Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивачка наполягала на визнанні протиправними дії відповідача, що виразилися у відстороненні її з роботи з 10 січня 2015 року з посади продавця, не допущенні її до роботи у якості продавця магазину продтоварів, що розташований по вул. Самборського 3-В в м. Котовську Одеської області; на стягненні з відповідача на свою користь середній заробіток за час відсторонення від роботи, збільшивши у цій частині позов до 15850 грн. за період з 10 січня 2015 року по 27 листопада 2015 року та на стягненні моральної шкоди у розмірі 10000 грн. Відповідач жодного разу у судове засідання не зявився, не надав цьому поважних підстав, хоча про слухання справи повідомлявся, чому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Вислухавши позивачку, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 08 серпня 2014 року сторони уклали між собою трудовий договір, згідно якого позивачка була прийнята на роботу до відповідача на посаду продавця продтоварів з окладом у 1500 грн. щомісяця. На виконання цього позивачка приступила до роботи і працювала на цій посаді до 10 січня 2015 року. За цей час вона уклала шлюб зі [PERSON] та прийняла його прізвище, а згодом завагітніла. 10 січня 2015 року, близько 10 години 00 хвилин, коли вона прийшла на роботу, її було відсторонено від виконання своїх обовязків без будь-яких поважних підстав та пояснень. З цього приводу позивачка звернулась до територіальної Державної інспекції з питань праці в Одеській області і отримала відповідь з рекомендацією звернення до суду для розвязання спору. Це і змусило позивачку звернутися до суду. Дані обставини підтверджені відповідними доказами. Згідно діючого КЗпП України (ст.. 46 КЗпП України) передбачена можливість відсторонення від роботи власником або уповноваженим ним органом працівника у випадках: появи на роботі у нетверезому стані, наркотичного або токсичного спяніння, відмови або ухилення від обовязкових медичних оглядів, навчання, інструктажу або перевірок знань по охорони праці та протипожежної охорони, в інших випадках, передбачених законодавством. Зазначені випадки є вичерпним переліком і не можуть тлумачитися ширше. Тим більше, що у розглянутому випадку відсторонення позивачки від роботи було здійснено без будь-яких пояснень. При цьому позивачка працювала у відповідача без будь-яких нарікань з його боку і відомостей про її притягнення до дисциплінарної відповідності у період праці у відповідача, суду не надано. Тому суд, вважає, що відсторонення позивачки без будь-яких підстав від роботи є незаконним, і наслідок цього відповідач повинен допустити її до роботи зі сплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту відсторонення від роботи (10 січня 2015 року) по день постановлення рішення судом (27 листопада 2015 року), тобто за 10 місяців і 17 днів у розмірі 15850 грн. (10*1500 = 15000 грн. та 17*50 = 850 грн.), а крім цього, на підставі ст.. 88 п.1 ЦПК України сплатити судовий збір на користь держави у розмірі 243 грн. 60 коп. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки у розумінні положень ст.. 237-1 КЗпП України та постанови Пленуму ВС України № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, позивачкою не надано суду будь-яких обєктивних доказів заподіяння їй такої шкоди з боку відповідача. Між тим, ст.. 60 ЦПК України зобовязує сторони довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Виходячи з наведеного та

Outcome: approved