Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, яким просила суд позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], та малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Крім того просила суд судові витрати покласти на відповідача. Заявлені вимоги мотивувала тим, що відповідач з моменту розлучення з нею проживає окремо і, як батько вищевказаних дітей, жодного зі своїх батьківських обов'язків не виконує. У жоден спосіб не підтримує дочок та не цікавиться ними, свідомо усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. До дітей не навідується, не пише листів, не відвідує їх за місцем навчання, не забирає їх до себе, не допомагає їм матеріально, не купує жодних речей. Не цікавиться їхніми успіхами, досягненнями здоров'ям, не надає доступу до культурних цінностей, не вітає їх з Днем народження, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, не готує їх до самостійного життя. Не спілкувався в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову належного виховання. Стверджувала, що відповідач неналежно сплачував призначені аліменти на утримання дітей, а з липня 2014 року взагалі припинив сплачувати такі, у зв'язку з чим на даний час має місце заборгованість по несплаті аліментів в розмірі 73422 грн. 07 коп. Вважає, що зазначені факти можна розцінювати як ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, свідомого нехтування ним такими обов'язками. Позивачка в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив. Представник третьої особи - Мостиської РДА як органу опіки та піклування в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечила. Заслухавши пояснення сторін та представника Мостиської РДА, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.ст.12, 15 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні. Пріоритет інтересів дитини над інтересами батьків закріплений також в Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (ратифіковано Україною 27.02.1991 року), відповідно до якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 150 СК України встановлені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 цієї ж Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен зокрема, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Судом встановлено, що з сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23.04.2010 року. Від даного шлюбу них народилося двоє дітей: неповнолітня донька [PERSON], [INFO], та малолітня донька [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із позивачкою. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, так як жодним чином не спілкується з власними доньками, не сплачує належно аліменти на їхнє утримання (на даний час має місце заборгованість по несплаті аліментів в розмірі 35222 грн. 07 коп.), не піклується про їхній фізичний та духовний розвиток, їхнє виховання, підготовку до самостійного життя (не забезпечує необхідним харчуванням, медичним оглядом, не створює умов для отримання дітьми освіти тощо). Вказані обставини підтверджуються поясненнями учасників судового розгляду та наявними у справі письмовими доказами: копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 01.02.2000 року та серії [NUMBER] від 12.12.2005 року; копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 23.04.2010 року; копією довідки Соколянської сільської ради Мостиського району Львівської області № 567 від 27.05.2016 року; копією розрахунку-заборгованості по аліментах № 09-23/3254 від 24.05.2016 року, а також іншими матеріалами справи. Як видно з висновку Мостиської РДА як органу опіки та піклування № 02-29/1841 від 27.07.2016 року, є доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], та малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Суд погоджується із даним висновком органу опіки та піклування, оскільки такий є обґрунтований, повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та відповідає інтересам дітей. У відповідності до п.2 ч. 1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач у справі ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню власних дітей, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.164 СК України є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], та малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Також суд звертає увагу відповідача на положення ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, де вбачається, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України піддягають стягненню з відповідача судові витрати - судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved