Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, яким просила стягнути з відповідачки на свою користь аліменти на її утримання у розмірі ј частки від усіх видів доходів (заробітку), починаючи з дати подання позову, по життєво. Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідачка є її рідною донькою. Вона отримує пенсію за віком у розмірі 4386,99 грн. щомісячно, проте, її пенсії не вистачає. Вона проживає у двокімнатній квартирі, в місяць вона витрачає на оплату комунальних послуг у сумі 1500 грн., взимку 2500 грн., на життя та ліки у сумі 2300 грн. Відповідачка працює у Національній поліції, її заробітна плата становить 13000 грн. на місяць. У доньки на утриманні знаходиться малолітня дитина, на утримання якої стягуються аліменти у розмірі 7000 грн. Від представниці відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що відповідачка є дійсно донькою позивачки та працює співробітником поліції ГУ НП в Миколаївській області. Її заробітна плата становить 12794,04 грн. на місяць. [PERSON] має на утриманні сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та має хронічні захворювання, потребує особливого догляду та виховання для нормального розвитку. Окрім того, в 2020 році позивачка та відповідачка проживали разом, проте через конфлікти, [PERSON] вимушена була 02 листопада 2020 року зняти квартиру [ADDRESS] за ціною 4500 грн., окрім того, сплачує комунальні платежі за квартиру у сумі 2200 грн. На утримання дитини, відповідачка витрачає близько 7000-8000 грн. щомісячно. Аліменти на утримання дитини отримуються у розмірі 2000 грн. від батька дитини. Відповідачка також хворіє та на своє лікування витрачає приблизно 11000-12000 грн. на квартал. Пенсія позивачки дозволяє їй себе утримувати. За станом здоров`я, позивачка може працювати, тобто позивачка самостійно може забезпечити необхідне та належне існування. Хронічними захворюваннями не страждає, посилання на купівлю ліків нічим не підтверджено, а суми пенсії у розмірі 4300 грн. в достатній мірі забезпечує проживання позивачки та утримання квартири, в якій вона проживає одна та її харчування. Ухвалою суду від 14.09.2021, позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 25.10.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Судом встановлено, що [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». З пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] , [PERSON] є пенсіонеркою за віком. Згідно довідки про доходи № 2542 0455 2556 1612 від 13.08.2021, [PERSON] перебуває на обліку в Інгульському об`єднаному управлінні ПФУ м. Миколаєва в Миколаївській області і отримує пенсію за віком, яка в серпні 2021 року становить 4386,99 грн. [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.04.2005, зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.07.2005, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.07.2005. Позивачка в позовній заяві вказує, що вона витрачає на оплату за комунальні послуги у розмірі 1500 грн. взимку 2500 грн., на життя та ліки у сумі 2300 грн., а тому її пенсії не вистачає. Згідно виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого з Кардіоревматичного відділення КНП ММР «Міська лікарня № 1», [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні з 15.07.2021 по 20.07.2021. Рекомендовано спостереження сімейного лікаря та прийом медикаментів. Відповідно до довідки про доходи № 432/28/1-2021 від 04.11.2021, [PERSON] працює у Головному управлінні Національної поліції в Миколаївській області та її заробітна плата за жовтень 2021 року складає 12794,04 грн. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] . Відповідачка зазначає, що на даний час вона не перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Як вбачається з медичної документації, [PERSON] , [INFO] має хронічне захворювання та потребує частого лікування. Відповідно до довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України в Миколаївській області» від 15.11.2021 за вих. № 896, [PERSON] має захворювання та знаходилася на амбулаторному лікуванні з 13.08.2021 по 25.08.2021. Представниця відповідачки у відзиві зазначає, що в 2020 році позивачка та відповідачка проживали разом, проте через конфлікти, [PERSON] вимушена була 02 листопада 2020 року зняти квартиру [ADDRESS] за ціною 4500 грн., окрім того, сплачує комунальні платежі за квартиру у сумі 2200 грн. Факт проживання позивачки та відповідачки за однією адресою та те, що між ними виникали конфлікти підтверджується відповідними доказами, які долучені до матеріалів справи (а.с.35-41). 02 листопада 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір оренди, відповідно до якого [PERSON] винаймає квартиру [ADDRESS] за ціною 4500 грн. щомісячно та окремо сплачуються комунальні послуги. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України). Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. За змістом статті 202 СК України необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків і потреба у матеріальній допомозі. Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. При цьому, сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги. Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі №6-3066цс15. До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд в постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №301/160/17. Суд вважає необхідним зазначити, що батьки можуть бути визнані такими, що потребують матеріальної допомоги, у тому разі, якщо їх заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не відповідають прожитковому мінімуму, встановленому законом. При вирішенні розміру аліментів на утримання батьків суд має враховувати обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено в 2021 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 01 січня 2021 року - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні. Згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому суди при постановленні рішень мають зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Згідно з ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. [PERSON] перебуває на обліку в Інгульському об`єднаному управлінні ПФУ м. Миколаєва Миколаївської області з 27.04.2010 і отримує пенсію за віком, яка за серпень 2021 року становить 4386,99 грн. Твердження сторін про те, що відповідачка отримує аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , судом не беруться до уваги, оскільки доказів на підтвердження зазначеного суду не надано. Суд, визначаючи розмір аліментів на утримання непрацездатної матері, враховує матеріальне та сімейне становище позивача, всі види її заробітку та доходу, непрацездатність позивача та її потребу у матеріальній допомозі, щодо забезпечення достатнього життєвого рівня та необхідних умов для існування, отримання необхідної медичної допомоги, інших додаткових втрат, які не покриваються сумами отриманих нею пенсій, приходить до висновку про стягнення з відповідачки на утримання позивачки аліменти у розмірі 1/8 частки від усіх видів доходів (заробітку) відповідачки, щомісячно, починаючи з моменту подачі позову і пожиттєво. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп..

Outcome: partial