Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

Позивач ПАТ «[PERSON] Аваль» (далі [PERSON]) звернувся до суду з позовною заявою, яку 10.09.2015 р. уточнив та просить визнати відповідача [PERSON] іпотекодавцем по договору іпотеки №12/07-01/0219 від 30.04.2009 р., визнати відповідача [PERSON] іпотекодавцем по договору іпотеки №703/1-07 від 01 10.2007 р. Звернути стягнення на нерухоме майно - нежитлову будівлю в літері «А-3» загальною площею 1490,6 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Якіра, будинок №40. Звернути стягнення на нерухоме майно - однокімнатну квартиру №11, загальною площею 43,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, будинок №28. Задовольнити за рахунок іпотеки (нежитлова будівля в літері «А-3» загальною площею 1490,6 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Якіра, будинок №40 та однокімнатна квартира №11, загальною площею 43,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, будинок №28), вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» станом на 15.10.2013 р. за кредитним договором №010-2/07/1-1071-07 від 01.10.2007 р. , №010-2/07/1-0098-08 від 07.02.2008 р. та №010-2/07/1-1320-07 від 14.12.2007 р., що укладені у межах Генеральної кредитної угоди №703 від 01.10.2007 р. у розмірі 1203031,24 доларів США, що у відповідності до курсу НБУ станом на момент стягнення заборгованості становить 9615828,70 грн. Визначити спосіб реалізації предметів іпотеки, а саме: - застосувати процедуру продажу предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, при цьому зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна у виконавчому провадженні. Судові витрати віднести за рахунок відповідачів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.10.2007 р. між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено Генеральну кредитну угоду №703 у відповідності до якої були укладені три кредитні договори №010-2/07/1-1071-07 від 01.10.2007 р., кредитний договір №010-2/07/1-1320-07 від 14.12.2007 р., кредитний договір № 010-2/07/1-0098-08 від 07.02.2008 р. В забезпечення виконання зобов'язань, що витікають із Генеральної угоди №703 від 01.10.2007 р. укладено договори іпотеки, а саме: 1) договір іпотеки № 703/1-07 від 01.10.2007 р., укладений між Банком та ФОП [PERSON], згідно якого в іпотеку Банку надано майно, а саме: нежитлова будівля в літ. «А-2» загальною площею 1354,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Якіра, буд. № 40. Додатковим договором №2 до договору іпотеки № 703/1-07 від 01.10.2007 р. було внесено істотні зміни у предмет договору та змінено предмет іпотеки на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівля в літері «А-3» загальною площею 1490,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м, Харків, вул. Якіра, буд. № 40; 2) договір іпотеки № 12/07-01/0219 від 30.04.2009 р. укладений між Банком та [PERSON], згідно якого в іпотеку Банку надано нерухоме майно, а саме: однокімнатна квартира № 11, загальною площею 43,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, буд. № 28. У січні 2012 року [PERSON] перестав сплачувати кредити та нараховані проценти, в зв'язку з цим банком на його адресу було направлено відповідні вимоги про погашення сум заборгованості за кредитними договорами. Постановою господарського суду Харківської області від 24.07.2012 p. у справі №5023/1668/12 фізичну особу - підприємця [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційні процедури, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого [PERSON] 18.05.2012 р. [PERSON] було здійснено продаж майна: нежитлові приміщення за адресою м. Харків, вул. Якіра, буд. № 40 та однокімнатна квартира №11, що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Пушкінська, буд. № 28 відповідачці [PERSON] Укладено два договори купівлі-продажу між [PERSON] (як ліквідатором ФОП [PERSON]М.) та [PERSON] Договори були посвідчені нотаріально та зареєстровані у реєстрі правочинів за №377 та №381 відповідно. В подальшому власником нежитлової будівлі в літері «А-3» загальною площею 1490,6 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Якіра, 40, став відповідач [PERSON] Інгрід Такаши. Посилаючись на ч.3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», позивач зазначає, що іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки. Частиною 2 статті 586 ЦК України передбачено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до п. 3.1.5. договорів іпотеки AT «[PERSON] банк Аваль» має право звернути стягнення на предмет іпотеки та реалізувати його у випадку та /або будь-якого припинення його діяльності як фізичної особи-підприємця. Згідно ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. На теперішній час договір є діючим, грошових коштів Банком не отримано, у тому числі і у процедурі банкрутства, хоча майно і було реалізовано, тож зобов'язання не є припиненим. Умови продажу предмету іпотеки з Іпотекодержателем - Банком не погоджувалась. Посилаючись на ч.1 ст.23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена Інформація про обтяження майна іпотекою, позивач вважає, що наступні набувачі майна стають Іпотекодавцями та несуть всі його права і обов'язки, що на думку позивача встановлено у ч.2 ст.23 Закону України «Про іпотеку», згідно якої особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Зважаючи на реалізацію, що була проведена ліквідатором ФОП [PERSON] [PERSON] 18.05.2012 р. набувачем майна стала [PERSON], а в подальшому і [PERSON], тому на думку позивача до них і перейшли всі права на нерухоме майно та, відповідно, обов'язки іпотекодавця, оскільки згідно ст.23 Закону України «Про іпотеку» іпотека є дійсною для відповідачів [PERSON] та [PERSON], які мають бути визнана судом іпотекодавцем у відповідності до положень чинного законодавства. Станом на 15.10.2013 р. заборгованість [PERSON] за кредитним договором №010-2/07/1-1071-07 від 01.10.2007 р. становить 602038,18 долл. США, що за курсом НБУ складає 4812091,17 грн., заборгованість [PERSON] за кредитним договором №010-2/07/1-0098-08 від 07.02.2008р. становить 216075,53 долл. США, що за курсом НБУ складає 1 727 091,71 грн.,заборгованість [PERSON] за кредитним договором №010-2/07/1-1320-07 від 14.12.2007р. становить 384917,53 долл. США, що за курсом НБУ складає 3 076 645,82 грн. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель, яким є позивач, вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням третьої особи та відповідачів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. [PERSON] у особі ліквідатора [PERSON] здійснив відчуження предмету застави [PERSON] без погодження з AT «[PERSON] банк Аваль», а зважаючи на ч.1 ст.23 Закону України «Про іпотеку» на відповідача розповсюджуються всі права та обов'язки Іпотекодавця, тому позивач вважає, що має право звернутися із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки до [PERSON] та [PERSON], які несуть всі обов'язки, оскільки в разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідачі повідомлені у встановленому порядку про час і місце судового засідання, в судове засідання повторно не зявились, тому суд розглядає справу у їх відсутність відповідно до ст.169 ЦПК України. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] вважав, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, надав письмові пояснення, в яких зазначає, що ст.23 Закону України «Про іпотеку» визначає дві суттєві умови: перехід права власності здійснюється безпосередньо від іпотекодавця; повинно існувати обтяження майна іпотекою (про яке інформація може бути не доведеною). Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна підлягає державній реєстрації. Спірне майно було відчужене в порядку виконання ліквідаційної процедури боржника. Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів встановлюються Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Закон України «Про іпотеку» не підлягає застосуванню в процедурі банкрутства (правова позиція викладена у Постанові ВСУ № 6-58цс13). Таким чином, відчуження майна, переданого в іпотеку, під час проведення ліквідаційної процедури здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Реалізація майна, що є предметом застави, яка проведена в межах ліквідаційної процедури, з припиненням обтяжень, припиняє заставу, тому застава не зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, у зв'язку з чим на неї не може бути звернено стягнення. Тобто, з моменту придбання [PERSON] нерухомого майна, зазначена нерухомість перестала бути іпотечним майном. Частиною другою статті 388 ЦК України передбачено, що майно не може бути витребувано від набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судовріх рішень. Відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем спірної нерухомості, оскільки вона її придбала у порядку, встановленому для виконання судових рішень, з додержанням вимог чинного законодавства за відсутності в Державному реєстрі відомостей про обтяження цього нерухомого майна іпотекою або заставою. На момент набуття права власності [PERSON] спірне нерухоме майно не було предметом іпотеки, в будь-якій забороні чи обтяженні не перебувало, а тому на нього не може бути звернене стягнення через порушення кредитних зобов'язань боржника. Враховуючи те, що запис про обтяження іпотекою спірного нерухомого майна знімався на підставі рішення суду, у відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» під час переходу права власності спірне нерухоме майно предметом іпотеки не було, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 24.12.2014 р. по справі №6-201цс14. З моменту відкриття ліквідаційної процедури всі без винятку обтяження майна, що було включено до ліквідаційної маси, підлягали скасуванню, в тому числі і обтяження іпотекою. На момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири та нежитлової будівлі, обтяження іпотекою було скасовано, тому відповідач не є іподекодавцем вищевказаного майна і положення ст.23 Закону України «Про іпотеку» застосовані бути не можуть, посилання позивача щодо переходу права власності від іпотекодавця до відповідача є помилковим, тому в задоволенні позову просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 01.10.2007 р. між позивачем ПАТ «[PERSON] Аваль» (далі [PERSON]) та ФОП [PERSON] було укладено Генеральну кредитну угоду №703 у відповідності до якої були укладені три кредитні договори №010-2/07/1-1071-07 від 01.10.2007 