Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому свої вимоги виклала наступним чином. 27 серпня 1988 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстровано Степківською сільською радою Первомайського району. 29 квітня 2005 року між її чоловіком та акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (далі - Банк) був укладений короткостроковий договір кредиту № 12-050486 на суму 100 000 грн. зі сплатою 24 % річних за його користування, за яким він зобовязався повернути кредит з відсотками на протязі шести місяцями рівними платежами по 16 600 грн згідно узгодженого сторонами договору графіком. Про укладення даного кредиту їй нічого не було відомо і було зроблено без її згоди, в той час як згідно з положеннями СК України майно, набуте за час шлюбу належить чоловіку та дружині на праві спільної сумісної власності, а договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. При цьому чоловік розпоряджається майном, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, а при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Однак дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжям без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Посилаючись на те, що про укладення зазначеного кредитного договору вона нічого не знала, а договір, за яким її чоловік отримав кредитної в сумі 100 000 грн., виходить за межі дрібного побутового, тому просила визнати його недійсним з моменту укладення. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Позивачка та відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилися, про його час місце були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник Банку, заперечував проти заявленого позову та просив відмовити в його задоволенні, оскільки при укладенні спірного кредитного договору були дотримані всі вимоги законодавства і підстави для визнання його недійсним відсутні. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності учасників, які не зявилися, так як інші учасники проти цього не заперечують, а доказів у справі достатньо для її вирішення по суті. Заслухавши пояснення представників позивачки та Банку, перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, судом було встановлено, що 27 серпня 1988 року між позивачкою та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстровано Степківською сільською радою Первомайського району. 29 квітня 2005 року між [PERSON] та Банком був укладений в письмовій формі короткостроковий договір кредиту № 12-050486 (далі - Договір). Згідно з умовами договору Банк надав йому короткостроковий кредит на споживчі цілі у сумі 100 000 грн. на строк з 29 квітня 2005 року по 28 квітня 2006 року зі сплатою 24 % річних за його користування (п.п. 1.1,- 1.3. Договору). Відповідно до положень п.п. 3.2.1. та 3,2,2. Договору позичальник зобовязався повернути кредит згідно з графіком на протязі шести місяцями рівними платежами по 16 600 грн. з останнім платежем 28 квітня 2006 року в сумі 17000 грн. , а відсотки за користування кредитом - щомісячно до 10 числа кожного місяця. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Зі змісту зазначених норм випливає, що предметом кредитного договору є грошові кошти, а кредитодавцем - фінансова установа. Таким чином, у розумінні ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитом є надання коштів у позику, що є одним із видів фінансової послуги. Позивачка в позові вказувала, що про укладення її чоловіком зазначеного кредитного договору їй стало відомо лише на початку 2010 року після винесення Первомайським міськрайонним судом заочного рішення у цивільній справі за позовом Банку до її чоловіка про стягнення боргу за неналежне виконання цього договору в сумі 184563 грн. В даний час винесене рішення скасоване за заявою відповідача, але розгляд справи зупинено до вирішення даної цивільної справи. Між тим, відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена (ч. З ст. 65 СК України). Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. При цьому слід звернув уваги на те, що зазначені норми СК України регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є в спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на укладення цивільно-правових угод щодо набуття майна, в тому числі на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є угодою про отримання у власність грошових коштів і не створює обовязків для другого із подружжя, а лише для [PERSON] як сторони договору. Згідно зі ст. 73 СК України за зобовязанням одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. На майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, стягнення може бути накладено лише в тому разі, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержано за договором, використовується на її потреби. Однак, доказів на підтвердження того, що [PERSON] уклав договір кредиту в інтересах сімї, суду надано не було. Тому посилання позивачки на те, що при примусовому стягненні боргу за договором кредиту буде звернуто стягнення на її майно, не обґрунтоване і не може бути прийнято судом до уваги. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed