Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання їх спільних дітей: доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], 15 квітня 2012 року, щомісячно, в твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн., на кожну дитину, з наступною індексацією відповідно до закону, до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вони перебувають у шлюбі, але спільно не проживають. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. В свідоцтві про народження дітей відповідач записаний батьком. Позивачка вказує на те, що їй одній важко утримувати дітей, а відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на їх утримання, тому вона змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. У судове засідання позивачка не з'явилася, але надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити їх повністю, а також просила суд про розгляд справи в її відсутність. Крім того, позивачка в заяві не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач судове засідання також не зявився, про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення йому судових повісток про виклик до суду, однак до суду не зявлявся, клопотання про розгляд справи у його відсутність не подавав, про причини неявки суд також не повідомляв. Також, від представника відповідача надійшли заперечення проти позову, згідно яких представник відповідача позовні вимоги позивачки визнала частково та зазначила, що відповідач згоден виплачувати аліменти на користь позивачки в твердій грошовій формі у розмірі 500 грн., щомісячно, на кожну дитину. Враховуючи вказані факти, згоду позивачки, що викладена у її письмовій заяві, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню і такий висновок суду ґрунтується на наступному. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обовязком батьків утримувати малолітню дитину, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії 1-ЖД № 052305, виданого виконкомом Холмської сільської ради Арцизького району Одеської області, 21.04.2007р. між позивачкою і відповідачем зареєстровано шлюб (а.с. 5). Згідно свідоцтв про народження [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], їх батьком вказаний [PERSON], відповідач по справі (а.с. 6, 7). З довідки № 3110 від 01.09.2016р., виданої Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області, вбачається, що неповнолітні діти проживають разом з матірю, позивачкою по справі (а.с. 8). Стан здоров'я дітей та відповідача задовільні. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обовязок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Відповідно до розяснень, що викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Ч. 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ст. 183 СК України). Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст. 184 СК України). В судовому засіданні було встановлено, що відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON], [PERSON], що підтверджено свідоцтвами про їх народження,які проживають разом з матірю, що не заперечувалося відповідачем, тому цей факт відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що незважаючи на те, що хоча відповідач, будучи батьком неповнолітніх [PERSON], [PERSON],проживаючи окремо, зобовязаний утримувати своїх дітей, які не досягли повноліття та проживають разом з матірю, до досягнення дітьми повноліття. Суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які відповідач повинен виплачувати на користь позивачки на утримання дитини до її повноліття, у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 182 СК України суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини як стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Позивачкою та відповідачем на надано суду жодного доказу, підтверджуючого стан здоров'я та матеріальне становище дитини, відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному позивачкою. Позивачка не надала суду жодного переконливого доказу такої можливості відповідача, зокрема сплачувати аліменти на її користь у розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину, чим не виконала вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»\~прожитковий мінімум для дітей до 6 років з 1 січня 2016 року визначено 1167,00 грн., з 1 травня 2016 року - 1228,00 грн., з 1 грудня 2016 року - 1313,00 грн.; від 6 до 18 років з 1 січня 2016 року визначено 1455,00 грн., з 1 травня 2016 року - 1531,00 грн., з 1 грудня 2016 року - 1689,00 грн.\~ Оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, то суму стягуваних аліментів належить визначити у твердій грошовій сумі. Із урахуванням фактичних обставин справи та вимог указаних норм матеріального законодавства, приймаючи до уваги стан здоров'я і матеріальне становище дітей, обовязок батька дітей утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, виходячи з прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, який має забезпечуватись насамперед батьками, рівного обов'язку батька та матері по утриманню дітей, враховуючи зміну розміру прожиткового мінімуму в сторону збільшення, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачки та стягнення аліментів з батька неповнолітніх [PERSON], [PERSON] на користь позивачки на утримання дітей в розмірі 750,00 грн. на кожну дитину, починаючи з дня з дня предявлення позову до досягнення дітьми повноліття. Суд не бере до уваги визнання позову представником відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі 500,00 грн. на кожну дитину так як нею не надано суду доказів того, що у відповідача є можливість надавати матеріальну допомогу саме на зазначену суму, чим не виконала вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України тому, суд вважає, що таке визнання позову є необґрунтованим. На підставі вищезазначеного, суд, оцінивши в сукупності всі добуті в судовому засіданні докази, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково. Суд вважає за необхідне зазначити, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~позивачка звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так як позивачка звільнена від сплати судового збору, на підставі ст. 88 ЦПК України, судовий збір в сумі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави у звязку з задоволенням позовних вимог позивачки про стягнення аліментів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial