Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 13 вересня 2008 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від даного шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки відсутні взаєморозуміння між ними, мають різні погляди на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення господарства та виховання дитини. Вона та відповідач неодноразово намагалися говорити один з одним про їх особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося, хоча вони прикладали до цього максимум зусиль, їх відносини переросли в ще більш ворожі. Фактичні шлюбні відносини припинені у травні 2016 року. Втрачені всі фізичні та духовні звязки між ними. Спільне господарство не ведеться та проживають окремо з травня 2016 року. Тому вважає за необхідне на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України просити суд постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки їх подальше спільне життя як подружжя є неможливим. Крім того, їх спільна дитина, що була народжена за час шлюбу проживає та буде проживати з нею. Між нею та відповідачем на момент предявлення цього позову не досягнуто угоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Відповідач немає іншої родини та інших неповнолітніх дітей, інших осіб, які потребують обовязкового утримання з його боку. В звязку із викладеними обставинами позивачка просила шлюб між нею, [PERSON] та відповідачем [PERSON], зареєстрований 13 вересня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області - розірвати; стягнути кошти на утримання дитини [PERSON], [INFO] та стягувати їх з [PERSON] в розмірі 1/4 частини, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку від заробітку відповідача щомісячно, починаючи із дня предявлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] надала суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, строк на примирення не потрібен, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище Бундак. Відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнає в повному обсязі, строк на примирення не потрібен, звукозапис не проводити. В звязку із цим суд, враховуючи письмові заяви сторін, вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони з 13.09.2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Сторони не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, проти примирення сторони заперечують. Дані обставини вказують на те, що сімя сторін розпалась, шлюб носить формальний характер, а тому його необхідно розірвати. Суд вважає, що, враховуючи письмову заяву позивачки, після розірвання шлюбу слід залишити їй прізвище Бундак. Крім того встановлено, що дитина [PERSON], [INFO] проживає з матірю, знаходиться на утриманні позивачки, відповідач систематичної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти іншим особам не сплачує. Зазначені вище обставини підтверджуються матеріалами справи. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідності до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У відповідності до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В звязку з вищевикладеним суд вважає, що із [PERSON] на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячо, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення нею повноліття. Таким чином суд вважає, що позов знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і він підлягає до задоволення.

Outcome: approved