Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, який в процесі судового розгляду уточнив, мотивуючи свої вимоги тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2014 року у цивільній справі №127/27041/14-ц у прийняті заяви КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання, суми втрат від інфляційних процесів та 3% річних від суми основного боргу відмовлено на підставі п.2 ч.3 ст.100, ст.ст.209, 210 ЦПК України та розяснено позивачу, що дані вимоги можуть бути розглянуті в позовному провадженні з додержанням загальних правил щодо предявлення позову. Позивач є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Помешкання, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], де проживають відповідачі, забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються позивачем. Однак, позивач терпить збитки у звязку з відмовою відповідачів розраховуватись за надані послуги, в результаті чого у останніх виникла заборгованість перед позивачем за період з 12.2010 року по 07.2015 року у розмірі 17\~002,54 грн з врахуванням щомісячних нарахувань, а також за період з 08.2012 року по 08.2015 року заборгованість із 3% річних у розмірі 1\~038,69 грн. та інфляційніх втрат у розмірі 9\~186,27 грн., що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги в частині стягнення з неї заборгованості за житлово-комунальні послуги не визнала та просила в задоволенні останніх відмовити. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з відповідача [PERSON] визнала частково в межах загального строку позовної давності, що становить три роки, в іншій частині задоволення позову просила відмовити. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно довідки Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці №656 від 17.02.2016 року в кімнаті №609 у будинку №20 по вул. Червоноармійська в м. Вінниці згідно ордера №144 від 08.07.1999 року був зареєстрований [PERSON], [INFO]; дружина [PERSON], [INFO], з 05.06.2003 року; донька [PERSON], [INFO], з 05.06.2003 року; донька [PERSON], [INFO], з 05.06.2003 року; син [PERSON], [INFO], з 18.10.2004 року. 25.09.2007 року дружина [PERSON], донька [PERSON], донька [PERSON], син [PERSON] були виписані та 02.09.2008 року були повторно зареєстровані за вищезазначеною адресою. Згідно ордера №03 від 04.11.2014 року, виданого КЕВ м. Вінниці [PERSON], сім`я в складі: чоловік [PERSON], дружина [PERSON], донька [PERSON], донька [PERSON], син [PERSON] була перереєстрована 12.11.2014 року за адресою: м. Вінниця, вул. Червоноармійська, 20, кім.608-609 (а.с.73). Вищевикладені обставини також підтверджуються витягом з реєстру особових рахунків житлового фонду КП ОЦ Житлово-комунального господарства м. Вінниці станом на 31.07.2015 року (а.с.4). У відповідності до системного аналізу Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальну послугу. Таким чином, споживачем житлово-комунальних послуг є як власник, так і наймач житла, а також всі, хто отримує ці послуги, проживаючи у конкретному приміщенні. Отже, з огляду на вищенаведене, відповідачі по справі є споживачами житлово-комунальних послуг. Натомість, позивач є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до Правил надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Помешкання, яке знаходиться за адресою: вул. Червоноармійська, 20, кім.608-609, м. Вінниця, де проживають відповідачі, забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються позивачем. Відповідно до п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та сплачувати дані послуги у строки, встановлені договором або законом. Разом з тим, договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води був підписаний між виконавцем КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» та споживачем [PERSON] лише 10.12.2015 року (а.с.55-58). Однак, незважаючи на те, що між сторонами не було укладено письмового договору про надання житлово-комунальних послуг до 10.12.2015 року, суд вважає, що між ними склались фактичні правові відносини, оскільки відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів», договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження дії усної угоди оформляється квитанцією (розрахунковим документом). Згідно із статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов'язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги). Під таким розрахунковим документом слід розуміти квитанцію, яку щомісяця надсилає виконавець споживачам для оплати наданих їм житлово-комунальних послуг. Таким чином, підтвердженням наданої споживачу житлово-комунальної послуги є розрахункова квитанція. Таким чином, особа стає споживачем житлово-комунальних послуг при умові, якщо вона фактично користується (чи має намір користуватись) цими послугами. Обов'язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту початку користування цими послугами. Згідно ч.1 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що кореспондується із ч.2 ст.68 ЖК УРСР, квартирна плата та плата за комунальні послуги нараховується та вноситься щомісячно. Відповідно до ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (виконати роботу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Незважаючи на те, що відповідачі отримують комунальні послуги нарівні з іншими мешканцями будинку, позивач терпить збитки у звязку з нерегулярною та не в повній мірі сплатою відповідачами житлово-комунальних послуг, в результаті чого за період з грудня 2010 року по липень 2015 року у останніх утворилась заборгованість у розмірі 17\~002,54 грн. з врахуванням щомісячних нарахувань. Окрім того, за період з серпня 2012 року по серпень 2015 року у відповідачів утворилась заборгованість із 3% річних, що становить 1\~038,69 грн., та заборгованість із інфляційних втрат, що становить 9\~186,27 грн. Суд звертає увагу, що позивачем правомірно нараховано 3% річних та інфляційні втрати, оскільки відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А, у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у разі існування прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, що знайшло своє відображення також у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13. Отже, з огляду на вищенаведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач свої зобовязання по наданню житлово-комунальних послуг виконує, а відповідачі свої зобовязання по оплаті таких послуг виконують неналежним чином, а тому заборгованість у вищезазначеному розмірі підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку. До того ж, суд звертає увагу, що стягнення з відповідачів проводяться в межах загального (трирічного) строку позовної давності, так як згідно матеріалів справи такий строк переривався у звязку із стягненням з відповідачів на користь позивача заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання згідно судового наказу Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.01.2011 року у справі №2-н-23-2011 р. за заявою КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» до [PERSON], [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання (а.с.8), зверненням позивача в грудні 2014 року до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за спожиті послуги централізованого теплопостачання, в прийняті якої судом було відмовлено на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 19.12.2014 року (а.с.9), укладенням між позивачем та відповідачем [PERSON] договору №45001747 про реєструктиризацію заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води від 10.12.2015 року (а.с.59), що свідчить про визнання відповідачем [PERSON] свого обовязку щодо оплати за спожиті послуги, відповідно до ст.264 ЦПК України. Так, зі змісту статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Також, позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають ріні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Окрім того, судовий збір, понесений позивачем у розмірі 272,28 грн. також підлягає стягненню з відповідачів, так як у відповідності ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved