Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

Позивач листопаді 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: [PERSON], Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання іпотечного договору припиненим в порядку захисту прав споживачів. В подальшому позовні вимоги були уточнені. В обґрунтування позовних вимог позивач в уточненій позовній заяві посилалася на те, що 11.04.2007\~року між\~ ВАТ\~«Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №140.05/298-КМК-07, згідно з яким [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 150\~000,00 дол. США зі строком їх повернення до 10.04.2012 року. Згідно з додатковим договором №1 від 20.07.2009 року до кредитного договору №140.05/298-КМК-07 від 11.04.2007 року процедура та умови надання [PERSON] в майбутньому кредитів в рамках невідновлювальної траншевої кредитної лінії у національній валюті України або в іноземних валютах в межах загальної суми 190\~000,00 дол. США. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань [PERSON] за кредитним договором №140.05/298-КМК-07 від 11.04.2007 року між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено іпотечний договір №140.05/298-ЗМК/2-07 від 11.04.2007 року, згідно з умовами якого остання надала в іпотеку наступне майно: житлова квартира №3, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, Індустріальний район, вул. Щербини, буд.4, та складається з 3-х кімнат, загальною площею 40,1 кв.м., кухня 11,8 кв.м., вбиральня 1,0 кв.м., ванна кімната 2,63 кв.м., лоджія 2,8 кв.м., коридор 8,0 кв.м. та 1,7 кв.м., що належать іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], від 11.04.2007 р. за реєстром №335. 14.02.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено Договір про внесення змін №140.05/298-ЗМК/2-07 ДУ1 до іпотечного договору №140.05/298-ЗМК/1-07 від 11.04.2007р. Згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] реєстровий номер 1441, укладеного між ПАТ «Кредипромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором №140.05/298-КМК-07 від 11.04.2007 р., іпотечного договору №140.05/298-ЗМК/1-07 від 11.04.2007р., іпотечного договору №140.05/298-ЗМК/2-07 від 11.04.2007р., договору застави №140.05/298-ЗМК/3-07 від 11.04.2007р. та договору поруки №140.05/298-ПМК-07 від 11.04.2007р. Позивач вважає наявність у ПАТ «Дельта Банк» права вимоги до [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу права вимоги від 26.06.2013 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Кредитромбанк» безпідставними, необґрунтованим та незаконними. Позивач вважає, що вказані банком правочини не відповідають вимогам законодавства, які регулюють відносини щодо факторингу та не доводять законність набуття ПАТ «Дельта Банк» такого права. Договір купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013р. (договір факторингу), було укладено в період обмеження і заборони на вчинення відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором та договором забезпечення від 11.04.2007 р. та додатковими угодами до них, на яких частково базується таке відступлення, до особи боржника, яка не являється субєктом господарювання, тобто не відповідає приписам чинного законодавства, оскільки боржником за угодою про відступлення права грошової вимоги є фізична особа, що є порушенням чинного законодавства. А відтак, не має законних підстав стверджувати про набуття ПАТ «Дельта Банк» прав і обовязків як нового кредитора так і іпотекодержателя / заставодержателя за вказаним кредитним договором та договорами забезпечення від 11.04.2007 р. та додатковими угодами до них. Вважає, що при проведенні державної реєстрації було порушено Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ №1127 від 25.12.2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] не мала повноважень та жодних правових підстав для прийняття рішення про реєстрацію права вимоги за договором іпотеки/ застави, про внесення записів про іпотеку та заборону відчуження предмету іпотеки, оскільки не вправі здійснювати свою нотаріальну діяльність за межами нотаріального округу . Недійсність договору про відступлення права вимоги від 26.06.2013р. зумовлює недійсність відступлення прав вимоги за договором про передачу прав за договорами забезпечення від 11.04.2007 р., згідно з яким відступлено право вимоги згідно з іпотечним договором №140.05/298-ЗМК/1-07 від 11.04.2007р., іпотечним договором №140.05/298- ЗМК/2-07 від 11.04.2007 р.; договором застави №140.05/298-ЗМК/3-7 від 11.04.2007 р.; договором поруки №140.05/298-ПМК-07 від 11.04.2007 року. Просила суд прийняти до уваги, що відповідачем було використане своє право за кредитною угодою від 11.04.2007р. №140.05/298-КМК-07 про дострокове повернення кредитних коштів, у звязку із чим було змінено строк виконання основного зобовязання на дату повернення кредитних коштів 14.02.2009 р., зазначену у вимогах від 15.01.2009 р, № 241/2994, 241/2995, 241/2996, 241/2997, 245/3002, 245/3001, чим змінено строк виконання основного зобовязання, тому у звязку із спливом 15.02.2012 року загального трирічного строку позовної давності щодо позовних вимог за основним зобовязанням за кредитною угодою від 11.04.2007р. №140.05/298-КМК-07, що встановлено рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2017 року по цивільній справі №199/68930/15-ц, яке набрало законної сили 04.05.2017 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності відмовлено. Просила суд: визнати припиненим іпотечний договір №140.05/298-ЗМК/2-07 від 11.04.2007 р. та договір про внесення змін №140.05/298-ЗМК/2-07 ДУ1 від 14.02.2008 р. до іпотечного договору №140.05/298-ЗМК/1-07 від 11.04.2007 року, укладені між ВАТ « Кредитпромбанк» та [PERSON]. В судовому засіданні представники позивача просили суд позов задовольнити з наведених в уточненому позові підстав. Представник відповідача в судове засідання зявилася. Позовні вимоги не визнала. Вказала, що договір купівлі-продажу прав вимоги між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 26 червня 2013 року не має ознак договору факторингу, як наслідок не має обмежень при його укладанні, зазначених позивачем. Також договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 26 червня 2013 року укладено у місті Київ, отже приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] здійснювала нотаріальну діяльність в межах свого нотаріального округу. Щодо недопустимості заміни кредитора вказала, що згідно з діючим законодавством, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому, боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. Доказом передачі прав вимог за кредитним і іпотечним договорами є укладання 26 червня 2013 року договору купівлі-продажу між ВАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1441. Боржник не є стороною договору купівліпродажу прав вимог, тому не може оспорювати факт недодержання форми його укладання. Також звернула увагу суду на те, що відсутні законні підстави для визнання договорів забезпечення припиненими та припинення зобовязань внаслідок пропущеного строку позовної давності. Просила в позові відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просив суд позов задовольнити з наведених в позові підстав. Представник третьої особи [PERSON] акціонерного товариства «Кредитпромбанк» в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином. Надала заперечення на позовну заяву, зазначила, що оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу прав вимоги, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Кредитпромбанк», посвідчений 26 червня 2013 року нею, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за реєстровим №1441, було посвідчено з дотриманням усіх вимог чинного законодавства України, зокрема, відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, та вимог ЦК України. Так, в посвідчувальному написі на тексті договору зазначено, що на прохання сторін договір посвідчено за місцем знаходження однієї із сторін правочину за адресою: м. Київ, вул. Щорса, 36-Б. Обидві сторони договору знаходяться в місті Києві, мають зареєстроване місцезнаходження юридичної особи у місті Києві. Тому твердження позивача про порушення нею ст.13-1 Закону України «Про нотаріат» та вчинення нотаріальних дій за межами свого нотаріального округу при посвідчені оспорюваного договору є хибними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Нею не посвідчувався правочин про відчуження або заставу майна, належного позивачу, також не проводилося жодної реєстраційної дії щодо внесення записів про іпотеку та заборону відчуження майна, належного позивачу. Суд, заслухавши представників позивача, представника відповідача, третю особу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (правонаступник ПАТ «Кредитпромбанк») та [PERSON] був укладений кредитний договір №140.05/298-КМК-07, згідно з умовами якого встановлюється процедура надання [PERSON] в майбутньому кредитних коштів в рамках траншевої кредитної лінії в межах загальної суми 150000,00 доларів США з розрахунку 15% річних за користування кредитом на строк з 11.04.2007 р. до 10.04.2012 року. Відповідно до Додаткової угоди №140.05/298-КМК-07 ДУ1 від 11 квітня 2007 року до кредитного договору №140.05/298-КМК-07 від 11 квітня 2007 року укладеної між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (правонаступник ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] [PERSON] надає позичальнику кредит в сумі 101000,00 дол. США з розрахунку 13% річних. Згідно з Договором про внесення змін №1 від 01 липня 2008 року до Додаткової угоди №140.05/298-КМК-07 ДУ1 від 11 квітня 2007 р. до Кредитного договору №140.05/298-КМК-07 від 11 квітня 2007 року процентна ставка за кредитом дорівнює 15% річних. В забезпечення\~виконання вказаних\~зобовязань за\~кредитним договором\~№140.05/298-КМК-07\~від 11.04.2007\~року між\~Відкритим акціонерним\~товариством «Кредитпромбанк»\~та [PERSON] 11.04.2007 року був укладений договір іпотеки №140.05/298-ЗМК/2-07, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №340, згідно з яким відповідач надав в іпотеку житлову квартиру за адресою: [ADDRESS], що належить їй на праві власності згідно з договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 11.04.2007 року, за реєстровим №335. Відповідно до Договору про внесення змін №140.05/2978-ЗМК/2-07 ДУ1 до Іпотечного договору №140.05/298-ЗМК/1-07 від 11.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №159 сторони ВАТ «Кредитромбанк» та [PERSON] уклали договір про істотні умови кредитного договору: розмір основного зобовязання 190000 доларів США процентні ставки за кредитними коштами встановлюються в Додаткових угодах за кожним кредитом. Згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 1441, відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором №140.05/298-КМК-07 від 11.04.2007 року між [PERSON] акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та [PERSON] акціонерним товариством «Дельта-Банк», що підтверджується за актом приймання-передачі прав вимоги до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 26 червня 2013 року, який є додатком до договору. За ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однією з правових підстав зазначених позивачем щодо визнання припиненим іпотечного договору та договору про внесення змін до іпотечного договору є укладання договору відступлення прав вимоги від 26.06.2013 року між ПАТ « Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта банк», а саме договору факторингу, при укладанні якого існували обмеження. Відповідно до ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Згідно зі ст.ст.1078,1079 ЦК України предметом договору факторинг може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав ( наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому ( майбутня вимога). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є субєктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. В судовому засіданні встановлено, що при укладанні договору купівлі-продажу прав вимоги між ВАТ « Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 26 червня 2013 року в частині прав вимоги за Кредитним договором №140.05/298-КМК-07 від 11.04.2007 року, Додатковій угоді №140.05/298-КМК-07 ДУ1 від 11.04.2007 р., за Іпотечним договором №140.05/298-ЗМК/2-07 від 11.04.2007 року, було замінено кредитора внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення прав вимоги), у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, правочин був, зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, договір купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року не має ознак договору факторингу, як наслідок не має обмежень при його укладанні. Суд критично відноситься до твердження позивача про те, що приватний нотаріус київського міського нотаріального округу [PERSON] не мала законних підстав здійснювати свою нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу та порушила ст.13-1 Закону України «Про нотаріат». Оскільки, як вбачається із посвідчувального напису на тексті договору зазначено, що на прохання сторін договір посвідчено за місцем знаходження однієї із сторін правочину за адресою: м. Київ, вул. Щорса,36-Б. Обидві сторони договору знаходяться в місті Києві, мають зареєстроване місцезнаходження юридичної особи у місті Києві. Виходячи із вищевикладеного суд дійшов висновку, що твердження позивача про порушення приватним нотаріусом ст.13-1 Закону України «Про нотаріат» та вчинення нотаріальних дій за межами свого нотаріального округу при посвідчені оспорюваного договору є хибними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Приватним нотаріусом не посвідчувався правочин про відчуження або заставу майна, належного позивачу, також не проводилося жодної реєстраційної дії щодо внесення записів про іпотеку та заборону відчуження майна, належного позивачу. Щодо недопустимості заміни кредитора та відсутність доказів передачі прав вимог за кредитним, іпотечним договором. \~Відповідно до\~ст.514\~ЦК Українидо нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до діючого законодавства заміна кредитора у зобовязанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. Кредитний договір не містить обмежень щодо заміни кредитора у зобовязаннях. Як вбачається із договору купівлі-продажу від 26.06.2013 року, істотні умови договору не були змінені новим кредитором, тобто до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги за кредитним договором з усіма забезпечувальними договорами, про які кредитор був попереджений, що підтверджується наданими письмовими повідомленнями. 