Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач Національний технічний університет «Харківський політехнічний інститут» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням у студентському гуртожитку № 1 Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» за адресою: [ADDRESS] та стягнути з нього судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на балансі НТУ «Харківський політехнічний інститут» з 1931 року знаходиться будівля гуртожиток № 1, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Власником вказаного гуртожитку є Держава Україна в особі Міністерства освіти і науки України. Право оперативного управління, балансоутримання належить позивачу відповідно до Реєстраційного посвідчення на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 19 січня 2004 року. Відповідно до п. 2 «Примірного положення про гуртожитки», що затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 3 червня 1986 року № 208, яке є чинним на сьогоднішній день та на день виникнення спірних правовідносин: «...гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання». Відповідача [PERSON] з 01.09.2000 року було зараховано до університету як студента НТУ «ХПІ» на підставі наказу № 843-ІІІ від 12.07.2000 року. У зв'язку з цим відповідач був поселений у гуртожиток № 1, розташований за адресою: [ADDRESS], відповідачу була виділена кімната, він зареєстрував своє місце проживання за адресою гуртожитку. 16.02.2001 р. відповідача було відраховано з Університету на підставі наказу № 557-ІІІ від 28.04.2001 про відрахування з університету за невиконання навчального плану. Тобто з цього періоду відповідач більш не є студентом НТУ «ХПІ». Відповідач, ще 01.03.2002 року виїхав самостійно з гуртожитку і по теперішній час не проживає у гуртожитку, тобто відповідач більш ніж півроку не проживає у гуртожитку тому автоматично втрачає право користування жилим приміщенням гуртожитку. До того ж відповідач на даний час ніякого відношення до Університету не має і після його відрахування з числа студентів повинен виселитись, звільнити кімнату та знятись з реєстрації. Відповідач залишив приміщення гуртожитку, але залишився зареєстрованим за адресою [ADDRESS]. Таким чином, [PERSON] втратив право користування кімнатою в гуртожитку за адресою: [ADDRESS], як особа, що не проживає без поважних причин строком більше ніж шість місяців, що відповідно є підставою для зняття його з реєстрації згідно вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». [PERSON] не є студентом НТУ «ХПІ» і не перебуває у трудових відносинах з позивачем. Про теперішнє місце перебування відповідача позивачу невідомо, ніяких відомостей про нього позивачу не надходило. Позивач вимушений звертатись до суду для захисту свого права, як особи у якої будівля гуртожитку знаходиться в оперативному управлінні. Реєстрація відповідача у гуртожитку позивача перешкоджає останньому в повній мірі виконувати покладені на нього функції, щодо надання освітніх послуг та використання приміщення для розміщення студентів, а також робітників. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, відповідач [PERSON] та представник третьої особи Головного управління ДМС у Харківській області в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлені у встановленому порядку. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутність відповідача [PERSON] та третьої особи Головного управління ДМС у Харківській області відповідно до ст. 169 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З 1931 року на балансі Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» знаходиться будівля гуртожиток № 1, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Згідно реєстраційного посвідчення на об'єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам від 19 січня 2004 року власником гуртожитку № 1, розташованого за адресою: [ADDRESS], є Держава Україна в особі Міністерства освіти і науки України, користувач Національний технічний університет «Харківський політехнічний інститут» на праві державної власності. [PERSON] з 01.09.2000 року було зараховано як студента НТУ «ХПІ» на підставі наказу № 843-ІІІ від 12.07.2000 року та було поселено у гуртожиток № 1, розташований за адресою: [ADDRESS] з реєстрацією місця проживання. 16.02.2001 р. [PERSON] було відраховано з НТУ «ХПІ» на підставі наказу № 557-ІІІ від 28.04.2001 про відрахування з університету за невиконання навчального плану. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнанні для цієї мети жилі будинки. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно акту, складеного комісією гуртожитку № 1 від 15.09.2014 року [PERSON] 01.03.2002 року виїхав з гуртожитку № 1 за власним бажанням і по теперішній час не проживає у гуртожитку, звільнивши кімнату [ADDRESS], та по теперішній час не проживає. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимоги Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» підлягають задоволенню, слід визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у студентському гуртожитку № 1 Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» за адресою: [ADDRESS], та зняти з реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Суд стягує з відповідача [PERSON] судові витрати у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, згідно якої якщо сторону, на користь якої увалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved