Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач ПАТ Дельта Банк звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, в якій посилаючись на порушення відповідачкою умов кредитного договору № 007-14901-141112, укладеного з нею 14.12.2012 року, просив стягнути з відповідачки заборгованість по виплаті кредиту за вказаним договором в розмірі 21 371,25 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, направив суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю і просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON], в судове засідання на виклик суду не зявилася, надала письмову заяву про можливість розгляду справи без ї участі та заперечення проти позову згідно з якими, остання не погоджувалася з нарахуванням комісії у розмірі, яка майже дорівнює сумі основного боргу, вважає, що банком нарахування комісії провадилося неправомірно з порушенням положень Закону України «Про захист прав споживачів», тому просила зменшити суму заборгованості. Оскільки в судове засідання сторони не зявились, суд відповідно до ч.2 ст.197 КПК України проводить слухання справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу. Суд, дослідивши письмові докази, приходе наступного висновку. Судом встановлено, що 14.11.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» і [PERSON] відповідно до заяви клієнта № 007-14901-141112 було укладено кредитний договір, за яким банк надав відповідачу кредит шляхом відкриття кредитної лінії з лімітом на суму 15 000 грн. на умовах Тарифного пакету «[PERSON] Старт». Відповідно до Тарифів на обслуговування Тарифного пакету «[PERSON] Старт», яка в силу вимог п. 1.6. договору кредитної лінії (заяви) є невідємною частиною цієї кредитної угоди, з якими позичальниця була ознайомила під розпис, остання зобовязалася щомісяця здійснювати погашення заборгованості у вигляді обовязкового мінімального платежу, що складається з частки обовязкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит 0,0001 % річних (п. 1.4.1. Тарифу), плати за обслуговування кредиту (комісії) 5,55 % від суми кредитного ліміту (п. 1.5. Тарифу), овердрафту та процентів за овердрафт (п. 1.4.3. Тарифу), заборгованості за попередній період, та у разі наявності підстав - штрафу за прострочену заборгованість (п. 3.1. Тарифу). Згідно вимог ст. ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, відповідачка в порушення умов кредитного договору, отримавши від банку обумовлену суму кредитних коштів, не виконала свою частину зобов'язань в частині повного повернення кредиту та відсотків за його користування, в результаті чого, відповідно до розрахунку заборгованості за цим договором, станом на 02.07.2014 року, сума заборгованості склала 21 371,25 грн., що включає в себе заборгованість за сумою тіла кредиту у розмірі 9 096,25 грн. простроченого тіла кредиту 3 950 грн. та заборгованості за комісією з обслуговування кредиту у розмірі 8 325 грн. Нарахування заборгованості за тілом кредиту позивачем провадилося обґрунтовано з врахуванням раніше сплачених відповідачкою платежів, і його розмір (13\~046,25 грн.) відповідачкою не оспорюється. За такого вимоги позивача про стягнення боргу у цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення комісії у розмірі 8 325 грн. суд прийшов наступного висновку. Згідно з чч. 1, 3\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до п. 17\~ст. 1 Закону України № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів»\~(далі\~Закон № 1023-ХІІ) послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Згідно ч. 4\~ст. 11 Закону № 1023-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки,\~комісії,\~платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. З\~рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11 Закону № 1023-ХІІ, з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нарахована комісія у вигляді нарахування щомісячної плати за обслуговування кредитного ліміту, що включає в себе надання послуг інформування Держателя про зміну кредитного ліміту у вигляді надсилання виписок, яка складає за період з 01.11.2013 року по 02.07.2014 року 8325 грн. За таких обставин, суд вважає, що нарахування банком комісії суперечить положенням ч. 4\~ст. 11 Закону № 1023-ХІІ, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судові витрати понесені позивачем на оплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 148 грн. 60 коп.

Outcome: partial