Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, який був нею уточнений (а.с.45-46) та яким просила: - зобов'язати відповідача змінити підставу її звільнення в наказі Голови Правління ПАТ «Турбогаз» від 10.09.2014р. №222-к з п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) на ч.3 ст.38 КЗпП України (у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору в частині оплати праці); - зобов'язати відповідача виплатити їй за результатами роботи липня 2014р. доплату за особистий вклад у розмірі 790,43 грн., за результатами роботи серпня 2014 року - надбавку за виконання особливо важливої роботи в розмірі 1710,00 грн. та доплату за особистий вкладі у розмірі 959,50 грн.; - зобов'язати відповідача виплатити їй вихідну допомогу при звільненні у розмірі 20265,74 грн. Позов, з урахуванням уточнень, обґрунтовано тим, що 11.03.2011р. позивачка була прийнята на роботу до ПАТ «Турбогаз» на посаду юрисконсульта 1 категорії на підставі наказу №49-к від 10.03.2011р. Розмір її посадового окладу становив 3000,00 грн. Крім того, наказом Голови Правління ПАТ «Турбогаз» від 30.01.2014р. №14 їй було встановлено максимальний розмір щомісячної надбавки за виконання особливо важливих робіт з урахуванням підведення підсумків по якості праці працівників у сумі 1800,00 грн. на період з 03.01.2014р. по 31.12.2004р. Окрім цього, колективним договором підприємства передбачено доплату за ефективний та якісний труд в залежності, зокрема, від вкладу конкретного працівника в кінцевий результат праці незалежно від посади, який виплачується за результат праці працівника. 05.09.2014р. при отриманні розрахункового листа за серпень 2014 року вона дізналася, що за результатами роботи у серпні 2014 року їй не було нараховано надбавку за виконання особливо важливих робіт та доплату за ефективну діяльність та якісну працю. Вона звернулася з цього приводу до керівництва підприємства, але відповіді не отримала. Крім того, в липні 2014 року нею було відпрацьовано 18 робочих днів, вона належним чином та у повному обсязі виконувала свої обов'язки у цей період, а також протягом трьох тижнів виконувала обов'язки начальника юридичного відділу, але їй не було нараховано доплату за особистий вклад у липні 2014 року у розмірі 790,43 грн. Так, згідно розрахункового листа за серпень 2014 року їй було нараховано за 19 робочих днів лише посадовий оклад у сумі 2850,00 грн. та індексація у розмірі 147,38 грн. Після виплати їй у серпні 2014 року авансу у розмірі 1650,00 грн., який є звичайним розміром при нарахуванні заробітної плати з доплатами та надбавками, 05.09.2014р. в основну зарплату вона отримала 731,12 грн. Тому 08.09.2014р. вона написала заяву про звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, тобто за власним бажанням у зв'язку з порушенням роботодавцем вимог чинного законодавства та колективного договору в частині оплати праці. Але у наказі №222-к від 10.09.2014р. було зазначено підставою її звільнення пункт 1 статті 36 КЗпП України, тобто за згодою сторін, хоча вона була категорично проти цього, про що повідомляла Голову Правління ПАТ «Турбогаз» ще до видання вказаного наказу. У судовому засіданні позивачка підтримала свій позов, з урахуванням уточнень, та додатково пояснила, що у липні та серпні 2014 року вона сумлінно виконувала свої посадові обов'язки, а обсяг та характер її роботи у ці періоди не відрізнявся від попередніх, за які їй нараховувалися та виплачувалися доплати та надбавки. Тому вона вважає, що відповідач неправомірно позбавив її виплат надбавки за виконання особливо важливих робіт у серпні 2014 року та доплати за особистий вклад в кінцевий результат праці у липні та серпні 2014 року. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову у повному обсязі, пояснивши, що відповідач не порушував вимог чинного законодавства та колективного договору в частині оплати праці по відношенню до позивачки, оскільки нарахування та виплата доплат та надбавок до основної зарплати працівника є правом, а не обов'язком адміністрації підприємства. За серпень 2014 року позивачці не нараховувалася та виплачувалася надбавка за виконання особливо важливих робіт, тому що таких робіт у цей період позивачка не виконувала, і той обсяг роботи, що був нею зроблений, повністю входить до її посадових обов'язків, передбачених її посадовою інструкцією. Крім того у липні та серпні 2014 року позивачці не нараховувалися та не виплачувалися доплати за особистий вклад в кінцевий результат праці, оскільки для цього не було підстав, тому що за вказані періоди кінцевий результат діяльності ПАТ «Турбогаз» залежав від діяльності інших підрозділів з реалізації продукції підприємства. 08.09.2014р. позивачкою було подано заяву про звільнення з займаної посади 10.09.2014р., як вона зазначила у своїй заяві, за порушення закону та умов колективного договору в частині оплати праці. Але оскільки відповідач не порушував таких норм, але не заперечував проти звільнення позивачки саме з 10.09.2014р., то представник відповідача вважає, що таким чином сторони дійшли згоди про дату звільнення позивачки. Тому у наказі про звільнення позивачки підставою зазначено п.1 ст.36 КЗпП України, тобто за згодою сторін. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Наказом №49-к від 10.03.2011р. позивачка була прийнята на роботу до ПАТ «Турбогаз» на посаду юрисконсульта 1 категорії з посадовим окладом 3000 грн. (а.с.196). 08.10.2014р. позивачка подала на ім'я Голови Правління ПАТ «Турбогаз» заяву про звільнення на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, тобто у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору в частині оплати праці (а.с.7, 198). 10.09.2014р. позивачка була звільнена на підставі наказу №222-к від 10.09.2014р. за згодою сторін згідно з п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.8-9, 190). Зазначений наказ було погоджено з головою профспілкового комітету (а.с.197). Як вбачається з копії заяви позивачки, яка 10.09.2014р. була подана на ім'я Голови Правління ПАТ «Турбогаз», вона заперечувала проти її звільнення на підставі п.1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін та наполягала на звільненні саме на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку з порушенням її права на гідну заробітну плату (а.с.10). Пунктом 3.4 колективного договору ПАТ «Турбогаз» на 2013-2015р.р. (а.с.28-35), оригінал якого було надано представником відповідача для огляду в судовому засіданні, передбачено, що заробітна плата складається з: основної заробітної плати; додаткової заробітної плати у вигляді доплат, надбавок, компенсацій та винагород; додаткової заробітної плати у вигляді інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Згідно з п.3.6.2 колективного договору нарахування доплат та надбавок здійснюється на підставі службової записки керівника підрозділу, погодженої керівником по напрямку, оформлюється наказом по підприємству. Фонд доплат, надбавок, компенсацій та винагород є невід'ємною часиною додаткової заробітної плати працівників підприємства, запланованого у річному бюджеті ПАТ «Турбогаз», та переглядається 2 рази на рік, виходячи з фінансових можливостей, корпоративної політики підприємства. Згідно з п.1.3 додатку №6 до колективного договору надбавка за виконання особливо важливих робіт на певний строк встановлюється співробітнику з метою матеріального стимулювання працівників по виконанню особливо важливих завдань та робот, а також для стимулювання строків виконання робіт, збільшення якості робіт, що виконуються, у зв'язку з підвищеною інтенсивністю праці працівників, в залежності від покладених конкретних завадь, за компетентність та професіоналізм у роботі, а саме: - за виконання договірних зобов'язань Товариства у зазначені строки; - за виконання завдань по розпорядженню адміністрації підприємства та направлені на усунення можливих негативних наслідків різного роду (матеріальних, фінансових, імиджевих втрат); - за виконання завдань по розпорядженню адміністрації у плановому порядку, але які мають життєво важливе значення для функціонування та розвитку підприємства. Крім того, відповідно до п.1.4 вказаного додатку з метою стимулювання співробітників у покращенні кінцевих результатів праці, виконанні зобов'язань Товариства та підвищення якості продукції, що випускається, вводиться доплата за ефективну діяльність та якісний труд. Розмір цією доплати, який визначається у відсотковому відношенні, встановлюється на початку поточного року наказом по підприємству та уточнюється (корегується) при підведенні підсумків роботи за період, який виплачується. Нарахування основної заробітної плати позивачці у розмірі її посадового окладу, визначеного наказом №49-к від 10.03.2011р. у сумі 3000 грн., підтверджується розрахунковими листами та відомостями по заробітній платі позивачки (а.с.13-14, 79-85) На період щорічної відпустки начальника юридичного відділу з 07 по 23 липня 2014 року його обов'язки було покладено на позивачку та встановлено їй доплату за це у розмірі 850 грн. (а.с.87). Як вбачається з розрахункового листка за липень 2014 року, позивачці за 18 робочих днів та 7 днів відпустки було нараховано 7053,18 грн., з яких: 2347,83 грн. - оклад, 850,00 грн. - оклад по сумісництву посад, 1540,97 грн. - оплата відпустки, 758,00 грн. - доплата за роботи підрозділу, 147,38 грн. - індексація заробітної плати, 1409,00 грн. - надбавка за виконання особливо важливих робіт на певний строк (а.с.13). Згідно з розрахунковим листком за серпень 2014 року позивачці за 19 робочих днів було нараховано 2997,38 грн., з яких: 2850,00 грн. - оклад, 147,38 грн.- індексація заробітної плати (а.с.13). За даними розрахункового листа за вересень 2014 року позивачці було виплачено 731,12 грн. При цьому, нараховано суму окладу за 8 робочих днів у розмірі 1090,91 грн (а.с.84). Згідно з копією наказу №14 від 30.01.2014р. на період з 03.01.2014р. по 31.12.2014р. працівникам ПАТ «Турбогаз» було встановлено максимальні розмірі щомісячної надбавки за виконання особливо важливих робіт з урахуванням підведення підсумків по якості праці працівників (а.с.159-163). Цим наказом позивачці встановлювався такий розмір на рівні 1800,00 грн. Наказом №2 від 15.01.2014р. встановлено граничний розмір доплат за ефективну діяльність та якісний труд працівників в залежності від ступеню впливу на кінцевий результат роботи підприємства (а.с.158) Але на підставі відповідних службових записок, поданих керівником юридичного відділу на ім'я Голови Правління ПАТ «Турбогаз», у липні та серпні 2014 року позивачці не нараховувалася доплата за ефективну діяльність та якісний труд, а у серпні 2014 року - надбавка за виконання особливо важливих робіт. Ці обставини підтверджено вищевказаними розрахунковими листами та копіями наказів №138 від 05.08.2014р., №139 від 05.08.2014р., №147 від 02.09.2014р., №147 від 02.09.2014р., службових записок (а.с.94-98, 164-189). Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що позивач отримувала основну заробітну плату за липень та серпень 2014 року в повному обсязі у вигляді посадового окладу, нарахованого пропорційно відпрацьованому позивачем робочого часу. Основна зарплата проіндексована підприємством згідно з вимогами законодавства, та сума індексації виплачена позивачці. Ці обставини позивачкою не спростовані та свідчать про дотримання підприємством державних гарантій щодо розміру заробітної плати. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача сум доплат за ефективну діяльність та якісну працю за липень та серпень 2014 року, а також суми надбавки за виконання особливо важливої роботи у серпні 2014 року, суд не знаходить підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. Так, статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати: - основна заробітна плата, яка є винагородою за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; - додаткова заробітна плата, яка є винагородою за працю понад встановлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; - інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно зі ст.15 вказаного Закону форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. Тобто нарахування працівнику доплат та надбавок, передбачених колективним договором, не є безумовним обов'язком власника підприємства або уповноваженого ним органу. Умовою нарахування працівнику надбавки за виконання особливо важливих завдань на певний строк є виконання тих завдань, що зазначені у п.1.3 додатку №6 до колективного договору. Сама ж по собі компетентність та професіоналізм працівника у роботі не є безумовною підставою нарахування такої надбавки. В свою чергу, згідно з п.1.4, 1.4.5 додатку №6 до колективного договору умовами нарахування доплати за ефективну діяльність та якісний труд є особистий вклад працівника, результат роботи структурного підрозділу та результат роботи підприємства та залежить від підсумків роботи підприємства за певний період, в якому може бути нарахована така надбавка. Крім того, згідно з п.1.4.6 додатку №6 до колективного договору умовою нарахування такої доплати у повному обсязі є виконання працівником особистого виробничого плану якісно та у строк, без зауважень та претензій зі сторони безпосереднього керівника та керівника по напрямку, при одночасному виконанні працівником трудових обов'язків за трудовим договором та посадовою інструкцією, пропорційно відпрацьованому часу. В той же час позивачка в судовому засіданні не змогла пояснити, які саме з виконаних нею робіт у серпні 2014 року є особливо важливими, а також надати обґрунтування обставин, які б свідчили про її особистий вклад у результат діяльності підприємства у липні та серпні 2014 року. Також суду не надано особистого виробничого плану позивачки на липень та серпень 2014 року, з якого суд мав би можливість зробити однозначний висновок про наявність умов для нарахування їй підприємством надбавки, передбаченої п.1.4 додатку №6 до колективного договору. Ті роботи, які виконані позивачкою у липні та серпні 2014 року (а.с.17-20), входять до кола її посадових обов'язків згідно з її посадовою інструкцією (а.с.23-27). Що стосується ведення позивачкою діловодства юридичного відділу, то в судовому засіданні не доведено обставин, які б свідчили про особливу важливість цих робіт та їх вплив на кінцевий результат роботи підприємства у липні та серпні 2014 року. Тобто під час розгляду справи суду не було надано допустимих та достатніх доказів на підтвердження наявності умов, які передбачені п.1.4.5 та п.1.4.6 додатку №6 колективного договору та які є підставою для нарахування позивачці доплати за ефективну діяльність та якісний труд. Що ж стосується позовних вимог про зміну формулювання підстави звільнення позивачки та виплату їй вихідної допомоги, то суд приходить до таких висновків. Згідно з п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника. Тобто, у даному випадку досягнення сторонами домовленості про дату звільнення позивачки не свідчить про домовленість сторін про підставу звільнення за п.1 ст.36 КЗпП України. Оскільки ж в судовому засіданні не було доведено порушення відповідачем вимог законодавства та умов колективного договору в частині оплати праці по відношенню до позивачки, підставою її звільнення є розірвання трудового договору з ініціативи працівника згідно з п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України. На цю підставу звільнення не розповсюджується дія статті 44 КЗпП України, якою визначено випадки виплати вихідної допомоги при припиненні трудового договору. За правилами ст.88 ЦПК України, враховуючи що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд стягує з відповідача на користь держави суму судового збору пропорційно задоволених судом позовних вимог (тобто вимог немайнового характеру). На підставі викладеного,

Outcome: partial