Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач ПАТ «[PERSON] Аваль» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов обґрунтовує тим, що 02.06.2006 року між АППБ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] була укладена Генеральна кредитна угода № 014/01-10/920 (додаток №1 до Генеральної угоди кредитний договір №014/01-10/921 від 02.06.2006 року) відповідно до умов якої, остання отримала кредит у розмірі 50000 доларів США зі сплатою 13 % річних, строком на 84 місяці. 30.09.2009 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 014/01-10/921-1, відповідно до умов якої в новій редакції викладені п.1.1. ст.1 «Предмет договору», п.3.5. ст.3 «Умови надання та забезпечення кредиту» кредитного договору, графік погашення кредитної заборгованості та доповнений розділ 10 «Банківська таємниця» кредитного договору. В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором від 02.06.2006 року, між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] 30.09.2009 року був укладений договір поруки № 12/01-10/920/П-2, відповідно до умов якого поручитель добровільно взяла на себе зобовязання перед банком відповідати по боргових зобовязаннях [PERSON], які виникають з умов кредитного договору. У звязку з тим, що позичальник неналежним чином виконує умови кредитного договору по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків та пені, просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] в користь ПАТ «[PERSON] Аваль» 315785,60 грн. станом на 28.07.2014 року та судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні 07.04.2016 року заявлені вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, в подальшому надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні 07.04.2016 року проти задоволення позову заперечили, в подальшому надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Просили відмовити в задоволенні позову. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. З матеріалів справи судом встановлено, що 02.06.2006 року між АППБ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] була укладена генеральна кредитна угода № 014/01-10/920920 (додаток №1 до Генеральної угоди кредитний договір №014/01-10/921 від 02.06.2006 року), відповідно до умов якої, остання отримала кредит у розмірі 50000 доларів США, зі сплатою 13 % річних (а.с.4-5). 30.09.2009 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 014/01-10/921-1, відповідно до умов якої в новій редакції викладені п.1.1. ст.1 «Предмет договору», п.3.5. ст.3 «Умови надання та забезпечення кредиту» кредитного договору, графік погашення кредитної заборгованості та доповнений розділ 10 «Банківська таємниця» кредитного договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. В порушення зазначених правових норм та умов кредитного договору позичальник не повертає кредит та нараховані відсотки за користування кредитними коштами, тобто порушує свої зобовязання перед банком, у звязку з чим, станом на 28.07.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 319645,19 грн., з яких: 20753,11 доларів США, що в еквіваленті становить 246098,33 грн., 2875,17 доларів США, що в еквіваленті становить 34094,81 грн. борг за відсотками, 39452,05 грн. пеня, що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості (а.с.18-19). В забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором від 02.06.2006 року, між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] 30.09.2009 року був укладений договір поруки № 12/01-10/920/П-2, відповідно до умов якого поручитель добровільно взяла на себе зобовязання перед банком відповідати по боргових зобовязаннях [PERSON], які виникають з умов кредитного договору. Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. На підставі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п.9.1. Генеральної кредитної угоди від 02.06.2006 року вказана угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами та протягом 84 місяців з моменту надання кредиту по першій з кредитних угод, укладених в рамках цієї угоди, за умови, однак, повного виконання позичальником зобовязань за всіма такими угодами. Згідно умов кредитного договору від 02.06.2006 року, укладеного між АППБ «Аваль» та [PERSON]А.(додаток №1 до Генеральної кредитної угоди від 02.06.2006 року), договір набуває чинності з часу надання позичальнику кредитних коштів та діє до повного погашення кредитної заборгованості(п.8.1. кредитного договору. Додатковою угодою до кредитного договору від 02.06.2006 року до Генеральної кредитної угоди від 02.06.2006 року, укладеною між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] 30.09.2009 року, сторони досягли згоди про зміну умов погашення(реструктуризацію) кредиту, визначених кредитним договором від 02.06.2006 року, зокрема, строк дії кредитного договору встановлений до 01.06.2016 року. Згідно договору поруки, укладеного між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] 30.09.2009 року, цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобовязань в повному обсязі. Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором позичальник [PERSON] здійснила в грудні 2013 року. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно п.п.6.5. кредитного договору від 02.06.2006 року кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання позичальником умов цього договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. 29 липня 2014 року відповідачам [PERSON] та [PERSON] позивачем були надіслані вимоги про виконання грошових зобовязань за кредитним договором в сумі 27718,95 доларів США станом на 28.07.2014 року. Про те, що такі вимоги були ними отримані [PERSON] та [PERSON] не заперечували. Невиконання позичальником умов договору надавали право банку вимагати дострокового повернення кредиту у повному обсязі. Посилаючись на норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, а саме на те, що з часу здійснення позичальником останнього платежу в грудні 2013 року протягом шести місяців кредитором не була предявлена вимога до поручителя, представник [PERSON]М просить в позові до неї відмовити, оскільки з цих підстав поруку вважає припиненою. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В постановах Верховного Суду України від 10.09.2014 року у справі №6-32цс14, від 17.09.2014 року у справі №6-170цс13 у звязку з неодиноковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, якими врегульовано припинення поруки з підстав, передбачених ч.4 ст.559 ЦК України, викладені слідуючі правові висновки. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобовязань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. За умови предявлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобовязання повернути кредит змінюється строк виконання основного зобовязання відповідно до умов договору, який слід обчислювати від наступного дня, зазначеного у вимозі про дострокове повернення кредиту як дата дострокового повернення всього кредиту. Непредявлення позову до суду в межах шестимісячного строку від цієї дати є підставою для припинення поруки, тобто підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Пунктом 3.4 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником повністю або частково всіх або окремих боргових зобовязань перед банком за кредитним договором, банк має право звернутись до поручителя з письмовою вимогою про виконання боргових зобовязань в повному обсязі чи в частині. Поручитель здійснює погашення боргових зобовязань за кредитним договором у валюті кредиту на рахунок, зазначений банком в письмовій вимозі. Погашення поручителем боргових зобовязань за кредитним договором в іншій валюті, ніж валюта кредиту, здійснюється лише за згодою сторін, що оформляється у вигляді додаткової угоди. Відповідно до п. 3.5 договору поруки, поручитель приймає на себе зобовязання, у випадку невиконання боржником боргових зобовязань перед банком за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобовязань в обсязі, заявленому банком в письмовій вимозі, протягом 5-ти банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги банку. Така вимога банку вважається отриманою поручителем, якщо банк надіслав її поштою на адресу поручителя, вказаною в цьому договорі, або повідомлено банку поручителем згідно застереження до цього пункту договору. Таким чином, оскільки письмову вимогу про дострокове виконання зобовязання позичальнику та поручителю банк направив 29.07.2014 року, до суду з позовом звернувся 09.09.2014 року, при цьому шестимісячний строк предявлення вимоги до поручителя про дострокове погашення кредитних коштів не пропущено, отже порука [PERSON] не є припиненою. Не можна також вважати припиненою поруку за договором, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобовязань. Пунктом 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що при вирішені таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку з застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. У звязку з тим, що порука не є припиненою, позичальник та поручитель повинні відповідати перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно ч.ч.1, 3 ст.549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Таким чином, аналізуючи наведені норми ЦК України, беручи до уваги обставини, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача [PERSON] в користь позивача підлягає : 20753,11 доларів США, що в еквіваленті становить 246098,33 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2875,17 доларів США, що в еквіваленті становить 34094,81 грн. - заборгованість за відсотками та 5000 грн. - пеня., всього 285\~193, 14 грн. заборгованості за Генеральною кредитною угодою № 014/01-10/920 від 02.06. 2006 року станом на 28.07.2014 року. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідачів в користь позивача слід стягнути 2851,93 грн. судового збору. На підставі ст. ст. 251, 257, 258, 267, 526, 554, 559, 625, 1054 ЦК України, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: partial