26.06.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1441 та відповідно до даного договору про передачу активів та кредитних зобовязань ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору. Відповідно до Акту прийому передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв Права вимоги, які перелічені у Додатку до Акту, згідно яких передано право вимоги до [PERSON] по кредитному договору №140.05/298-КМК-07 від 11.04.2007 року. Крім того суд звертає увагу на те, що позивач не є стороною договору купівлі-продажу прав вимоги. Суд приймає до уваги доводи представника відповідача про відсутність підстав для визнання договорів забезпечення припиненими. Згідно з ч. 1 ст. 509, ч. 1 ст. 526\~ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.ч. 1,2 ст. 598, ст. 599 ЦК України). Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Як зазначив представник відповідача станом на 05.08.2017 року загальна заборгованість боржника [PERSON] перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №140.05/298-КМК-07 від 11.04.2007 року, згідно з Додатковою угодою №140.05/298-КМК-07 ДУ1 від 11.04.2007 року, складає 96\~042\~656,13 грн., з яких сума заборгованості за кредитом 75\~540,05 дол. США, сума заборгованості за відсотками 21\~004,39 дол. США та пеня 93\~415\~168,50 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість за договором кредиту [PERSON] Виходячи із вищевикладеного, відсутні правові підстави для визнання іпотечного договору та договору про внесення змін до іпотечного договору припиненими. Щодо посилання позивача на припинення зобовязань внаслідок пропущеного строку позовної давності та посилання на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20.04.2017 року по цивільній справі №199/6930/15-ц, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності у звязку з спливом строку позовної давності, яке набрало законної сили, яким встановлено, що позовна давність за основними вимогами до [PERSON], як боржника за договором кредиту № 140.05/298-КМК-07 від 11.04.2007 р. сплила 15 лютого 2012 року та встановлено, що банк втратив право задовольнити свої майнові вимоги за цим кредитним договором, відтак одночасно припинилась іпотека. В той же час, п. 2.1. Договору іпотеки передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання боржником зобовязань перед Іпотекодержателем за Кредитним договором. Ст.\~256\~ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Наслідки спливу позовної давності визначені у ст. 267 ЦК України, відповідно до якої особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. При цьому, спливу позовної давності як підстави для припинення зобов'язання норми ЦК України та Закону України\~«Про іпотеку» не передбачають. Аналогічна позиція висловлена у Постанові Верховного Суду України від 17.05.2017 року у справі №6-786цс17, вказано, що за змістом статті 267\~ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п'ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов'язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов'язання не визнає. Виконання боржником зобов'язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов'язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов'язання не припиняється. Відповідно до приписів статті 575\~ЦК України та статті 1\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України\~«Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов'язанням. Якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов'язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку». Оскільки сплив строку позовної давності не може бути підставою для припинення зобов'язань за договором іпотеки на підставі діючих норм ЦК України та Закону України «Про іпотеку», в задоволенні даного позову слід відмовити в повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Статтею 89\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).\~\~\~ Згідно зі статтею 13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~\~ Відповідно до статті 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 81\~ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог \~ст.141\~ЦПК України оскільки при подачі позовної заяви позивач був звільнений від сплати судового збору, а в задоволені позову йому відмовлено, то з позивача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: dismissed