Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON], про розірвання угоди та стягнення коштів, в якому просить розірвати укладену між [PERSON] та [PERSON] угоду нотаріально посвідчену 19 квітня 2011 року заявою [PERSON], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування збитків у звязку з істотними порушенням ним умов договору в розмірі 60000 грн. та судові витрати в розмірі 600 грн., а всього 60600 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що 19 квітня 2011 року [PERSON] уклала з [PERSON] угоду, яку вони посвідчили нотаріально у вигляді заяви від [PERSON] про те, що він, уклавши 14 квітня 2010 року з [PERSON] договір оренди належної йому на підставі державного акту, отримав від [PERSON] орендну плату за користування його земельною ділянкою одноразово, за період до 19 квітня 2060 року - в сумі 60 000 грн. при умові, що належну йому від [PERSON] щорічну орендну плату буде отримувати [PERSON]. При цьому [PERSON] взяв на себе зобов'язання в разі зняття мораторію на продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення, по першій вимозі [PERSON] переоформити земельну ділянку на неї або вказану нею особу. На протязі 2011 - 2014 років [PERSON] отримувала, як це передбачено зазначеною вище угодою, щорічну орендну плату в розмірі 6322 грн., спочатку від [PERSON] CO., а після того як він загинув 10.12.2013 року - від його спадкоємців. Однак, нещодавно [PERSON] дізналась, що 27.04.2015 року [PERSON] уклав новий договір оренди належної йому земельної ділянки з [PERSON] та зареєстрував його в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, [PERSON] всупереч досягнутим між ними домовленостям та укладеному договору, в порушення виданої ним та нотаріально посвідченої заяви уклав новий договір оренди земельної ділянки без розірвання та припинення договору оренди укладеного 14.04.2010 року з [PERSON] У зв'язку з викладеними вище обставинами [PERSON] позбавлена можливості в подальшому отримувати орендну плату (відшкодування виплаченої нею суми в 60 000 грн.) від спадкоємців [PERSON] CO., оскільки оренда земельної ділянки зареєстрована тепер за іншим орендарем, з яким у неї немає ніяких відносин та домовленостей. Представник позивачки в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, надав пояснення по суті справи. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, заперечував проти задоволення позову, надав заяву відповідно до якої просив застосувати строки позовної давності, надав пояснення по суті справи. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши доводи сторін в їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 квітня 2010 року [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області належної [PERSON] на підставі Державного акту КР № 119256, кадастровий номер № 3520886000:02:000:0273 площею 17,41 га, на 10 років, що підтверджується договором оренди землі від 14.04.2010 року. Відповідно до заяви [PERSON] посвідченої приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу в Кіровоградській області встановлено, що 19.04.2011 року [PERSON] отримав від [PERSON] орендну плату за земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області належної [PERSON] на підставі Державного акту КР № 119256, кадастровий номер № 3520886000:02:000:0273 площею 17,41 га, виданого Бобринецькою райдержадміністрацією 28.02. 2007 року Бобринецького району, Кіровоградської області, зареєстрованого в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 2, в сумі 60000 гривень, і будь-яких матеріальних (фінансових ) претензій до [PERSON] до 19 квітня 2060 року не матиме. Дозволяє [PERSON], до зняття мораторію на дію Закону України про продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення, отримувати орендну плату від приватного підприємця [PERSON]. В разі зняття мораторію на розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, по першій вимозі [PERSON] переоформити вказану земельну ділянку на неї, або на вказану нею особу. Всі платежі, які виникнуть в процесі переоформлення вказаної земельної ділянки у приватну власність, сплачує [PERSON]. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.05.2015 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області належної [PERSON] на підставі Державного акту КР № 119256, кадастровий номер № 3520886000:02:000:0273 площею 17,41 га, строком на 49 років, з правом пролонгації. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2014 року в задоволені позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], про розірвана договору оренди землі відмолено, оскільки договір оренди землі укладений 14 квітня 2010 року між [PERSON] та ФОП «Карбан Сергій Олександрович» є припиненим у звязку зі смертю сторони договору ФОП «Карбан Сергій Олександрович». Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 23.12.2014 року рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 26 вересня 2014 року залишено без змін. Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, крім цього ст.16 ЦК України зазначає, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 60 ЦПК, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. При цьому, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Представник відповідача просив застосувати строки позовної давності, посилаючись на те, що позивачка пропустила строку позовної давності, та поновити не просила. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що строки позовної давності не пропущені, оскільки в заяві [PERSON], не було встановлено та вказано строків повернення коштів. При цьому, суд приймає вказану заяву в якості належного та допустимого доказу отримання відповідачем від позивачки 60000 гривень, та вважає заяву представника відповідача такою що не підтверджена належними, допустимими та достатніми доказами, про те що відповідач вказану заяву не підписував та кошти не отримував. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] отримав від позивачки 60000 грн., що підтверджується заявою [PERSON] від 19.04.2011 року посвідченої приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу, а тому грошові кошти підлягають поверненню як безпідставно набуте майно. Крім того позивач просить розірвати укладену між позивачем та відповідачем нотаріально посвідчену угоду [PERSON] від 19.04.2011 року, з заяви випливає, що вона підписана лише [PERSON], а тому вказана заява не є договором, оскільки договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. З вказаної заяви неможливо встановити волевиявлення сторін угоди на її укладання, та умови угоди, встановити зміну або припинення яких саме прав та обовязків передбачається цією угодою. За вказаних обставин суд не може погодитися з позицією позивачки про те що між нею та [PERSON] укладалася усна угода, укладення якої підтверджується цією заявою, а відтак і вимога про її розірвання не може бути задоволена судом. Таким чином, позовну заяву [PERSON] до [PERSON], про розірвання угоди та стягнення коштів, слід задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому приходить до висновку про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] судового збору в розмірі 600 гривень. На підставі викладеного, відповідно дост.ст. 15, 16, 215, 256-268, 1212-1215 ЦК України,

Outcome: partial