Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивачка та її представник звернулисьсь до суду із даним позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в якому зазначили, що відповідно рішення Новоукраїнського районного суду від 25.02.2016 року, мати позивачки [PERSON] була визнана померлою з дня набрання рішення законної сили, а саме з 07.03.2016 року. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки [NUMBER] розміром 6,95 га., розташованої на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Позивачка являється єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], та звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини нотаріус відмовила їй у вчиненні нотаріальних дій, оскільки вона пропустила встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. В позові представник позивача зазначає, що позивачка пропустила встановлений шестимісячний строк прийняття спадщинина з поважних причин, вона перебівала на останньому місяці вагітності та погано сбеб почувала. Позивачка та її представник в судове засідання не з'явились, подавши заяву про розгляд справи у їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача в удове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у їх відсутності, а тому суд ухвалив про розгляд справи у відсутності сторін без Фіксування судового засідання технічним засобом, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. Згідно ч.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Рішенням Новоукраїського районного суду від 25 лютого 2016 року оголошено померлою, з дня набрання рішення законної сили, [PERSON]. Дане рішення набрало законної сили 07 лютого 2016 року, що підтверджується копією судового рішення (а.с. 10-11). Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки [NUMBER] розміром 6,95 га., розташованої на території Рівнянської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 10 вересня 1998 року (а.с. 15). Судом встановлено, що [PERSON] доводилась позивачкі матір»ю, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 9), а тому [PERSON] являється спадкоємцем за законом після смерті померлої матері. Згідно частини 1 статті 1269 ЦК України, частини 1 статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1, 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. В позовній заяві позивачка зазначає, що зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але нотаріус відмовила їй у вчиненні нотаріальних дій, оскільки вона пропустила встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини, але копії постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій суду не надала. Також відповідно Інформаційних довідок із спадкового реєстру №45330769 від 06.10.2016 року та №45330792 від 06.10.2016 року (а.с. 30-31) спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась, а відповідно і з заявами про прийняття спадщини після її смерті до нотаріуса ніхто не звертався. Згідно ст.1272 ч.1 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачка, прохала суд надати їй додатковий строк для прийняття спадщини, стверджуючи, що пропустила його внаслідок передпологового періоду та періоду пологів, які співпали з часом спливу шестимісячного строку прийняття спадщини. Разом з тим, зазначені обставини суд не може розцінити як поважні причини пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини, оскільки позивачкою та її представником взагалі не надано доказів звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а тому суд вважає передчасним звернення до суду з даним позовом. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщин. Це є обов'язковим для обох названих видів спадкування. Виникнення у нього права на спадкування за законом, залежить виключно від дій спадкоємців попередньої черги та, лише у разі відмови тих від спадщини, неприйняття ними спадщини або позбавлення права на спадщину, робить названу особу учасником спадкових правовідносин, які, як правило, базуються на родинних стосункам спадкодавця і спадкоємця. У зв'язку з цим, для прийняття спадщини за законом йому слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за заповітом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину і в порядку спадкування за законом. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкодавця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред'явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Виписане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12, яка за ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Згідно буквального її сприйняття, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, позивач як спадкоємець першої черги не звертався до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна, щоб спадкувати, позивач, у встановлений законом строк, повинен був подати до нотаріальної контори заяву про таке бажання, проте він цього не зробив, нотаріус постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на ім'я заявниці не виносив. Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинив дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини за законом, він не надав, що, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за законом. З урахуванням вище викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позову та приходить до висновку - відмовити позивачці та її представнику в задоволенні даного позову.

Outcome: dismissed