Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Позивачка та її представник просять суд встановити нікчемність правочинів: договору про іпотечний кредит № 1.07071432.х. від 30.07.2007 року з його змінами, укладений між [PERSON] і ПАТ «Платинум Банк», як правонаступником ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк»; іпотечного договору №1.07071432.х. від 30.07.2007 року, укладений між [PERSON] і ПАТ «Платинум Банк», як правонаступником ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк»; Також просять суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 35760 грн. і витрати на правову допомогу адвоката по справі в сумі 5000 грн. Свої вимоги обґрунтовують тим, що вказаний вище договір про іпотечний кредит не містив обовязкових істотних умов споживчого кредитного договору у відповідності до ч.2 ст.4 ЦК України та ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача і дату видачі кредиту. Також посилаються на те, що при укладанні договорів [PERSON] не була надана банком своєчасна, необхідна і достовірна інформація. Вважають, що кредитний договір містить в собі несправедливі умови, що банк використав нечесну підприємницьку практику, а тому відповідно до ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» такі правочини є недійсними. Також посилаються на ст.228 ЦК України про те, що є нікчемним правочин, який порушує публічний порядок. Представник відповідача в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи в їх відсутності. Також подав до суду письмові заперечення на позов, де зазначив, що банком була надана [PERSON] вся необхідна інформація відповідно до п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п.1.3, 2.1 Постанови Правління НБУ України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Із заяви анкети, яка підписана [PERSON], видно, що [PERSON] була ознайомлена з програмою кредитування «купівля житла», 16.07.2007 року вона розписалась в заяві анкеті про те, що їй були затверджені умови кредитування та відсоткова ставка по кредиту. 23.07.2007 року [PERSON] була ознайомлена з умовами кредитування та орієнтованою сукупною вартістю кредиту, про що вона зазначила в листі витрат від 23.07.2007 року. Також представник відповідача посилається на сплив строку позовної давності і просить застосувати наслідки пропуску такого строку. Судом встановлено, що 30.07.2007 року між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» і [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № 1.07071432.х, відповідно до якого банк надав [PERSON] кошти в сумі 22300 доларів США на строк користування 240 місяців, а [PERSON] зобовязалася повернути наданий кредит, сплатити проценти за його користування в розмірі 11.50 % річних, здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених договором розмірах і строках. Кредит було надано [PERSON] для придбання у власність квартири № 112 по пр..Московському, 310 в м.Харкові (а.с.28-30). Крім того, 30.07.2007 року між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» і [PERSON] було укладено іпотечний договір №1.07071432.х, відповідно до якого [PERSON] передала банку в іпотеку квартиру № 112 по пр..Московському, 310 в м.Харкові для забезпечення повного виконання всіх зобовязань [PERSON] за вказаним вище кредитним договором (а.с.35-36). Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Заявляючи вимогу про встановлення нікчемності зазначених вище правочинів, позивачка та її представник посилаються на те, що вказаний вище договір про іпотечний кредит не містив обовязкових істотних умов споживчого кредитного договору у відповідності до ч.2 ст.4 ЦК України та ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача і дату видачі кредиту. Також посилаються на те, що при укладанні договорів [PERSON] не була надана банком своєчасна, необхідна і достовірна інформація. Вважають, що кредитний договір містить в собі несправедливі умови, що банк використав нечесну підприємницьку практику, а тому відповідно до ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» такі правочини є недійсними. Таким чином, позивачка та її представник вважають зазначені вище договори, щодо яких заявлено вимогу про встановлення їх нікчемності, такими, що порушують публічний порядок, а тому є нікчемними правочинами. Частиною 1 та 2 ст.228 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Таким чином, перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок, встановлено статтею 228 ЦК України. Кваліфікуючи правочин за статтею 228 ЦК України, слід ураховувати вину сторін або однієї з них у намірі порушити публічний порядок. Суду не надано належні і допустимі докази того, що укладаючи вказані вище кредитний договір і іпотечний договір ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» мав намір порушити конституційні права і свободи [PERSON] При цьому суд враховує, що посилання позивачки на те, що відповідач не надав їй всю необхідну, своєчасну і достовірну інформацію перед укладаннями вказаних договорів, не підтверджені доказами і спростовуються заявою анкетою (а.с.126-129), яка підписана [PERSON] Із цією заяви видно, що [PERSON] була ознайомлена з програмою кредитування «купівля житла», 16.07.2007 року розписалась в заяві анкеті про те, що їй були затверджені умови кредитування та відсоткова ставка по кредиту. 23.07.2007 року [PERSON] була ознайомлена з умовами кредитування та орієнтованою сукупною вартістю кредиту, про що вона зазначила в листі витрат від 23.07.2007 року (а.с.130). Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] була ознайомлена з усіма умовами кредитування, що їй була надана повна інформація відповідно до п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.п.1.3, 2.1 Постанови Правління НБУ України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», що спростовує посилання позивачки на те, що банк мав намір порушити її конституційні права і свободи. Приймаючи до уваги викладене, що [PERSON] була ознайомлена з усіма умовами кредитування, що договір про іпотечний кредит і іпотечний договір містять в собі обовязкові істотні умови споживчого кредитного договору і договору іпотеки, що умови кредитного договору і договору іпотеки є справедливими, що позивачкою не доказано намір банку порушити конституційні права і свободи [PERSON] при укладанні вказаних вище договорів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення нікчемності вказаних вище правочинів, а тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про встановлення нікчемності правочинів: договору про іпотечний кредит № 1.07071432.х. від 30.07.2007 року з його змінами, укладений між [PERSON] і ПАТ «Платинум Банк», як правонаступником ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк»; іпотечного договору №1.07071432.х. від 30.07.2007 року, укладений між [PERSON] і ПАТ «Платинум Банк», як правонаступником ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк»; Вимога позивачки [PERSON] про стягнення моральної шкоди в сумі 35760 грн. повязується позивачкою з порушеннями її прав, як споживача, до і після укладення вказаних вище правочинів, з протиправною поведінкою банку на протязі семи років, тобто повязується з нікчемністью договору про іпотечний кредит № 1.07071432.х. від 30.07.2007 року і іпотечного договору №1.07071432.х. від 30.07.2007 року. Зважаючи на те, що суд не встановив обставин протиправної поведінки відповідача, не встановив намір відповідача на порушення конституційних прав і свобод [PERSON], що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про встановлення нікчемності зазначених вище правочинів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача на користь [PERSON], а тому суд в задоволенні цієї вимоги відмовляє. Приймаючи до уваги, що суд відмовляє [PERSON] в задоволенні її позовних вимог і вимог про стягнення моральної шкоди, в відповідності до ст.88 ЦПК України судові витрати [PERSON], а саме витрати на правову допомогу, відносяться на її рахунок і стягненню з відповідача на її користь не підлягають. Таким чином, суд відмовляє в задоволенні всіх вимог [PERSON]

Outcome: dismissed