Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], починаючи з 01.03.2017 року по 01.07.2017 року, в розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а починаючи з 01.07.2017 року до повноліття дитини в розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто до 17.10.2034 року. В позовній заяві пояснила, що вона та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. Син проживає з нею та перебуває на її утриманні, фінансової допомоги дитина від батька не отримує, в добровільному порядку він відмовляється утримувати дитину, чим ставить її та сина в скрутне матеріальне становище, тому вона змушена звернутись до суду. Позивачка в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву від 30.05.2018 року про розгляд справи без її участі, змінила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву від 30.05.2018 року про розгляд справи без його участі, позовні вимоги про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. визнав в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~Згідно ч.\~4\~ст.\~206\~ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до положень ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-КИ № 611821 від 20.10.2016 року сторони є батьками [PERSON], [INFO]. (а.с.5) \~ \~ \~ \~Згідно довідки № 706 від 07.06.2017 року, виданої Димитровською сільською радою Устинівського району Кіровоградської області встановлено, що позивачка зареєстрована та проживає разом з сином [PERSON], [INFO] на території Димитровської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області в домоволодінні своїх батьків. (а.с.7) \~ \~ \~ \~Статтею 51\~Конституції України встановлено, що батьки зобовязані утримувати дітей до повноліття. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована\~Постановою Верховної\~Ради України\~№789-XII\~від 27\~лютого 1991\~року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~18.12.2009\~року №14\~«Про судове\~рішення у\~цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою розяснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у звязку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані\~ утримувати дитину до досягнення\~ нею повноліття. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 3 ст.\~181\~Сімейного кодексу\~України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. \~ \~ \~ \~Згідно ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, витрати повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved