Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво. В позовній заяві позивачка зазначає, що на підставі договору дарування вона отримала 3/5 частини нежилої будівлі торгово - зупиночного пункту, загальною площею 74,70 кв.м. в [ADDRESS]. 2/5 частини вищезазначеної будівлі вона купила згідно договору купівлі - продажу. За власні кошти позивачка здійснила самочинне будівництво, добудувавши до вищезазначеної нежилої будівлі магазин - закусочну площею 74,3 кв.м на земельній ділянці площею 0,0772 га.(кадарстровий номр [NUMBER]), що належить їй на праві власності згідно Державного акту [NUMBER] від 10.03.2006 року. Згідно перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 26.08.2016 року позивачку було притягнуто до відповідальності за самочинне будівнцитво магазину - закосочна і притягнуто до адміністративної відповідальності. У відповідності до вимог закону виготовлено технічну документацію на зазначене самочинне будівництво і запропоновано звернутися до суду. В судове засідання позивачка не з»явилася, але подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Представник відповідча - Волноваської міської ради, про день і час розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог закону, надав заперечення письмово, де зазначив, що проти визнання права власності на самочинне будівництво за адресою [ADDRESS] не заперечує, а заперечує за іншою адресою, в цій частині позов залишено без розгляду, суд вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. З договору дарування від 23.12.2003 року, копія якого є наявною у справі, в бачається, що позивачка отримала в дар 3/5 частини торгово - зупиночного пункту, розташованого в [ADDRESS], який посвідчено державним нотаріусом Волноваської державної нотаріальної контори, реєстр № 2864 і зареєстровано право власності на нерухоме майно в Волноваському БТІ, що дає суду право визнати, що договір дарування відповідає вимогам ст.ст. 717-719 ЦК України. А з договору купівлі - продажу від 16.08.2016 року, копія якого також є наявною у справі вбачається, що позивачка купила 2/5 частини нежитлової будівлі, торгово - зупиночного пункут в [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу, Донецької області - Козуб Ю.В., реєстр № 1364 і зареєстровано в єдиному реєстрі прав на нерухоме майно, що також дає право суду визнати, що договір відповідає вимогам ст.ст. 655-657 ЦК України. Про те, що земельна ділянка на який розташовано нежитлова будівля в [ADDRESS], належить позивачці на праві вланості вбачається з копії Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] виданого Волноваським відділом зеимельних ресурсів від 10.03.2006 року, площею 0,0772 га, цільове призначення для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, клопія якого є наявною у справі. Згідно перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 26.08.2016 року позивачку було притягнуто до адміністративної відповідальності за самочинне будівництво магазину - тзакусочна, що вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, копії припису та плотіжного доручення, що є в матеріалаї справи. На самочинну прибудову магазин - закусочну виготовленно технічну документацію згдіно якої загальна площа складає 74,3 кв.м., що є наявною у матеріаліх цивільної справи. У відповідності зі ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, тому позовна заява підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 328, 376,392 ЦК України, коруючись ст.ст. .10,11, 27, 209,213-218 ЦПК Україним, суд

Outcome: approved