Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості із заробітної плати, і в обґрунтування позовних вимог вказала про те, що з 17.12.2012 року по 09.07.2019 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Згідно наказу по підприємству № 3794/вк від 09.07.2019 року її було звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільнені з нею не було проведено повного розрахунку, не виплачена заробітна плата. Заборгованість з заробітної плати на день звільнення складає 12082,57 грн.Тому позивачка змушена звернутись до суду і просить сягнути з відповідача на її користь заборгованість з заробітної плати в розмірі 12082,57 грн. До початку судового засідання від позивачки надійшла заява, в якій вона просить справу розглянути у її відсутність. Позов підтримала. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, відзиву не подав. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка з 17.12.2012 року по 09.07.2019 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Згідно наказу по підприємству № 3794/вк від 09.07.2019 року її було звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільнені з нею не було проведено повного розрахунку, не виплачена заробітна плата. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Як вбачається з наданого позивачкою розрахункового листка ( а. с. 4), відповідач станом на 01.07.2019 року не виплатив їй заробітну плату в розмірі 12082,57 грн. Отже, на день звільнення позивачки відповідач не виплатив їй заробітну плату в розмірі 12082,57 грн. З огляду на викладене, порушене право позивачки підлягає захисту, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги позивачки задовольнити, стягнувши з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 12082,57 грн. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved