Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їхнього повнолітнього сина [PERSON] , який навчається, у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) до закінчення його навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23-х років. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала, прояснивши, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, хоча останній потребує такої. Представник відповідача [PERSON] повідомила, що [PERSON] частково визнає позов та має можливість сплачувати аліменти у розмірі 300 грн.. Син сторін навчається на бюджетній основі, а тому додаткові витрати на навчання будуть менші. Відповідач не працює, інших дітей немає, однак допомагає своїм батькам-пенсіонерам. Вислухавши доводи сторін, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши надані докази і давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] являється батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Як вбачається з довідки установи освіти, останній, будучи повнолітнім, навчається в Сумській філії Харківського національного університету внутрішніх справ за спеціальністю 262 «Правоохоронна діяльність». Форма навчання денна (знаходиться на неповному державному утриманні). Термін навчання з 01.09.2020 року по липень 2023 року. (а.с.4). За таких\~обставин суд\~вважає встановленим,\~що \~ [PERSON] ,\~ перебуваючи\~на утриманні\~позивачки,\~потребує матеріальної допомоги пов`язаної із здобуттям освіти, яку відповідач не надає. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько дитини мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого\~частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. За змістом ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) в частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. В п. 20 постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України «Про\~застосування\~судами\~окремих норм\~Сімейного\~кодексу\~України при\~розгляді\~справ\~щодо батьківства,\~материнства,\~стягнення\~аліментів»\~№3\~від\~15\~травня\~2006\~року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форм навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років, і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Не виконавши вказані вимоги процесуального закону, позивачка не довела належними та допустимими доказами, що відповідач офіційно працевлаштований і отримує заробітну плату, яка надавала б йому фінансову можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу). Також, останньою не спростовані доводи відповідача про те, що він офіційно не працевлаштований, отримує періодичний заробіток працюючи по найму (а.с.20-26) Разом з тим, судом враховується, що відповідач працездатний і має нормальний стан здоров`я. Оцінивши вказані обставини в їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідач має мінливий нестабільний дохід, суд приходить до висновку, що він спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої дитини, яка навчається в твердій грошовій сумі 800 грн., що не поставить його в скрутне матеріальне становище. Доводи відповідача, що він може сплачувати дитині лише 300 грн., оскільки на його утриманні перебувають батьки похилого віку, є неспроможними, оскільки останні є пенсіонерами та систематично отримують відповідне грошове забезпечення (а.с.29,30). Крім цього, при визначенні розміру аліментів з відповідача, суд бере до уваги можливість надання матеріальної допомоги повнолітній дитині і позивачкою. З врахуванням наведеного позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки позивачка була звільнена від його сплати в силу закону при поданні позову.

Outcome: partial