чим позивачка змушена звернутись до суду з цим позовом. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Оскільки, на час розгляду справи в суді, відповідач офіційно не працевлаштований просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки в твердій формі, в розмірі 2000,00 грн., позивач вважає таку суму посильною для відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи. Своїм правом на відзив на позовну заяву не скористався. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] , факт чого посвідчено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26 лютого 2013 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новгород-Сіверського районного управління юстиції, за актовим записом № 17. Дитина зареєстрована та проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] . Донька знаходиться на утриманні у позивачки. Відповідач має нерегулярний дохід. Його дохід позволяє надавати матеріальну допомогу своїй неповнолітній дочці [PERSON] . Зі слів позивачки у відповідача крім доньки інших осіб на утриманні не має. Положеннями статті 48 та 51 Конституції України проголошено право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення у межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини восьмої ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини відповідно до частини першої ст. 12 вказаного Закону. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). За приписами частини третьої ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з частинами першою статті 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Водночас, згідно з частиною другою ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Окрім того, стороною відповідача не спростовано твердження позивача про те, що добровільно матеріальна допомога на утримання доньки не надається та відповідач не взмозі виплачувати суму, яку вимагає позивач. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2395 гривень. Такий розмір, згідно з положеннями частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, визначається як мінімальний рекомендаційний. Мінімальний гарантований розмір не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Головним критерієм присудження аліментів на утримання дитини є необхідність отримання нею достатнього рівня життя, який забезпечуватиме її гармонійний розвиток: фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний і соціальний, тому суд вважає за доцільне встановити розмір аліментів вище мінімального гарантованого. Враховуючи у сукупності встановлені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позову - з відповідача підлягають щомісячному стягненню аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі розміром 2 000, 00 грн, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою відповідною індексацією, до досягнення нею повноліття. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року, то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої ст. 184 Сімейного кодексу України, підлягає індексації за аналогією закону згідно пункту 8 ст. 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Частиною другою ст. 8 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що за наявності підстав, визначених цим законом, право населення на реалізацію зазначених гарантій не залежить від прийняття рішень відповідними органами. Таким чином обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 Сімейного кодексу України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення,

Outcome: approved