Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

Позивач Київський міський центр зайнятості, звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з [PERSON] на користь позивача суму завданої шкоди у розмірі 30 836,92 грн. та суму судових витрат у розмірі 2 270,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 11.06.2020 року наказом Київського міського центру зайнятості № НТ 2006119 на підставі заяви відповідача останньому було надано статус безробітного з 04.05.2020 року та призначено допомогу по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Однак при опрацюванні даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування виявлено, що відповідач перебувала у трудових відносинах цивільно-правового характеру з ФОП [PERSON] з 03.08.2020 року по 13.08.2020 року. 17.11.2020 року позивачем складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення за № 280, згідно висновків якого встановлено факт перебування у трудових відносинах відповідача з ФОП [PERSON] з 03.08.2020 року по 13.08.2020 року. Згідно довідки-розрахунку від 01.12.2020 року № 415 розмір нарахованого та виплаченого відповідачу матеріального забезпечення на випадок безробіття з 02.08.2020 року по 25.11.2020 року становить 30 836,82 грн., та позивачем прийнято рішення про повернення відповідачем нарахованого та виплаченого матеріального забезпечення, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. 15.06.2021 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Київського міського центру зайнятості до [PERSON] про стягнення коштів, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач [PERSON] , на адресу зареєстрованого проживання якої було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, не скористалась процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений ухвалою суду від 15 червня 2021 року строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями. (рішення ЄСПЛ по справі «Мельник проти України») Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення», Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації від 13.02.2009 року № 60/62 та постановою правління Пенсійного Фонду України від 13.02.2009 року №7 - 1, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.03.2009 року №232/16248, центрами зайнятості проводяться розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення. Для проведення зазначених розслідувань центри зайнятості взаємодіють з Державною податковою адміністрацією України та Пенсійним фондом України, шляхом обміну інформацією про отримані особами, які перебувають на обліку в державній службі зайнятості як безробітні, доходи від провадження підприємницької діяльності, виконання робіт за трудовим договором, у тому числі за сумісництвом, під час роботи за кордоном, виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами, ведення особистого селянського господарства, отримання пенсії. Обмін інформацією здійснюється між Державним центром зайнятості, ДПА України та ПФУ, як центральними органами виконавчої влади. Даний обмін інформацією здійснюється з метою перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та визначення розміру матеріального забезпечення. Відповідно до п.п. 2, 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, який затверджено Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України 13.02.2009 № 60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 № 7-1, розслідування згідно з цим Порядком здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття. Судом встановлено, що 04.05.2020 року [PERSON] , як безробітна, звернулась до Дарницької районної філії Київського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні й надання йому статусу безробітного та призначення допомоги по безробіттю (а.с. 8, 9, 10). 11.06.2020 року наказом Київського міського центру зайнятості № НТ 2006119 на підставі заяви [PERSON] останній було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю відповідно до ст.ст. 22, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». (а.с. 11-12) 17.11.20200 Харківським міським центром зайнятості складений Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення за № 280. Згідно висновків Акту встановлено факт перебування у трудових відносинах [PERSON] з ФОП [PERSON] з 03 серпня 2020 року по 13 серпня 2020 року, що підтверджено Договором про надання послуг від 03.08.2020 року, укладеним між ФОП [PERSON] та [PERSON] та Актом приймання-передачі послуг від 14.08.2020 року. (а.с. 13, 14-16, 17) Тобто, при перебуванні на обліку в центрі зайнятості, відповідач перебував у трудових відносинах - отримував дохід (винагороду) з ФОП [PERSON] , й не мала права отримувати передбачені законом соціальні послуги та матеріальне забезпечення на випадок безробіття відповідно до ст.ст. 4, 43 Закону України «Про зайнятість населення» в загальній сумі 30 836,92 грн. Наказом Дарницького районного центру зайнятості № 58/263-02/20 від 03.12.2020 року прийнято рішення про повернення [PERSON] отриманих нею коштів по безробіттю за період з 03.08.2020 року по 25.11.2020 року в загальній сумі 30 836,92 грн., про що направлено письмове повідомлення. (а.с. 19, 20). Згідно ч. З ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного. Згідно положень частини другої, третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до пункту 7.2 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), одноразова виплата допомоги по безробіттю здійснюється у розмірі річної суми допомоги по безробіттю, визначеної конкретному безробітному. Якщо безробітний вже отримав частину призначеної допомоги по безробіттю, то виплачується її залишок. Пунктом 4 частини другої статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону (зокрема щодо своєї зайнятості - діяльності, яка пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі). Відповідно до пункту 17 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється також з інших підстав, передбачених Порядком реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних. Підпунктом 1 пункту 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198, передбачено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг). Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 30 836,92 грн., що є виплаченим матеріальним забезпечення по безробіттю за період з 03.08.2020 року по 25.11.2020 року, - оскільки відповідачем не надано інформації про те, що вона перебувала у трудових (договірних) відносинах з ФОП [PERSON] , при цьому отримала матеріальне забезпечення по безробіттю на підставі документів, що містять неправдиві відомості, у розмірі 30 836,92 грн., що є порушенням прав позивача, яке підлягає до відновлення у обраний позивачем спосіб захисту порушеного права. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов Київського міського центру зайнятості до [PERSON] про стягнення коштів, є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, ураховуючи ціну позову та задоволення позову щодо вимоги майнового характеру, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним під час звернення з даним позовом до суду судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved