Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивач КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.05.2014 року, в якому просив суд стягнути з відповідачів на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з13.09.2010 року по 31.03.2014 року у розмірі - 21 453,47 грн.; інфляційні нарахування у розмірі - 256 грн., 3,0 % річних в сумі - 3387,06 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачі є власниками в рівних частинах нежитлового приміщення площею - 134,8 кв.м. в будинку [ADDRESS], куди позивачем надаються комунальні послуги, які відповідачі отримують, але не в повному обсязі сплачують плату за комунальні послуги. Так, за цей період відповідачам надавались комунальні послуги, про що було складено акти звіряння розрахунків та претензій щодо якості та кількості таких послуг від відповідачів не надходило. До того ж відповідачі отримував від позивача рахунки на оплату коштів за комунальні послуги, однак платежі здійснювали не регулярно, внаслідок чого утворився борг за період з 13.09.2010 року по 31.03.2014 року, що складає - 21 453,47 грн., оскільки відповідачі у добровільному порядку борг не погашає, позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати та 3,0 % річних. До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду клопотання, в якому заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи і просить розглядати справу у відсутність свого представника. Відповідачі про час і місце судового засідання оповіщались у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явились, клопотання про відкладення розгляду справи і заперечення проти позову не надіслали, представника до суду не направили. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року. Дане підприємство за відповідну плату здійснює забезпечення власників та наймачів жилих та нежитлових приміщень (споживачів) житлово-комунальними послугами (п. 2.2. статуту). Крім того, позивачем із СВП «Енергозбут» 13.11.2003 року було укладено договір про постачання теплої енергії у гарячій воді, а згідно додатку №6 до вказаного договору згідно довідки про дані по будинку по [ADDRESS], то вказану послугу було надано до будинку відповідачів. Договором №05618/2-10 від 20.04.2005 року укладеним між позивачем та ВАТ «АК «Київводоканал» передбачено постачання питної води та приймання стічних вод через приєднанні мережі, які в подальшому надавались позивачем відповідачам. Також, позивачем нараховувались кошти відповідачам за фактичне споживання ними теплової енергії згідно показань лічильника за відповідний період. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом - відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками в рівних частинах нежитлового приміщення площею 134,8 кв.м., а саме приміщень з №1 по №13 за адресою: [ADDRESS], що пітверджується договором купівлі-продажу від 13.04.2007 року (а.с.10). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням, де серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачем, а отже, і виникнення цивільних прав і обов'язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідачів (водопостачання, опалення), а відповідачі отримують та користуються даними послугами та відповідно зобов'язані здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Згідно п.2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до яких належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних витратах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із розрахунком боргу по квартирній платі та платі за комунальні послуги, проведеним працівниками бухгалтерії позивача, заборгованість відповідачів становить - 21 453,47 грн., на які нараховано інфляційні втрати в розмірі - 256 грн.; 3,0 % річних в сумі - 3387,06 грн., вказана заборгованість утворилася, внаслідок систематичної не сплати в повному обсязі нарахувань за період з 13 вересня 2010 року по 31 березня 2014 року. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних долях на користь позивача суму боргу за житлово-комунальні послуги за період з 13 вересня 2010 року по 31 березня 2014 року в розмірі - 21 453,47 грн., яка складається з боргу за холодне і гаряче водопостачання і водовідведення, опалення (нараховується по лічильнику в Гкал згідно обсягу споживання тепла, що увійшло до будинку). Вимоги позивача в частині стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати грошових коштів за житлово-комунальні послуги є обґрунтованими і в цій частині позов також підлягає задоволенню в повному обсязі. Так, статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що всі заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення заборгованості з відповідачів в рівних долях. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 239,98 грн., розмір якого підтверджений квитанцією про сплату судового збору.

Outcome: approved