Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач - орган опіки і піклування Богуславської районної державної адміністрації Київської області, звернувшись до суду із даним позовом, просить позбавити батьківських прав [PERSON] і [PERSON] відносно їх малолітньої дочки [PERSON], [INFO], та стягнути із відповідачів аліменти на утримання дитини на користь установи чи особи, яким буде передана дитина, в розмірі 1/4 частини їх доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що на первинному обліку дітей, які залишилися без батьківського піклування, в службі в справах дітей Богуславської районної державної адміністрації перебуває малолітня [PERSON], [INFO], з підстав відібрання її від батьків, що є відповідачами по справі, через створення умов загрози для життя та здоров'я дитини. Під час проведення перевірки умов, які явились підставою для відібрання дитини, було встановлено, що відповідачка [PERSON], не перебуваючи у шлюбі із [PERSON], [INFO] в пологовому відділенні Богуславської ЦРЛ народила дитину. У зв'язку із відсутністю у [PERSON] паспорта в той період, певного місця проживання та мінімально необхідних матеріально-побутових умов, куди можливо було б виписати новонароджену дитину, з урахуванням рекомендацій медичних працівників, на підставі письмової заяви самої [PERSON], дитину з 03.03.2014 року було тимчасово поміщено до Спеціалізованого обласного будинку дитини м. Біла Церква. За час перебування малолітньої [PERSON] в будинку дитини, відповідачі не цікавилися життям і здоров'ям дитини, а після того, як дитину відповідачка [PERSON] забрала додому, то за місцем проживання малолітньої [PERSON] були створені умови, які стали загрозливими для життя та здоров'я дитини. А саме, відповідачка [PERSON] залишила дитину в будинку співмешканця [PERSON], який перебував в стані алкогольного сп'яніння та на протязі тижня не поверталась, що стало підставою для відібрання дитини від батьків з метою вилучення дитини з негативного побутового оточення і запобіганню загрози життю та здоров'ю дитини. Окрім того позивач зазначає, що [PERSON] являється особою залежною від алкоголю, має розлади психіки внаслідок вживання алкогольних напоїв і перебуває на обліку у лікаря нарколога. У зв'язку з наведеним та згідно положень ст.ст. 164, 165, 170 СК України позивач просить позов задовольнити і позбавити батьківських прав відповідачів щодо їх малолітньої дитини та передати дитину органу опіки та піклування Богуславської районної державної адміністрації. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] пред'явили зустрічний позов, в якому просять скасувати розпорядження № 339 Богуславської РДА Київської області від 27.08.14 року «Про негайне відібрання дитини» малолітньої [PERSON] [INFO] у батьків позивачів по зустрічному позову, скасувати наказ № 96 від 10.10.2014 року Служби у справах дітей Богуславської РДА Київської області «Про тимчасове влаштування дитини малолітньої [PERSON] [INFO], залишеної без батьківського піклування» до [PERSON] та усунути перешкоди у вихованні дитини шляхом повернення дитини малолітньої [PERSON] батькам [PERSON] та [PERSON]. Обгрунтовуючи вимоги за зустрічним позовом, [PERSON] зазначає, що він надавав матеріальну допомогу на утримання дитини під час проживання з [PERSON] та матеріально забезпечував родину в період часу з 14.08.14 року по 27.08.14 року без наданих державних соціальних коштів, які були отримані матір'ю дитини [PERSON] тільки 26.08.14 року, після чого вона не повернулась додому. Крім того, з часу народження дитини він весь час приділяв увагу та виховував дочку [PERSON], коли вона перебувала в лікарні з матір'ю [PERSON], за підтримки сестри [PERSON], яка фінансово підтримувала його та дитину в зв'язку із відсутністю роботи взимку. Приводи та підстави, за яких позивачка [PERSON] погодилась передати на виховання в квітні 2014 року дочку [PERSON] до Будинку дитини, були зумовлені не тільки тим, що в неї вдома не було створено умов для виховання малолітньої дочки, а також тим, що співробітники Служби у справах дітей (Смоляр Ю.В., [PERSON]) будучи соціальними співробітниками не надали можливості сприяти покращенню таких умов, як надання соціального житла, гуртожитку, отримання допомоги для працевлаштування батька, а навпаки переконували передати на виховання дитину до Будинку дитини в м. Біла Церква. Як свідчить довідка з Будинку дитини м. Біла церква, [PERSON] постійно відвідувала дочку та відносилась до неї добре. Також, після відібрання дитини 27.08.2014 року начальник Служби у справах дітей [PERSON] в своєму кабінеті вмовляла при свідках [PERSON] написати «відмову від дитини» і як зрозуміла [PERSON], саме нотаріально засвідчену заяву - згоду на усиновлення її дитини. З грудня 2014 року [PERSON] і [PERSON] почали намагатися зустрітися із дочкою, розпочати спілкування із дитиною, спроби реалізувати свої батьківські права та обов'язки, оскільки ніколи не хотіли бути позбавлені батьківських прав. Однак не дивлячись на чисельні письмові звернення до органу опіки Богуславської РДА Київської області щодо перешкод з боку [PERSON] у вихованні дитини, в якої проживає їх дочка, щодо встановлення графіку спілкувань та побачень із дитиною, ні Служба у справах дітей, ні орган опіки в особі Богуславської РДА жодним чином заяви [PERSON] та [PERSON] не розглядали, на Комісії із захисту прав дітей питання їх участі у вихованні дочки не розглядались, графік побачень не встановлювався. Навпаки, співробітники Служби у справах дітей принижували честь та гідність [PERSON], її батьківські права тим, що просили надати довідку від лікаря-інфекціониста що вона здорова, домовлялися про зустріч із дитиною, але не приходили на зустріч, вимикали всі телефони, перешкоджаючи виконувати свої батьківські обов'язки. Вилучення дитини у батьків 27.08.2014 року із побутового оточення, як зазначено в позові, яке ніби-то загрожувало життю дитини, нічим не відрізнялось від побутового оточення, визнаного органом опіки задовільним згідно Рішення Комісії із захисту прав дітей Богуславської РДА для передачі дитини батькам на виховання в серпні 2014 року, а тому підстави для відібрання дитини були відсутні. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] і [PERSON] про встановлення опіки над малолітньою особою та призначення опікуна. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 03 квітня 2015 року даний позов залишений без розгляду відповідно до ст. 207 ч. 1 п. 5 ЦПК України за заявою представника третьої особи [PERSON] про залишення позову без розгляду. В судовому засіданні представник позивача Смоляр Ю.В. позов підтримав, обгрунтувавши вимоги вищенаведеними фактами та доказами. Зустрічний позов ним не було визнано. Натомість, в судових дебатах представник позивача, посилаючись на роз'яснення викладені в п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.07 № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вважав за можливе в інтересах дитини не позбавляти батьківських прав відповідачку [PERSON], яка за час розгляду справи в суді змінила своє відношення до дитини, бажає виховувати дитину та має необхідні матеріально-побутові умови для проживання та утримання дитини в квартирі, яку для [PERSON], [PERSON] і їх дитини орендує [PERSON] Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та просили задовольнити їх зустрічний позов з підстав вказаних в зустрічній позовній заяві. Крім того, відповідач [PERSON] суду пояснив, що він припинив вживати спиртні напої та пройшов курс стаціонарного лікування від алкогольної залежності. За сприянням своєї двоюрідної сестри [PERSON] він на даний час має умови для належного утримання і виховання дитини, оскільки має можливість користуватися квартирою, яку його сестра орендувала для нього, [PERSON] і їх дитини. Також він приймає міри до працевлаштування і на запрошення ТОВ «ГамбраМедікал С-3» м. Санкт-Петербург буде працювати в даному товаристві, щоб матеріально забезпечувати дитину. Відповідачка [PERSON] суду пояснила, що вона не ухилялася від виховання своєї дочки [PERSON] після того, як забрала її з Будинку дитини в м. Біла Церква. Дочку вона залишила з батьком [PERSON] в кінці серпня 2014 року, якому також залишила гроші, що були отриманні в управлінні соціального захисту населення Богуславської РДА. В той час вона захворіла, як потім з'ясувалося на вітряну віспу, і щоб не наражати дитину на небезпеку вона по поїхала в Крим до своїх родичів, де мала отримати документи про своє навчання, щоб була можливість працевлаштуватись. Але через день вона вимушена була повернутися в м. Богуслав, так як її викликала до себе начальник служби в справах дітей Богуславської РДА [PERSON], яка почала переконувати її, щоб вона написала відмову від дитини і запевнювала, що дитину їй не повернуть. Після цього вона знову поїхала в Крим і оскільки були ускладнення від захворювання, вона деякий час перебувала там. Лише в грудні 2014 року вона повернулася в с. Ісайки Богуславського району та почала приймати міри, щоб повернути свою дитину, але їй в цьому перешкоджали працівники служби в справах дітей Богуславської РДА, які не давали можливості належним чином спілкуватися з дитиною, не встановлювали графік побачення з дитиною та вимагали надання документів про її стан здоров'я, про працевлаштування, умови проживання. На даний час вона має належні умови для проживання та утримання дитини, а тому просить повернути їй дочку [PERSON] і не позбавляти батьківських прав. Прокурор Борсук О.В. в судовому засіданні, враховуючи доводи представника позивача, відповідачів, пояснення свідків, висловила заперечення проти задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] При цьому прокурор зазначила, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків. Під час судового розгляду справи відповідачка [PERSON] висловила бажання та почала приймати міри щодо усунення всіх причин, що слугували підставою для прийняття рішення органом опіки та піклування про відібрання в неї дитини, а тому у відповідачки [PERSON] необхідно відібрати дитину дочку [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав та передати дитину органу опіки та піклування для подальшого влаштування. Також прокурор Борсук О.В. вважала обґрунтованими вимоги позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки останній страждає на хронічний алкоголізм, перебуває на обліку у лікаря нарколога Богуславської ЦРЛ, до якого не являється для контролю. Крім того [PERSON] на даний час не працює і має лише наміри працевлаштуватись, а також сам не створює нормальних житлово-побутових умов для проживання дитини. Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників розгляду справи, пояснення свідків та дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, зустрічний позов необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO], в повторному свідоцтві про народження дитини, яке видане 22 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції, записані [PERSON] і [PERSON]. З 03.03.2014 року малолітню [PERSON] [INFO], було тимчасово поміщено до КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» за заявою матері дитини [PERSON] у зв'язку з тяжкими матеріальними умовами. За час перебування малолітньої [PERSON] в дитячому будинку, відповідач [PERSON] не цікавився життям і здоров'ям дитини, а відповідачка [PERSON] тричі 03.03.2014 року, 17.03.2014 року, 24.04.2014 року відвідувала малолітню дочку, що видно із довідки КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» №330 від 05.06.2014 року. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] не надали суду інших доказів про те, що вони за час перебування дитини в дитячому закладі відвідували дитину, приймали участь у вихованні дитини. Натомість свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює психологом в КЗ КОР «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» і спостерігала за малолітньою [PERSON] під час перебування в будинку дитини. За весь час перебування вона батька дитини не бачила, матір бачила два рази, у якої був поганий зовнішній вигляд і тому їй дитину не давали. Також мати привозила деякі речі і не вміла поводитись із дитиною. Із акту обстеження житлово-побутових умов від 12.08.2014 року, який складено за участю представника служби в справах дітей Богуславської РДА Смоляра Ю.Д., сільського голови с. Ісайки Олексієнка Ф.І. і завідуючої ФАПом [PERSON], вбачається, що за місцем проживання [PERSON] і [PERSON] по [ADDRESS] створені мінімальні умови для проживання малолітньої [PERSON] Під час обстеження [PERSON] за зовнішніми ознаками був у нетверезому стані та вчинив сварку із сільським головою. З 14.08.2014 року [PERSON] забрала дитину з будинку дитини і до 27.08.2014 року малолітня [PERSON] перебувала за місцем проживання батьків в будинку [ADDRESS]. Розпорядженням Богуславської райдержадміністрації від 27.08.2014 року № 339 «Про негайне відібрання дитини» було відібрано малолітню [PERSON], [INFO], від її батьків [PERSON] і [PERSON], у зв'язку з виникненням безпосередньої загрози для життя і здоров'я дитини. Із акту обстеження житлово-побутових умов від 27.08.2014 року складеного за участю представників служби в справах дітей Богуславської РДА, головного лікаря Богуславського районного центру первинної медико-санітарної допомоги [PERSON]., вбачається, що комісією було встановлено, що мати дитини [PERSON] з 24.08.2014 року за місцем проживання відсутня, дитину залишила на батька [PERSON], який на час обстеження за зовнішніми ознаками перебував в стані алкогольного сп'яніння та поводився агресивно. Факт існування безпосередньої загрози для малолітньої [PERSON] станом на 27.08.2014 року підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зокрема свідок [PERSON] підтвердила в судовому засіданні, що саме вона, як сусідка [PERSON], телефонувала до соціальних служб і повідомила про загрозу для малолітньої [PERSON], яка на той час залишилась без догляду матері, а батько перебував в стані алкогольного сп'яніння та поводився агресивно. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні не довели належними та достатніми доказами, що станом на 27.08.2014 року була відсутня загроза для життя і здоров'я їх дитини. Зокрема [PERSON] не надала достатніх доказів, які б підтверджували її захворювання вітряною віспою та виникнення ускладнень від цього захворювання і що це було причиною, що вона не хотіла наражати дитину на небезпеку. Також в судовому засіданні відповідачка [PERSON] не довела той факт, що станом на кінець серпня 2014 року начальник служби в справах дітей Богуславської РДА [PERSON] здійснювала на неї психологічний тиск та вимагала написати заяву про відмову від дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні категорично заперечила вказані відповідачкою факти та пояснила суду, що підстави для відібрання малолітньої дитини [PERSON] від її батьків станом на 27.08.2014 року були наявні та були підтверджені актом обстеження житлово-побутових умов відповідачів, які свідчили про загрозу здоров'ю та життю дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона на даний час виконує обов'язки лікаря-нарколога Богуславської ЦРЛ, та підтверджує факт перебування на обліку у лікаря-нарколога відповідача [PERSON], як особи, що страждає на хронічний алкоголізм. Медична документація свідчить про те, що [PERSON] лікаря-нарколога не відвідує, в тому числі не був жодного разу після стаціонарного лікування в КЗ КОР «Київське обласне психіатрично-наркологічне об'єднання», яке проходив з 25 грудня 20914 року по 12 січня 2015 року, хоч таке відвідування має бути щомісяця. З обліку [PERSON] можливо зняти через три роки після стійкої ремісії. Із повідомлення генерального директора КЗ КОР «Київське обласне психіатрично-наркологічне об'єднання» від 26.02.2014 року вбачається, що [PERSON] проходив стаціонарне лікування з 25 грудня 2014 року по 12 січня 2015 року з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стан відміни від алкоголю неускладнений. [PERSON] може бути знятий з обліку лікаря-нарколога через три роки після закінчення лікування. Можливе дострокове зняття з обліку через ЛКК в обласному наркологічному диспансері при наявності позитивних характеристик з місця проживання, роботи, систематичного відвідування лікаря-нарколога. Оцінюючи вищевказані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено в судовому засіданні той факт, що відповідач [PERSON] страждає на хронічний алкоголізм, що є підставою для позбавлення його батьківських прав згідно п. 4 ч. 1 ст. 164 СК України. Відповідач [PERSON] незважаючи на те, що пройшов нетривалий курс лікування від хронічного алкоголізму, не виконує рекомендації лікарів щодо систематичного відвідування лікаря-нарколога, а також він не створив за місцем проживання [ADDRESS] належні умови проживання та не надав суду про це відповідні докази. Наміри відповідача працевлаштуватись не виконуються реально і даних про те, що він має роботу відсутні. Крім того, його бажання працювати в м. Санкт-Петербург в Росії, ставить під сумнів його систематичне відвідування лікаря-нарколога за місцем проживання. Тимчасово створені умови проживання в орендованій квартирі для відповідачів та їх дитини зроблено за фінансової підтримки третьої особи [PERSON], а не самих відповідачів, які не надали суду доказів про їх роботу, ведення підсобного господарства за місцем проживання, хоч вони мають земельну ділянку біля будинку [PERSON] Мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, або являються хронічними алкоголіками (п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України). Згідно роз'яснень, викладених в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.07 № 3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Пунктом 18 зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України також роз'яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. За змістом п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, коли вони свою винною поведінкою, свідомо нехтуючи своїми обов'язками та інтересами дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Оцінюючи досліджені по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємності у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] має бути позбавленим батьківських прав щодо малолітньої [PERSON], [INFO], оскільки страждає на хронічний алкоголізм та не бажає цілком вилікуватись, оскільки не з'являється до лікаря-нарколога Богуславської ЦРЛ. Суд також вважає, що відповідачка [PERSON] на певний час з серпня по грудень 2014 року самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме залишила дитину на батька [PERSON], який страждає на хронічний алкоголізм, і протягом тривалого часу не навідувалась до дитини. За час перебування дитини в дитячому будинку вона також систематично не відвідувала дитину і переклала обов'язок по вихованню і утриманню дитини на державний заклад. Однак, суд також дійшов до висновку, що самоусунення відповідачки [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків певною мірою було спровоковано відсутністю належного матеріального забезпечення, відсутністю належних умов для проживання, що і було підставою для відібрання в неї дитини. Натомість, на даний час в судовому засіданні встановлено та підтверджено дослідженими доказами ті факти, що відповідачка [PERSON] бажає спілкуватися з дитиною, приймати участь у її вихованні та піклуватися про дочку [PERSON]. Про це свідчать численні її звернення, починаючи з грудня 2014 року до органу опіки та піклування, про надання можливості спілкуватися з дитиною, встановлення графіку побачень з дитиною. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили ( ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (в редакції із змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року» 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, суд з урахуванням обставин справи,

Outcome: partial