Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2003 року. Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу ними було закінчено будівництво та здано в експлуатацію житловий будинок садибного типу, розташований по [ADDRESS] , а також придбано автомобіль, марки Opel Vivaro, реєстраційний номер [NUMBER] . Вказує, що оскільки відповідно до ст. 60 СК України, вказане майно набуто в період шлюбу, то воно перебуває у правовому режимі спільного сумісного майна подружжя, та відповідно до ст. 70 ч.1 СК України їх частки є рівними. Згоди між сторонами про добровільний поділ майна не досягнуто. Просить суд визнати за позивачкою [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] та на Ѕ частину автомобіля марки Opel Vivaro, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , білого кольору. Представник відповідача Сидоренко Н.О. у поданому відзиві на позовну заяву просила суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що вказаний будинок ним було збудовано за особисті кошти та кошти його батьків. Так у своєму відзиві відповідач вказує, що у встановленому законом порядку отримав дозвіл на добудову житлового будинку по [ADDRESS] червня 2003 року. Земельна ділянка на якій збудовано житловий будинок була надана йому на підставі рішення Чаплинської селищної ради від 13.06.2003 року. У свою чергу зазначає, що з позивачкою він одружився лише 19 грудня 2003 року. Його батько сплатив [PERSON] грошові кошти за недобудований будинок у розмірі 3 тис. доларів США та допомагав йому будувати будинок. Також відповідач зазначає, що хоча будівництво будинку було завершено у 2008 році та відповідно його було прийнято в експлуатацію та зареєстровано право власності, однак даний факт не є безумовною підставою для визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя. При цьому вказує, що позивачка протягом шлюбу та їхнього проживання участі як фізичної так і матеріальної у будівництві будинку не приймала та не вважала себе власником цього будинку, не несла тягар утримання майна. Крім того вказує, що ним було отримано кредит на поліпшення житлових умов в розмірі 50 тис. грн.., який він сплачує одноособово відповідно до договору від 21.11.2016 року. Щодо вимоги про визнання права власності на Ѕ частину транспортного засобу, вказує, що даний автомобіль ним було придбано за рахунок коштів його батьків, які продали перед цим свій транспортний засіб та в рахунок виручених коштів придбали автомобіль, що є предметом спору. В судовому засіданні [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що після реєстрації шлюбу з відповідачем, вони почали будувати будинок на земельній ділянці, яка була надана позивачу за рішенням селищної ради. На вказаній земельній ділянці було розпочато будівництво житлового будинку, який було придбано у [PERSON] на грошові кошти її матері та відповідача. У [PERSON] будь-яких документів на початок будівництва не було. Після реєстрації шлюбу вони проживали у її квартирі в [ADDRESS] , доки тривало будівництво будинку. Вона мала магазин та здійснювала підприємницьку діяльність та відповідно зароблені нею грошові кошти вкладала у будівництво будинку. В той час як відповідач не працював та іншого майна не мав. Після закінчення будівництва та здачі будинку в експлуатацію, відповідач оформив право власності на даний будинок. На даний час позивач також проживає у спірному будинку. Щодо вимоги про поділ автомобіля, вказує, що спільно з відповідачем ними був придбаний транспортний засіб, марки «Шевроле». Вказаний транспортний засіб було придбано в кредит, який було оформлено на неї. Грошові кошти за кредит сплачували спільно з відповідачем. В подальшому, після виплати кредиту, вони вирішили продати автомобіль «Шевроле» та доплативши грошові кошти придбали автомобіль «Опель». Тому вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Просила суд позов задовольнити. Представник позивача за довіреністю Пархоменко А.О. повністю підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила суд їх задовольнити, оскільки спірне майно перебуває у правовому режимі спільного сумісного майна подружжя, так як придбано ними в період шлюбу, тому підлягає поділу відповідно до ст. 70, 71 СК України. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень суду пояснив, що у 2003 році вирішив придбати земельну ділянку на якій було розпочато будівництво житлового будинку у [PERSON] Його батько за власні кошти провів розрахунок з [PERSON] та рішенням Чаплинської селищної ради було вилучено земельну ділянку у [PERSON] та передано йому під будівництво житлового будинку. Пояснив, що вказана недобудова мала готовність близько 10 % на момент її придбання. В подальшому зареєстрував шлюб з позивачем та протягом строку будівництва будинку проживав разом з нею у її квартирі в [ADDRESS]. У 2005 році було закінчено будівництво та він із позивачкою переїхали проживати до свого будинку. В подальшому у 2008 року будинок було здано в експлуатацію та 2009 року він отримав свідоцтво про право власності. Зазначив, що будинок будував за особисті кошти, так як під час проживання з позивачем, у кожного були свої кошти та розпоряджалися ними на власний розсуд. Вважає, що будинок є його особистою власністю, оскільки земельна ділянка та дозвіл на будівництво було надана йому до реєстрації шлюбу; на отриманій земельній ділянці було розпочато будівництво житлового будинку (коробка) готовністю близько 10 %; грошові кошти за недобудову було сплачено його батьками. Щодо вимоги про поділ рухомого майна, вказує, що дійсно в період шлюбу в кредит сторонами було придбано транспортний засіб «Шевроле». Кредит було оформлено на позивача та після його сплати вони вирішили придбати інший автомобіль. Оскільки грошових коштів, виручених за продаж автомобіля було недостатньо, то він доклав свої особисті кошти та кошти які було надано його батьками за продаж автомобіля «Таврія». Вважає, що транспортний засіб також є його особистою власністю. Просив в задоволенні позову відмовити повністю. Представник відповідача - адвокат Сидоренко Н.О. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] також не визнала, просила суд в задоволенні позову відмовити., посилаючись на те, обставини викладені у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2003 року до 12 жовтня 2017 року, згідно рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 02.10.2017 року про розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до п.п.24, 25 рішення Чаплинської селищної ради №106 від 13.06.2003 року про надання та вилучення присадибних земельних ділянок в [ADDRESS], розглянувши відповідні заяви селищна рада вирішила вилучити земельну ділянку, площею 0.08 га по [ADDRESS] у [PERSON] у зв`язку з добровільною відмовою те передачею [PERSON] та надати земельну ділянку площею 0.08 га по [ADDRESS] [PERSON] та додати додатково 0.22 га, щоб разом було 0.30 га., в короткострокову оренду, терміном на 5 років, для будівництва та обслуговування житлового будинку. З рішення виконавчого комітету Чаплинської селищної ради Чаплинського району Херсонської області №117 від 26.06.2003 року вбачається, що [PERSON] надано дозвіл на добудову житлового будинку по [ADDRESS] земельній ділянці площею 0.15 га [ADDRESS] у зв`язку з купівлею незакінченого будівництва житлового будинку. З копії будівельного паспорту на об`єкт житлового будинку з господарськими побутовими спорудами, розташованого в [ADDRESS] слідує, що 26 червня 2003 року начальником відділу містобудування і архітектури Левчуком Н.А. погоджений будівельний паспорт житлового будинку з господарчо-побутовими спорудами [ADDRESS] , де забудовником виступає [PERSON] . З акту прийняття в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку і господарських прибудов індивідуального забудовника [PERSON] від 19.03.2008 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чаплинської селищної ради №236 від 27.11.2008 року комісією у складі архітектора Чаплинського району, головного санітарного лікаря, головного державного інспектора служби держнагляду та начальника Чаплинського БККП встановлено, що в присутності забудовника [PERSON] оглянуто житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та прийнято рішення рахувати його прийнятим в експлуатацію. Підставою для будівництва слугував будівельний паспорт виданий [PERSON] , відповідно до рішення Чаплинської селищної ради від 26.06.2003 року, будівництво ділянки розпочато в червні 2003 року, а закінчено в березні 2008 року. Площа земельної ділянки складає 1500 кв.м., на ділянки збудований двоповерховий будинок. Як вбачається із інвентарної справи №3609/19 на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , власником житлового будинку, відповідно до свідоцтва про власності на нерухоме майно від 05.01.2009 року є [PERSON] Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.01.2009 року виданого Чаплинською селищною радою Херсонської області на підставі рішення виконкому Чаплинської селищної ради від 27.11.2008 року, будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, серії [NUMBER] від 05.01.2008 року, виданого КП «Каховське БТІ» Херсонської обласної ради право власності нам будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , 05.01.2009 року зареєстровано за [PERSON] З копії технічного паспорту слідує, що власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] Відповідно до звіту про оцінку житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість об`єкта оцінки складає 451666 грн. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , 19 вересня 2013 року за [PERSON] зареєстровано право власності на транспортний засіб, марки Opel Vivaro, 2003 року випуску, білого кольору, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до звіту про оцінку легкового транспортного засобу Opel Vivaro, 2003 року випуску, білого кольору, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , ринкова вартість об`єкта оцінки складає 115120 грн. Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 24, ст. 25, ч. 1 ст. 28 КпШС України, (чинного на час початку будівництва спірного будинку та реєстрації шлюбу між сторонами) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Також аналогічне правове положення закріплене в ст. ст. 60, 70 СК України,ст. 368 ЦК України. Статтею 50 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При розгляді справ про поділ майна подружжя слід мати на увазі, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: а) час набуття такого майна; б) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); в) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб,розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно із ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені ст. 71 СК України. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 372 ч.2 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Матеріалами справи підтверджується, що рішенням виконавчого комітету Чаплинської селищної ради №106 від 13.06.2003 року про надання та вилучення присадибних земельних ділянок в [ADDRESS], [PERSON] надано земельну ділянку площею 0.08 га по [ADDRESS] оренду, терміном на 5 років, для будівництва та обслуговування житлового будинку, житловою площею до 60 м.кв.. Встановлено, що 26 червня 2003 року начальником відділу містобудування і архітектури Левчуком Н.А. погоджений будівельний паспорт житлового будинку з господарчо-побутовими спорудами [ADDRESS] , де забудовником виступає [PERSON] . З акту прийняття в експлуатацію закінченого будівництва житлового будинку і господарських прибудов індивідуального забудовника [PERSON] від 19.03.2008 року, вбачається, що житловий будинок було збудовано в період з червня 2003 року по березень 2008 року. В подальшому, рішенням виконавчого комітету від 27.11.2008 року №236 «Про затвердження актів прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків та надання на них права власності» затверджено акти комісії по прийняттю в експлуатацію індивідуальних житлових будинків з господарчо-побутовими спорудами та надано на них право власності з видачею свідоцтва і наступною реєстрацією в бюро технічної інвентаризації, зокрема [PERSON] по [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення 27.11.2008 року відповідачу видано свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння. В ньому міститься опис об`єкта: житловий будинок, А, 141.6 кв.м.; підвал, Під А, веранда, а; ганок, а1; вхід в підвал, Б; гараж, В; літня кухня, Г; котельня, Д; навіс, Е; сарай, Ж; душ-туалет, З; огорожа та споруди, №1-5, І. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ССМ [NUMBER] , номер витягу 21472427 від 05.01.2009 року на підставі вказаного свідоцтва 05 січня 2009 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] . Як встановлено з пояснень сторін в ході судового розгляду, після будівництва будинку у 2005 році, позивач разом з відповідачем почали спільно проживати у вказаному будинку. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як пояснив у судовому засіданні свідок [PERSON] , 2003 року він попередньо домовившись з [PERSON] , про продаж виділеної йому земельної ділянки з незакінченим будівництвом житлового будинку, що розміщувався на ній по [ADDRESS] , отримав кошти від батьків [PERSON] в розмірі 3 тис. доларів США; розписку про отримання грошових коштів ним було надано через два роки після отримання коштів на вимогу матері відповідача у 2005 році. Також свідок пояснив, що договір нотаріально сторони не укладали, грошові кошти йому безпосередньо передавала матір відповідача. Від наданої земельної ділянки для передачі її [PERSON] відмовився добровільно. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є батьком відповідача. Під час домовленості щодо купівлі земельної ділянки з розміщеним на ній житловим будинком, який не був закінчений будівництвом, саме він надавав грошові кошти продавцю у обумовленому розмірі. Вказував що під час будівництва його син [PERSON] проживав разом з позивачем [PERSON] , а він особисто за власні кошти будував будинок; також він надав сину автомобіль «Таврія» який вони використовували у своїх цілях та в подальшому продали. Під час судового розгляду, відповідач [PERSON] підтвердив, що на земельній ділянці, яка була надана йому для будівництва житлового будинку, було зведено фундамент під житловий будинок та стіни, тобто готовність недобудови становила менше 10%. Будівництво спірного будинку здійснювалось протягом 2003-2005 років. У цей період сторони проживали у квартирі позивачки в [ADDRESS] . У 2005 році у зв`язку із готовністю будинку та можливістю його використання перейшли проживати у спірне домоволодіння. З наданої відповідачем розписки від 06.03.2005 року вбачається, що [PERSON] в присутності двох свідків отримав 3 тис. доларів США від [PERSON] , які він сплатив за сина [PERSON] за недобудований будинок , який він йому продав за домовленістю між ними. Суд критично оцінює доводи відповідача, та його батька, з приводу того, що будинок він будував за особисті кошти, оскільки вони жодними належними доказами не підтверджені. Посилання на розписку від 06.03.2005 року, надану [PERSON] як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог [PERSON] та підтвердження набуття права власності на об`єкт незакінченого будівництва до реєстрації шлюбу, суд оцінює критично, оскільки хоча грошові кошти були передані батьком відповідача, що вбачається зі змісту розписки, однак походження даних коштів невідоме. При цьому в ході розгляду справи позивач зазначала про те, що її матір спільно з батьками відповідача надавали кошти на купівлю незакінченого будівництва. Крім того слід врахувати, що відповідно до діючого законодавства, вказаний договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально, тоді як в силу вимог закону він підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Таким чином, надана відповідачем розписка не є доказом придбання незакінченого будівництва за особисті кошти відповідача та свідчить лише про вчинення дій батьком позивача в інтересах сина та його дружини, про що ним було зазначено в ході допиту як свідка. У свою чергу ст. 60 СК України презюмує набуття подружжям майна в спільну сумісну власність, а тому той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Разом з тим, відповідач [PERSON] , заперечуючи проти позовних вимог та вказуючи на те, що спірний будинок ним було збудовано за особисті кошти не навів достатніх доказів у підтвердження своїх доводів, тоді як обов`язок щодо доведення своєї позиції покладено саме на нього. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; показаннями свідків. При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України). Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги встановлену ст. 60 СК України презумпцію виникнення права спільної сумісної власності суд вважає, що спірне домоволодіння є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу між ними в рівних частках. При цьому поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Ураховуючи фундаментальні принципи цивільного процесу, а саме змагальність та диспозитивність, з огляду на те, що відповідач [PERSON] в цілому заперечує право позивача на частку в спільному сумісному майні подружжя, оскільки таке належить йому на праві приватної власності, питання призначення експертизи відносно вартості незакінченого будівництва на час отримання земельної ділянки для будівництва та обслуговування не вирішувалося. Таким чином, щодо поділу між сторонами житлового будинку, суд виходить з наступного. Судом установлено, що 19 грудня 2003 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано рішенням суду 02 жовтня 2017 року. За час подружнього життя сторонами було збудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] прийому в експлуатацію закінченого будівництва вищевказаного будинку з господарськими спорудами, введено в експлуатацію 19 березня 2008 року. Відповідач по справі в судовому засіданні не заперечував, що житловий будинок будувався в період перебування з позивачкою у зареєстрованому шлюбі та зазначив, що будував будинок саме для проживання в ньому своєї сім`ї. Спірний об`єкт нерухомості був збудований протягом 2003-2008 років, в період перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі, а враховуючи, що відповідачем не доведено, що вказаний будинок збудовано за його особисті кошти, тому в силу ст. ст. 60, 61, 74 СК України, таке майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін. Щодо поділу між сторонами автомобіля марки Opel Vivaro, 2003 року випуску, білого кольору, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , то суд виходить з наступного. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , в період шлюбу сторонами було придбано автомобіль Opel Vivaro, 2003 року випуску, білого кольору, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який 19.09.2013 року зареєстровано за [PERSON] В судовому засіданні відповідач підтвердив посилання [PERSON] , з приводу того, що спірний автомобіль було придбано за грошові кошти отримані від продажу транспортного засобу, який був придбаний ними за спільні кошти в кредит, та оформлений на позивача. В судовому засіданні встановлено, що передумовою придбання спірного автомобіля Opel Vivaro, 2003 року випуску, білого кольору, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , був продаж придбаного сторонами у період шлюбу автомобіля марки Шевроле, що визнається сторонами по справі. Так як спірний автомобіль Opel Vivaro, 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] придбано в період шлюбу за спільні кошти подружжя, то даний автомобіль в рівних частках є спільною власністю подружжя. Посилання [PERSON] , які викладені у відзиві на позовну заяву про те, що ним було придбано автомобіль за власні кошти та спірний автомобіль є його особистою власністю спростовано в судовому засіданні поясненням самого ж [PERSON] , що узгоджуються з доводами [PERSON] , наданими в судовому засіданні З огляду на встановлені обставини в судовому засіданні та положення ч. 2 ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК України, суд дійшов до висновку про те, що у результаті придбання подружжям автомобіля грошові кошти за його придбання несли як чоловік, так і дружина, оскільки жодною зі сторін не надано доказів придбання майна в рахунок особистих коштів, а тому автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а отже підлягає поділу у рівних частках - по 1/ 2 частині, кожному. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що частки сторін у спільному майні слід визнати рівними та виділити [PERSON] . Ѕ частину житлового будинку, що розташованого за адресою: [ADDRESS] та 1/2 частину спірного автомобіля, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved