Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

Позивачка свої уточнені позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло. В 2014 році вирішила продати квартиру, але через виявлену помилку не може цього зробити. Згідно відомостей паспортного столу в вищезазначеній квартирі вона зареєстрована сама, але за даними ПП «Наш дім» в даній квартирі зареєстрований також і її син [PERSON] Жодних письмових відмов ПП «Наш дім» не дає, пояснюючи, що це не входить до їх компетенції, помилку не виправляє. Згідно наданої довідки ПП «Наш дім» нотаріус відмовляється проводити угоду купівлі-продажу без письмової згоди на продаж квартири. [PERSON] більше 15 років проживає в Росії та має російське громадянство та зареєстрований там за іншою адресою. Посилаючись на ст. 391 ЦК України просить усунути перешкоди в користуванні житлом шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти з реєстрації [PERSON] В судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Зазначив, що дійсно при зверненні до УДМС України в Сумській області позивачка отримала інформацію про відсутність реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS], відповідно до рішення виконкому Сумської міської ради від 20.06.2000 року нею самостійно приватизована дана квартири, про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.03.2005 року. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає що позов є не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.03.20005 року Серія САА № 377057 та вона зареєстрована в даній квартирі (а.с. 4, 6). Згідно довідок ПП «Наш дім» від 25.03.2014 року, 06.05.2014 року, 04.06.2014 року відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 3, 22). Згідно інформації відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Сумській області від 01.04.2014 року, 26.05.2014 року (а.с. 11, 25) на неодноразові запити суду, місце реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS] та взагалі по Сумській області відсутнє. Відповідно до копії ордеру на жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу № 3018 від 16.05.1997 року позивачці (сім'ї з двох осіб - [PERSON], [PERSON]) було надано право заняття жилого приміщення за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення загальних зборів членів житлово-будівельного кооперативу № 19 від 30.11.1995 року та затверджено рішенням виконкому МРНД м. Суми № 11 від 21.01.1997 року (а.с. 23). Відповідно до копії паспорту громадянина Російської федерації на ім'я [PERSON], останній з 05.06.2008 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). У відповідності зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиціє підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: «...зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі... судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою...». Тобто зняття з реєстрації місця проживання в житлових приміщеннях колишніх членів сім'ї їх власника або інших осіб, відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Відповідно до пп. 20 п. 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 405/2011, Державна міграційна служба України відповідно до покладених на неї завдань здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з положеннями ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи, що відповідач [PERSON] за даними Управління Державної міграційної служби України в Сумській області не має реєстрації за адресою: квартира [ADDRESS], позивачкою не доведено суду наявності спору між сторонами та порушення її прав. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed