Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що 12 червня 2010 року зареєструвала шлюб з відповідачем, в період якого у них народилась спільна неповнолітня дитина – донька Аніта, [INFO], яка після припинення сімейно-шлюбних відносин проживає з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляться від виконання своїх батьківських обов’язків щодо утримання дитини. Домовленості між ними щодо участі відповідача в утриманні доньки не досягнуто. Вважає, що з відповідача, який має мінливий, нерегулярний дохід, необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 486 гривень щомісячно, що відповідатиме половині встановленого Законом України «Про державний бюджет України» прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, який з 01 січня 2013 року становить 972 гривні, оскільки для нормальної життєдіяльності дитини, її фізичного та духовного розвитку, харчування, одяг, іграшки, щомісячно необхідно витрачати не менше вказаної суми. Позивачка, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з’явилась, надавши суду письмову заяву (а.с.15), за якою прохала розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала їх задовольнити. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з’явився, згідно заяви прохав проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав частково в розмірі ? частини його доходів, оскільки він працює та має постійний дохід, в зв’язку з чим аліменти з нього повинні стягуватися в частці від доходу (а.с.16-19). В зв’язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ст.180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов’язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що 12 червня 2010 року сторонами у справі було укладено шлюб, який зареєстровано Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №238 (а.с.4). В період шлюбу у сторін народилася спільна неповнолітня дитина – донька Аніта, [INFO] (а.с.5), яка після фактичного припинення сімейно-шлюбних відносин згідно довідки Олександропільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.6-7), а відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини позивачці не надає, хоча зобов’язаний це робити, при цьому будь-якої домовленості щодо утримання спільної дитини між сторонами не досягнуто, в зв’язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред’явлення позову до досягнення неповнолітньою дитиною повноліття, оскільки права та обов’язки кожного з батьків є рівними за законом. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує часткове визнання позову відповідачем, матеріальне становище платника аліментів, який має постійне місце роботи та щомісячний дохід у вигляді заробітної плати (а.с.19), стану здоров’я як відповідача, так і дитини, її віку та потреб та вважає необхідним у відповідністю за ст.183 СК України стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 14 частини його прибутків щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що за розміром відповідатиме участі відповідача у матеріальному забезпеченні дитини на рівні не менше 30% встановленого Законом України “Про державний бюджет України на 2013 рік ” прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, який становить з 01 січня 2013 року 972 гривні, а з 01 грудня 2013 року – 1032 гривні, оскільки права та обов’язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров’я як відносно дитини, так і відносно відповідача, а також витрат позивачки на утримання донька сторонами суду не надано, а інших утриманців відповідач не має. Крім цього, в зв’язку з частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial