Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

Позивач МКП «Чернівцітеплокомуненерго» звернулося до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. В позові посилається на те, що МКП «Чернівцітеплокомуненерго» надавало послуги централізованого опалення в квартиру за адресою: [ADDRESS] , опалюваною площею 54,90 кв.м. Між МКП «Чернівцітеплокомуненерго» та відповідачами було укладено договір про надання населенню послуг з централізованого опалення, відкрито особовий рахунок 6294. Послуги централізованого опалення надавались протягом опалювального періоду із жовтня по квітень місяць відповідно по роках. Вартість послуг централізованого опалення визначається розрахунковим методом щомісяця, шляхом перемноження 1 кв.м. на тариф з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря розрахункового періоду та фактичної тривалості надання послуг у цьому періоді. В разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії відповідачі оплачують послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири. Розрахунки проводились згідно тарифів, затверджених постановами Національної комісії комунальних послуг №650 від 06.06.2014р., №146 від 17.10.2014 р., постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №610 від 03.03.2015 р., №1171 від 31.03.2015р., №969 від 09.06.2016 р., №1536 від 28.12.2017 р. Величина тарифу та його зміни доводились до споживачів регулярно і своєчасно. Оплата за надані послуги повинна здійснюватись споживачами не пізніше 20-го числа місяця, наступного за розрахунковим відповідно до п. 18 Постанови КМУ від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Відповідачі, в період з 01.01.2015 року по 30.01.2019 року, користувались вказаними послугами і в них утворилася заборгованість в сумі 22099,16 грн. Відповідних документів про відмову від послуг централізованого опалення не надали. На попередження позивача про добровільну сплату заборгованості за отриману теплову енергію відповідачі не відреагували, тим самим відмовившись в добровільному порядку вирішити питання по погашенню заборгованості. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за надані житлово-комунальні послуги централізованого опалення в сумі 22099,16 грн., втрати від інфляційних процесів в сумі 2497,93 грн., три відсотки річних 682,01 грн. та 1921 грн. судового збору. Представник позивача МКП «Чернівцітеплокомуненерго» в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.129-131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомили, відзиву до суду не надали. Відповідно до ст.280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, враховуючи вищевказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280\~ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ПП «Санітарія» №78 від 13.01.2018 року (а.с. 8). Згідно розрахунку заборгованості за період часу з 01.01.2015 року по 30.01.2019 року за надані послуги з централізованого опалення у позивачів утворилася заборгованість перед МКП «Чернівцітеплокомуненерго» в розмірі 22099,16 грн. (а.с.9). У січні 2006 року між МКП «Чернівцітеплокомуненерго» та відповідачем [PERSON] укладено договір з надання населенню послуг з теплопостачання, відкрито особовий рахунок [NUMBER] , що підтверджується копією договору (а.с.11). Відповідно до повідомлення від 26.02.2019 року відповідача [PERSON] попереджено про необхідність сплати заборгованості за послуги централізованого опалення (а.с.7). Правовідносини з приводу постачання теплової енергії регулюються нормами Законів України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про теплопостачання». Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно ст.9 зазначеного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору. За змістом статті 1 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 IV, споживач теплової енергії фізична особа, яка використовує теплову енергію. Теплова енергія товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі продажу. Згідно статті 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633 I споживач повинен щомісячно здійснювати оплату Теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. МКП «Чернівцітеплокомуненерго» є виконавцем житлово-комунальних послуг, а саме: послуг з постачання теплової енергії. Між сторонамипозивачем та відповідачем [PERSON] виникли та існують фактичні договірні відносини Разом із тим, суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо необхідності покладення на відповідачів солідарного обов`язку. Так, у відповідності до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмету зобов`язання. Таким чином, враховуючи те, що відповідачі між собою у договірних правовідносинах не перебувають, а законом у даному випадку не передбачено солідарного обов`язку боржників, а тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині необґрунтований та задоволенню не підлягає. Окрім того, суд враховує положення ч.1 ст. 901, ч.1 ст.903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, дані правовідносини за своїм змістом є грошовим зобов`язанням, тому серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Враховуючи те, що спірні правовідносини за своєю суттю є грошовим зобов`язанням, а отже на них поширюється дія ст.625 ЦК України. Так, за змістом ст.625 Кодексу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню із стягненням на користь позивача суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. На підставі наведеного та

Outcome: partial