Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.08.2008р. між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2606/0808/88-010, відповідно до якого банк надав позичальнику 87 514 доларів США строком користування до 14.08.2018р. зі сплатою процентів за користування у розмірі 12,5 %, а позичальник зобов'язалася повертати кредит та виплачувати проценти за користування у строки та на умовах, визначених договором та графіком погашення кредиту. 25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, а 15.06.2012р. між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги Банк свої зобов'язання виконав, надавши позичальнику кредит у сумі 87 514 доларів США, а позичальник у порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконувала, в результаті чого за нею утворилася заборгованість, яка станом на 10.08.2015 р. становить: заборгованість за кредитом - 70531,99 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 1 487 511,35 грн; заборгованість за відсотками - 5 787,14 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 122 050,10 грн; пеня у розмірі 1094,79 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 23 088,99 грн., які позивач просить стягнути з відповідача разом з витратами по сплаті судового збору в сумі 3 654 грн. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, про причини неявки в судове засідання суду не повідомила. Поштові повідомлення повернулись до суду за закінченням терміну зберігання. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи та докази, які знаходяться в матеріалах справи у їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 14.08.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2606/0808/88-010, відповідно до якого банк надав позичальнику 87 514 доларів США строком користування до 14.08.2018р. зі сплатою процентів за користування у розмірі 12,5%, а позичальник зобов'язалася повертати кредит та виплачувати проценти за користування у строки та на умовах, визначених договором та графіком погашення кредиту. Згідно з п. 2.1. Кредитного договору забезпеченням виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів, пені та інших витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання, виступає іпотека: квартира [ADDRESS]. Як зазначає позивач, 25.05.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги до позичальників за кредитними договорами. 15.06.2012р. між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги у якості кредитора до позичальників за кредитними договорами та за договорами забезпечення. Позивач посилається на те, що ПАТ «Сведбанк» свої зобов'язання за кредитним договором від 14.08.2008р. виконав, надавши [PERSON] кредит у сумі 87 514 доларів США, а остання у порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконувала, в результаті чого за нею утворилася заборгованість, яка станом на 10.08.2015 р. становить: заборгованість за кредитом - 70 531,99 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 1 487 511,35 грн; заборгованість за відсотками - 5 787,14 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 122 050,10 грн; пеня у розмірі 1094,79 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 23 088,99 грн Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 25.08.2015 р. на адресу відповідача направлена вимога про дострокове повернення кредиту та необхідність сплати загальної суми заборгованості, яка станом на 10.08.2015 року становила 77 413,92 долари США, що за офіційним курсом НБУ становить 1 632 650,44 грн., але, як зазначив позивач, на дату подання позовної заяви вимога відповідачем не виконана. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Разом з тим, витяг з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012р., який наданий позивачем на підтвердження переходу до нього, як до кредитора, права вимоги за кредитним договором № 2606/0808/88-010 від 14.08.2008р. саме до позичальника [PERSON], а також копія виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012р., укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», не є належними та допустимими доказами в розумінні ст. 60 ЦПК України. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості сам по собі не є достатнім доказом того, що [PERSON] належним чином повідомлена про відступлення права вимоги за її борговими зобов'язаннями за договорами купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012р. та від 15.06.2012р. Проте, позивач, будучи наділений правом подання доказів, обставин, на які він посилається в обгрунтування своїх позовних вимог, достатніми та належними доказами не підтвердив. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed