Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позові вказала, що від спільного життя з відповідачем по справі мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. На даний час вона з відповідачем проживають окремо, ведуть окремі бюджети. Останній матеріальної допомоги на утримання спільної доньки не надає. На даний час вона працює на посаді сортувальника поштових відправлень та виробів друку 1 класу АТ «Укрпошта» та не має у власності будь-якого рухомого та нерухомого майна. [PERSON] є працездатного особою, проте не працює, щодо наявності у відповідача будь-якого нерухомого майна їй невідомо, проте їй відомо про наявність у відповідача декількох автомобілів. Враховуючи викладене, просила стягувати із відповідача щомісячно аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття. твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 гривень з наступною індексацією зазначеного розміру відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила витрати пов`язані із стягненням судового збору покласти на відповідача. При цьому, зазначила, що сторони проживають окремо та мають різні бюджети, вона має скутер та цього факту не заперечував відповідач по справі. В судовому засіданні відповідач вказав, що визнає позов частково, оскільки не заперечує щодо сплати аліментів, проте з приводу частки, що повинна з нього стягуватись, вважає, що необхідно стягувати з нього аліменти з врахування наявності в нього ще двох дітей, відповідно до рішень суду, на яких стягуються аліменти. При цьому, має задовільний стан здоров'я, має тимчасові підробітки та автомобіль і цього факту не заперечувала позивачка по справі. Треті особи [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час судового засідання повідомлені належним чином. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням та в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Стаття 180 СК України встановлює обов`язок батьків утримувати неповнолітніх дітей, способи виконання такого обов`язку визначаються за домовленістю між ними відповідно до норми ст. 181 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 01 від 06.01.2009 року (а.с. 10). [PERSON] , [INFO] , перебувала в шлюбі з [PERSON] , 1981 року народження, який зареєстровано Ничипорівською сільською радою Яготинського району Київської області (а.с. 3-4). [PERSON] , [INFO] , має діагноз: здорова (а.с. 5). [PERSON] працює в Дирекції оброблення та перевезення пошти АТ «Укрпошта» на посаді сортувальника поштових відправлень та виробів друку 1 класу з 05.08.2007 року за період з березня 2019 року по серпень 2019 року отримала загальну суму доходу в розмірі 63 451 грн. 21 коп. (а.с. 6). [PERSON] перебуває на утриманні матері [PERSON] (а.с. 7). [PERSON] має сімґю в складі доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 18.12.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після розірвання шлюбу прізвище дружини « [PERSON] » (а.с. 9). Згідно рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 27.03.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня надходження позову до суду, тобто з 23 листопада 2017 року та до повноліття дитини (а.с. 19, 22-23). Згідно рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 19.02.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 700 грн. з 23 січня 2015 року і до повноліття дитини (а.с. 20, 21). [PERSON] , [INFO] , має діагноз: млявий проксимальний парез лівої руки з гіпотрофією мґязів і контрактурою лівого суглоба внаслідок пологового ушкодження плечового сплетіння (а.с. 29). Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п.2 дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст.184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Враховуючи матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я та ті обставини, що відповідач офіційно не працює, має тимчасові підробітки, має інших утриманців, а дитина потребує матеріального забезпечення, враховуючи також її стан здоров`я та розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2020 року, який згідно Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» становить 2218 гривень, при цьому враховуючи вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, а також те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, і надавати матеріальну допомогу дитині. Отже, з огляду на викладене, суд вважає, що з відповідача на утримання неповнолітньої доньки необхідно стягнути аліменти в розмірі ј частини від його доходу, щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, що буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі - 840 гривень 80 коп.

Outcome: partial