Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивачка через свого представника звернулась до суду з позовом в якому просила визнати за нею право власності на ? частину квартири, в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Вимоги мотивує тим, що [INFO] р. помер її син [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина, що складається з ? частини спірної квартири [ADDRESS], але повністю прийняти спадщину вона не змогла, так - як в нотаріальній конторі вона дізналася, що існує заповіт написаний від імені її сина [PERSON] від 20.09.2012 р. відповідно до якого він все своє майно заповів [PERSON] [INFO]. Дана обставина стала підставою для видачі їй свідоцтва на право на спадщину лише на ? спірної квартири. З врахуванням того, що [PERSON] у встановлений законом 6 - ти місячний строк, визначений статтею 1270 ЦК України, не звернувся з заявою для прийняття спадщини, то вона вважає, що вона має право визнати за собою право власності в порядку спадкування на іншу частку ? частини квартири, так - як фактично вона прийняла спадщину, проживає та користується спірною квартирою. Крім того [PERSON] не має право на спадкування майна після смерті її сина [PERSON], так - як спадкоємцем по заповіту є [PERSON], але на час складання заповіту [PERSON] був не «[PERSON]» а ім»я його було «[PERSON]» та тільки 7 березня 2014 р. змінив своє ім.»я з «[PERSON]» на «[PERSON]» з тією тільки метою щоб отримати спадщину, тобто заповіт було складено на особу, якої на момент складання заповіту не існувало. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні позову з обставин викладених в позовній заяві, але при цьому не заперечував того факту, що спадкодавець [PERSON] та [PERSON] ( законний представник неповнолітнього [PERSON].) деякий час приживали разом однією сім»єю. При цьому стверджував той факт, що ім.»я [PERSON] з «[PERSON]» на «[PERSON]» було навмисно змінено з метою прийняття спадщини після смерті [PERSON] Законний представник [PERSON] та [PERSON] заперечували щодо задоволення позову, мотивуючи це тим, що складання заповіту [PERSON] на користь [PERSON] це була воля спадкодавця [PERSON] При цьому підтвердили той факт, що дійсно у неповнолітнього [PERSON] було ім.»я «[PERSON]», яке помилково було записано під час реєстрації його народження в відділенні РАЦС, але в сім»ї всі його називали «[PERSON]», що також підтверджується тим, що в школі всі знали [PERSON] під іменем «[PERSON]» та саме на ім.»я [PERSON] видавались атестати, грамоти, шкільні альбоми та після досягнення останнім 16 - ти річного віку було зміно його ім.»я з «[PERSON]» на «[PERSON]» та під час її спільного проживання з [PERSON] останній також називав її сина «[PERSON]» та саме цим вона пояснює, що [PERSON] в своєму заповіті заповідає своє майно саме [PERSON]. В підтвердження своїх слів надала до суду оригінали та копії атестатів про успішність, виписаних на ім.»я [PERSON], грамоти та шкільні альбоми. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового процесу приходить до наступного. [INFO] р. помер [PERSON] , якому при житті належала ? частка квартири [ADDRESS]. 14.11.2014 р. було видало свідоцтво на спадщину за законом [PERSON] ( матері [PERSON].) на ? частку спірної квартири. 20.09.2012 р. [PERSON] було складено заповіт на ім'я [PERSON] [INFO], відповідно до якого свою частку, що належить в спірній квартирі [ADDRESS] [PERSON] заповів [PERSON] Статтями 1216,1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Також статтею 1233 даного Кодексу визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Крім того статтею 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Статтею 1235 даного Кодексу передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Як вбачається з матеріалів справи, при визначені частки позивача [PERSON] не були порушені вимоги ст..1241 ЦК України, якою передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Статтею 1257 ЦК України визначені підстави для визнання недійсним заповіту, а саме заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно положень ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса КМНО Синиці Т.В. з заявою щодо прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] [PERSON] у встановленому законом порядку, передбаченого ст.. 1224 ЦК України. не було усунуто від спадкування, а також заповіт, вказаний вище, у встановленому законом порядку не було визнано недійсним. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Також статтями 10,11 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Нап підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] щодо визнання права власності на ? частину спірної квартири не знайшли свого правового обґрунтування в ході судового розгляду.

Outcome: dismissed