Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони є батьками малолітньої дитини. Дитина перебуває на утриманні позивачки. Відповідач не надає допомоги на утримання малолітньої дитини. Дитина здійснює розвиток свої здібностей, відвідуючи гурток. У звязку з цим позивачка несе додаткові витрати. Оскільки допомоги від відповідача немає, то позивачка звернулася до суду з даним позовом; та просить суд задоволити позов про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути щомісячно по 1250 грн. додаткові витрати на дитину, починаючи з часу звернення до суду, щомісячно. Відповідач подав суду відзив. Зазначає, що надає матеріальну допомогу на утримання дитини, проте позивачка ці гроші використовує на власні потреби. Згідний сплачувати аліменти у розмірі 1/8 частини від заробітку. Додав, що позивачка користується квартирою батьків відповідача, не сплачує як за користування цим майном, так і за житлово-комунальні послуги. Просить врахувати дану обставину. Вважає недоведеними позовні вимоги, що були заявлені в порядку ст. 185 СК України. Позивачка подала заперечення на відзив. Зазначає, що той факт, що вона проживає у квартирі батьків відповідача і не сплачує за житлово-комунальні послуги, до уваги не повинно прийматися. Вважає такий стан справ як звичайний. Також зазначає, що відповідач не заперечує той факт, що позивачка сплачує за навчання сина у ТОВ АМ «Панна», тому вважає свої вимоги доведеними. Також було подано відповідь на відзив. Зазначається, що у відповідача відсутні будь-які відрахування на користь інших осіб. Відповідач має доходи з того, що надає послуги з перевезення пасажирів, про що свідчить запис передачі телеканалу РТБ «Добрий ранок» від 21.08.2018 р., і такі доходи є суттєвими. Таким чином просить задоволити заявлений позов. Позивачка позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Зазначає, що мама відповідача є працюючою, а тому відповідач не здійснює її утримання. А та обставина, що вона проживає разом з сином у квартирі батьків відповідача і не сплачує як за користування квартирою, так і за житлово-комунальні послуги, вважає нормальною ситуацією, адже обовязок з утримання житла покладається на його власників. В подальшому на розгляд справи не зявилася. Представник позивачки позов підтримав. Додатково пояснив, що відповідач придбав автомобіль, що свідчить про наявність у нього достатніх доходів, щоб сплачувати аліменти у тому розмірі, про який просить позивачка. Відповідач позов визнав частково. Пояснив суду що він, окрім офіційної заробітної плати, не має інших доходів. Згідний сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини від доходів, в решті позов не визнає. Представник відповідача пояснила суду, що за згодою довірителя відповідач позов визнає частково та згідний сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів). Решту позовних вимог не визнають. Додала, що відповідач не має інших доходів, окрім як заробітної плати як військовослужбовець. Придбаний автомобіль, по суті, відбувся за кошти від продажу попереднього автомобіля, який сторони придбали раніше. Відповідач залишив позивачці земельну ділянку, яку отримав у м. Рівне як учасник АТО. А тому немає підстав для задоволення позову в тому обсязі, про які було заявлено позивачкою. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони є батьками малолітньоїдитини сина [PERSON], [INFO] Дитина перебуває на утриманні позивачки. Батько дитини, відповідач у справі, надає допомогу на утримання дитини, купуючи їй одяг та взуття, придбав телефон стільникового звязку. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. Позивачка скористалася своїм правом на звернення до суду, оскільки відповідач не надавав грошової допомоги на утримання дитини. Суд враховує положення ст.ст. 181, 182, 183 СК України, приймає до уваги матеріальне становище платника аліментів та позивачки. Сторони не заперечували тих обставин, що позивачка разом з дитиною до літа 2018 р. проживала у квартирі батьків відповідача абсолютно безкоштовно. А це є пасивним доходом позивачки, який також слід враховувати при визначенні розміру аліментів. Окрім того, позивачка не сплачує за харчування дитини у школі, що також є пасивним доходом позивачки, який також слід враховувати при визначенні розміру аліментів. Відповідач сплатив за літній відпочинок дитини, і це також є пасивним доходом позивачки, оскільки вона не понесла матеріальних затрат щодо організації відпочинку дитини. Представник позивачки зазначає, що відповідач придбав новий автомобіль. Але при цьому замовчується той факт, що відповідач залишив позивачці земельну ділянку у м. Рівне, яку отримав як учасник АТО, а за спільною згодою сторін собі залишив автомобіль, який сторони придбали у шлюбі. З продажу цього автомобіля він придбав інший автомобіль. Тому реєстрація за відповідачем іншого (нового) транспортного засобу не розцінюється судом як доказ того, що доходи відповідача є суттєвими. Також позивачка не довела суду, що відповідач отримує близько 6000 грн. від перевезення пасажирів, працюючи таксистом у вільний від роботи час. Наданий суду запис передачі телеканалу РТБ «Добрий ранок» від 21.08.2018 р. не може бути як належним, так і допустимим доказом у справі на підтвердження зазначених позивачкою обставин. За умови, якби цей доказ був допустимий, то інтервю водія на імя «Іван», який розповідає про працю таксиста, не містить розповіді про доходи, які цей чоловік отримує за місяць. Окрім того, на інтервю не видно обличчя співрозмовника, що не дає змоги ідентифікувати водія на імя «Іван» з відповідачем у справі. Як зазначав суд, даний доказ є недопустимим. Суду нічого не відомо про походження цього запису. Позивачка не довела, що запис даної передачі був отриманий у телекомпанії РТБ у визначений законом спосіб. Надалі суд зважає на наступне. Батьки зобовязані забезпечити утримання дитини на належному рівні, щоб забезпечити її потреби. На думну суду, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти в розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходів). При цьому враховується майновий стан позивачки, яка отримує менші доходи, ніж відповідач. Цей розмір аліментів становитиме величину більшу, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, що визначений законодавством України. На переконання суду, визначений судом розмір аліментів є компромісним, та враховуватиме баланс інтересів сторін. Тому позов про стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення. Щодо решти заявлених позовних вимог, то вони не підлягають до задоволення як недоведені. Так, позивачка покликається на положення ст. 185 СК України та просить стягувати з відповідача на її користь по 1250 грн., щомісячно, оскільки дитина навчається у ТзОВ Агенція моди «Панна». Позивачка надала суду контракт, де зазначені грошові кошти, які повинні сплачуватися за навчання дитини. За положеннями ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Проте позивачка не надала суду доказів того, що нею були понесені відповідні витрати. За умови надання позивачкою квитанцій, чеків, тощо на підтвердження сплати грошових коштів за навчання дитини у суду були б підстави для прийняття рішення з урахуванням положень ст. 185 СК України. Також суду не надано доказів того, що станом на час розгляду справи дитина продовжує навчання у ТзОВ Агенція моди «Панна». Отже, у задоволенні позову про стягнення витрат на утримання дитини в порядку положень ст. 185 СК України слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України. Позивачка понесла витрати у розмірі 925 грн. за надання правової допомоги. Тому вони повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Судові витрати у розмірі 704,80 грн. повинні бути стягнуті з відповідача на користь держави, оскільки при подачі позову позивачка звільнена від сплати судових витрат. А даний позов не стосується захисту прав відповідача, тому він не звільнений від сплати судових витрат.

Outcome: approved