Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач ПАТ АКБ «Індустріалбанк», який є правонаступником ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк», звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що відповідно до укладеного договору між ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» та [PERSON] № 56408/31/к від 09.11.2012 року [PERSON] був наданий кредит на споживчі цілі із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок у розмірі 25000грн. на строк 36 місяців з 09.11.2012 року по 09.11.2015 року зі сплатою 28,00% річних за користування кредитом. Банком всі зобов»язання за кредитним договором були виконані належним чином. Зобов»язання [PERSON] за договором № 56408/31/к від 09.11.2012 року забезпечені заявою його дружини [PERSON] Внаслідок порушення умов договору станом на 11.10.2018 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 15515,89 грн., з яких: 8320,00грн.- сума простроченої заборгованості за кредитом, 4217,33грн. - сума простроченої заборгованість за нарахованими відсотками, 2978,56грн.- інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту. В зв»язку з тим, що ціль отримання кредиту є ремонт будинку, тобто в інтересах сім»ї, а дружина позичальника [PERSON] надала свою згоду на укладання та підписання чоловіком даного кредитного договору, вважають, що вони повинні відповідати солідарно перед банком за вищевказаний борг. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитом в розмірі 15515,89 грн. та понесений судовий збір в розмірі 1762 грн. в рівних частинах. В судове засідання представник позивача не з»явився, просив справу слухати без участі представника (а.с.72). Відповідач [PERSON], згідно наданої заяви, визнає позовні вимоги ПАТ АКБ «Індустріалбанк» в сумі 12537,33 грн., з яких 8320,00грн.- сума простроченої заборгованості за кредитом, 4217,33грн. - сума простроченої заборгованість за нарахованими відсотками. Суму інфляційного нарахування в розмірі 2978,56грн. не визнає, так як вважає це нарахованою пенею, оскільки він мешкає в зоні АТО. Просить справу слухати без його участі (а.с.74). Відповідач [PERSON], згідно наданої заяви, позов ПАТ АКБ «Індустріалбанк» про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором від 09.11.2012 року розглядати без її участі (а.с.71). Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов»язанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору між ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» та [PERSON] № 56408/31/к від 09.11.2012 року [PERSON] був наданий кредит на споживчі цілі із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок у розмірі 25000грн. на строк 36 місяців з 09.11.2012 року по 09.11.2015 року зі сплатою 28,00% річних за користування кредитом. (а.с.5-9,13-18). Відповідно до статуту ПАТ АКБ «Індустріалбанк» від 11.06.2018 року, він є правонаступником ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» (а.с.53-61). В порушення умов Кредитного договору та норм Цивільного кодексу України, відповідач [PERSON] не виконує взяті на себе зобов'язання, а тому виникла заборгованість за договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 11.10.2018 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 15515,89 грн., з яких: 8320,00грн.- сума простроченої заборгованості за кредитом, 4217,33грн. - сума простроченої заборгованості за нарахованими відсотками, 2978,56грн.- інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту (а.с.10-12, 46-49). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов»язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525,526,530 ЦК України зобов»язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від зобов»язання не допускається. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Статтею 536 ЦК України передбачено, що користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошових зобов»язань, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань від 17.12.2013 року №14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Вказана правова позиція викладена в Постанові № 6-486цс16 від 27.04.2016 року. Отже,договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї створює обов»язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане виключно в інтересах сім»ї, а зобов»язання в інтересах сім»ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, виникає в разі визнання за подружжям права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за договором. Як встановлено судом, згода на укладення кредитного договору була надана відповідачкою [PERSON], відповідно до заяви-анкети позичальника [PERSON] від 09.11.2012 року, що не заперечується сторонами, (а.с.13). . В період шлюбних відносин , відповідно до ст. 65 СК України подружжя мають спільний обов'язок по зобов'язанням за кредитним договором, який був укладений в інтересах сім»ї. При цьому, суд звертає увагу, що виникнення обов»язку другого з подружжя не пов»язується з фактом надання ним згоди на вчинення правочину, на наявність якої посилається саме позивач по справі, а визначальним є укладення правочину в інтересах сім»ї та використання отриманого за договором в інтересах сім»ї. Сам факт перебування відповідачів [PERSON], та [PERSON] під час укладення одним із подружжя [PERSON] договору позики, за умови відсутності доказів використання отриманих коштів в інтересах сім»ї, не є безумовною підставою для солідарної відповідальності іншого подружжя. Оскільки за невиконання умов договору передбачена відповідальність саме [PERSON], як боржника за кредитним зобов»язанням, позивачем не доведено сумісне використання відповідачами кредитних коштів в інтересах сім»ї, сам факт перебування у шлюбі та надання згоди одним із подружжя на укладення договору не є підставою для солідарної відповідальності за відсутності доказів щодо сумісного використання отриманих коштів в інтересах сім»ї, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення заборгованості за кредитним договором № 56408/31/к від 09.11.2012 року саме з боржника [PERSON] Доводи відповідача [PERSON] про незаконність стягнення інфляційних втрат суд не приймає до уваги, оскільки інфляційні втрати, відповідно до ст. 625 ЦК України по своєї сутті не є пенею, передбачає собою спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсацій від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Оскільки матеріалами справи підтверджений розмір заборгованості за кредитним договором № 56408/31/к від 09.11.2012 року в розмірі 15515,89 грн., та заявою відповідача [PERSON] визнається сума заборгованості за кредитним договором в розмірі 12537,33грн., з яких 8320,00 грн.- прострочена заборгованість по кредиту та 4217,33 грн. прострочена заборгованість по нарахованим процентам, оспорюється лише розмір інфляційних втрат, які, з вищенаведеним, не є пенею, суд проиходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ПАТ АКБ «Індустріалбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 15515,89 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] понесені судові витрати, судовий збір у розмірі 1762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial