Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], в якому просив суд: стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги - 4612,05 грн.; інфляційні нарахування у розмірі - 533,24 грн., 3,0 % річних в сумі - 339,41 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі є власниками квартири [ADDRESS], в якій зареєстровані і проживають та не сплачують плату за комунальні послуги та послуги за утримання будинку. Так, за час проживання у вказаній квартирі відповідачам надавались комунальні послуги, а саме холодне водопостачання, гаряче водопостачання, користування тепловою енергією, газ, вивезення побутових відходів, водовідведення, газ, а також інші послуги з утримання будинку та прибудинкової території. До того ж відповідачі щомісяця отримували від позивача рахунки на оплату квартирної плати та комунальних послуг, однак платежі здійснювали не регулярно, внаслідок чого утворився борг, який станом на жовтень 2013 року складає - 4612,05 грн., а оскільки відповідачі у добровільному порядку борг не погашають, позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати та 3,0 % річних. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав, пояснивши, що розрахунок боргу зроблений бухгалтерією позивача згідно тарифів для всіх мешканців будинку. Також, позивач зазначив, про те, що тариф на оплату послуг за утримання будинку і прибудинкової території встановлено і затверджено розпорядженнями Київської міської державної адміністрації за відповідні періоди, за які відповідач не сплачував, а їх оплата передбачена законодавством. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що борг розрахований невірно з порушенням строку позовної давності. Нарахування 3% річних і інфляційних витрат взагалі не передбачено законодавством. Він вчасно сплачував за квартиру згідно розрахунку боргу відповідача, але не сплачував лише за утримання будинку і прибудинкової території, оскільки позивач нараховував ці суми без законних підстав, постійно їх підвищував. Договору на прибирання території не надає. Просив в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, але будучи належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи, направив до суду письмові заперечення проти позову, де просив в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 322 ЦК України тягар утримання майна покладається на власника, а саме: власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, відповідачі [PERSON], [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] що підтверджується поясненнями відповідача [PERSON] в судовому засіданні і долученими до заперечень відповідачами - свідоцтва про право власності на вказану квартиру від 30.10.2000 року, витягом з реєстру про державну реєстрацію прав КП «Київське БТІ» від 22.12.2012 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 05.12.2012 року та витягом про його реєстрацію в Спадковому реєстрі. Згідно довідки Форми №3 від 01.11.2013 року ТОВ «Кийградсервіс» у вказаній квартирі зареєстровані відповідачі (а.с.9). Відповідно до ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно зі ч.2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Одним із обов'язків споживача є здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (ч.3 ст.20 Закону). За змістом ст. 32 зазначеного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст.68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Стаття 67 ЖК України передбачає, що квартплата та плата за комунальні послуги визначається затвердженими в установленому порядку тарифами. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Однак, в порушення вимог вказаного законодавства відповідачі, будучи власниками вказаної квартири та зобов»язані його утримувати, мають заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги. Згідно заявлених у позовній заяві і підтриманих в судовому засіданні представником позивача позовних вимог, то періодом виникнення боргу є період з 01.10.2006 року по 01.10.2013 року в сумі - 4612,05 грн. При цьому, судом враховано, що відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних і юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, підлягає стягненню в рівних долях з відповідачів сума боргу в розмірі - 4612,05 грн. Відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Як вбачається з наданих розрахунків позивачем, то вказана сума боргу виникла в зв»язку з несплатою відповідачами нарахованих коштів за надані послуги з утримання і прибирання будинку і прибудинкової території. Незгоду із нарахованими сумами по сплаті за вказані послуги підтвердив в судовому засіданні відповідача та про це було зазначено у запереченнях відповідачів. Між тим, суд вважає, що позивач правомірно нараховує, підвищує оплату за вказані послуги, оскільки тарифи за прибирання і утримання будинку і прибудинкової території встановлюються і підвищуються розпорядженнями Київської міської державної адміністрації (далі КМДА). Так, згідно розпорядження КМДА від 2912.2010 року №1221 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та їх структури» встановлено тариф на вказану послугу в розмірі - 3,24 грн. за 1 кв.м. загальної площі квартири будинку №13 по вул..Кирпоноса в м.Києві. Згідно наявних документів (довідка Форми №3, свідоцтва про право власності на вказану квартиру від 30.10.2000 року) її загальна площа - 55,18 кв.м., а тому щомісячна оплата становить - 178,78 грн. (55.18 х 3,24). За таких обставин, позивач правомірно нарахував вказану суму за вказані послуги і просить їх стягнути з відповідачів з 01.02.2011 року. Сума нарахування за вказану послугу за минулі період з червня 2009 року по січень 2001 року становила - 2 грн. за кв.м. загальної площі відповідно до встановленого тарифу розпорядженням КМДА №518 від 29.04.2009 року, а за пізніші періоди тариф був - 0,76 грн. встановлений розпорядженнями КМДА №748 від 19.05.2000 року, №1574 від 30.10.2006 року, №141 від 12.02.2007 року, №641 від 30.03.2007 року, тому вказані у розрахунку до позову суми позивач також обґрунтовано нарахував і на законних підставах просить суд стягнути їх розмір з відповідача. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ч.3. ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Між тим, відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. В судовому засіданні та в запереченнях до позову відповідачами було заявлене клопотання про застосування строку позовної давності. Між тим, з розрахунку коштів за оплату за комунальні послуги вбачається про щомісячну, але часткову сплату коштів відповідачами за надані послуги протягом всього періоду з 01.10.2006 року по 01.10.2013 року, що свідчить про визнання ним боргу та переривання строку позовної давності, тому клопотання про її застосування судом задоволенню не підлягає. Крім того, відповідачі повідомлялись позивачем про наявність заборгованості, знали про її існування, що не заперечується самим відповідачем в судовому засіданні, а надані кожного місяці позивачем рахунки на оплату житлово-комунальних послуг містили дані про наявність боргу, що наростав з кожним місяцем. Відповідач бачив борг, оскільки щомісяця сплачував частково по цим рахункам за отримані послуги. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 цього Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням, а тому посилання відповідачів на незаконність нарахування їм коштів інфляційних витрат і 3% річних є невірними. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому з відповідачів в рівних частках підлягає стягненню на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги - 4612,05 грн.; інфляційні нарахування у розмірі - 533,24 грн., 3,0 % річних в сумі - 339,41 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню в рівних частках судовий збір у розмірі - 229,40 грн.

Outcome: approved