р., кредитний договір №010-2/07/1-1320-07 від 14.12.2007 р., кредитний договір № 010-2/07/1-0098-08 від 07.02.2008 р. В забезпечення виконання зобов'язань, що витікають із Генеральної угоди №703 від 01.10.2007 р. укладено два договори іпотеки, а саме: 1) договір іпотеки №703/1-07 від 01.10.2007 р., укладений між Банком та ФОП [PERSON], згідно якого в іпотеку Банку надано майно, а саме: нежитлова будівля в літ. «А-2» загальною площею 1354,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Якіра, буд. № 40. Додатковим договором №2 до договору іпотеки №703/1-07 від 01.10.2007 р. було внесено істотні зміни у предмет договору та змінено предмет іпотеки на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівля в літері «А-3» загальною площею 1490,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м, Харків, вул. Якіра, буд. № 40; 2) договір іпотеки № 12/07-01/0219 від 30.04.2009 р. укладений між Банком та [PERSON], згідно якого в іпотеку Банку надано нерухоме майно, а саме: однокімнатна квартира № 11, загальною площею 43,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 28. Судом встановлено, підтверджується доказами та не оспорюється сторонами, що постановою господарського суду Харківської області від 24.07.2012 p. у справі №5023/1668/12 фізичну особу - підприємця [PERSON] визнано банкрутом та відкрито ліквідаційні процедури, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого [PERSON] В зв'язку з наслідками відкриття ліквідаційної процедури іпотечне майно було звільнено від обтяження іпотекою. 18.05.2012 р. [PERSON] було здійснено продаж майна: нежитлового приміщення за адресою м. Харків, вул. Якіра, буд. № 40 та однокімнатної квартири №11, що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Пушкінська, буд. № 28 відповідачці [PERSON] Укладено два договори купівлі-продажу між [PERSON] (як ліквідатором ФОП [PERSON]М.) та [PERSON] Договори були посвідчені нотаріально та зареєстровані у реєстрі правочинів. В подальшому власником нежитлової будівлі в літері «А-3» загальною площею 1490,6 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Якіра, 40, став відповідач [PERSON] Інгрід Такаши. Таким чином, спірне майно, яке було предметом іпотеки за договорами іпотеки, укладеними між Банком і боржником [PERSON], є таким, яке відчужене в процесі ліквідаційної процедури боржника з припиненням обтяжень. Його відчуження відбулося з прилюдних торгів в порядку виконання рішення господарського суду Харківської області, що на час проведення торгів набрало чинності та було обов'язковим для виконання. Умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів встановлені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Відчуження майна, переданого в іпотеку, під час проведення ліквідаційної процедури, здійснюється в порядку, визначеному цим Законом. Відповідно до ст.2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. Згідно ч.1 ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається. При цьому надання згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, положеннями цього Закону не передбачалось. Вказаним положенням Закону відповідає правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові по справі № 6-58цс13 від 26 червня 2013 року, яка згідно зі ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Суд вважає необґрунтованим посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на ст.23 Закону України «Про іпотеку», якою визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, враховуючи, що предмет іпотеки реалізований у ліквідаційній процедурі з припиненням обтяжень та відповідачі набули це майно не від іпотекодавця за цивільно-правовими угодами, а з прилюдних торгів. Враховуючи викладене, відсутні правові підстави для застосування ст.23 Закону України «Про іпотеку», що відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постановах по справах №6-7цс13 від 03 квітня 2013 року, № 6-168цс14 від 19 листопада 2014 року, які згідно зі ст.3607 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. Відсутні також правові підстави для визнання відповідачів іпотекодавцями та звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки відповідачі набули право власності на спірну майно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, тобто з прилюдних торгів, в період припинення обтяжень за договором іпотеки, враховуючи також вимоги ч.2 ст. 388 ЦК України, якою встановлено, що особа, яка набула право власності на майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень, є добросовісним набувачем, і це майно не може бути витребуване у нього. Крім того, оскільки на момент укладання договорів купівлі-продажу спірного майна запис про обтяження майна іпотекою було виключено з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна, до спірних правовідносин не може застосовуватись ст.23 Закону України «Про іпотеку», так як під час переходу права власності на спірну квартиру до заявника вона предметом іпотеки не була, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року (справа №6-201цс14). Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» про визнання наступного набувача іпотекодавцем та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed