Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

Позивач - Моторне (транспортне) страхове бюро України - 02.06.2017 року звернувся в суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - [PERSON] 51 780, 00 грн. суми понесених витрат, які складаються 50 000,00 грн. регламентної виплати потерпілій особі та 1 780,00 грн. витрат для встановлення розміру збитку та збору документів по справі. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, позивач просить стягнути з відповідача 1 600, 00 грн. судового збору та 2 000 грн. витрат на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що постановою Сколівського районного суду Львівської області від 06.05.2014 року відповідача - [PERSON] - було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке полягало в тому, що останній 31.12.2013 року о 00 год. 40 хв. по вул. Героїв Маківки у м. Сколе Львівської області, керуючи транспортним засобом марки «Volksvagen Vento», порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, а саме: не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійсним зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 316», який рухався по зустрічній смузі руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, зокрема, транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Sprinter 316», що на момент ДТП належав [PERSON] Відповідач на час ДТП не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв'язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило страхове відшкодування потерпілій особі в розмірі 50 000, 00 грн. Крім цього, позивачем здійснено 1 780, 00 грн. витрат для встановлення розміру збитку та збору документів по справі. Відповідач у добровільному порядку понесені МТСБУ витрати не компенсував, тому позивач в порядку ст. 1191 ЦК України звернувся до суду з позовом, який просить задоволити, справу просить розглядати за відсутності представника позивача. Відповідач - [PERSON] - у поданому 26.09.2017 року клопотанні про розстрочку виконання рішення суду зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. В той же час, у зв'язку із тим, що він є інвалідом ІІІ групи, єдиним джерелом отримання доходів є пенсія по інвалідності, зазначив, що може сплачувати в місяць по 1 538, 30 грн., у зв'язку з чим просить розстрочити виконання рішення суду на 36 місяців рівними частинами. В судовому засіданні 26.09.2017 року відповідач позовні вимоги визнав, просив розстрочити виконання рішення на 36 місяців рівними частинами, а саме по 1 538, 30 грн. щомісячно. Дослідивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення відповідача в судовому засіданні, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Судом встановлено, що постановою Сколівського районного суду Львівської області від 06.05.2014 року відповідача - [PERSON] - було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке полягало в тому, що останній 31.12.2013 року о 00 год. 40 хв. по вул. Героїв Маківки у м. Сколе Львівської області, керуючи транспортним засобом марки «Volksvagen Vento», порушив п.п. 12.1, 13.1 ПДР України, а саме: не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійсним зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 316», який рухався по зустрічній смузі руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (а.с. 5). На дату ДТП постраждалий транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter 316», реєстраційний номер [NUMBER], належав [PERSON] (а.с. 7). Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] - на час ДТП не мав чинного договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Деліктне зобов'язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов'язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов'язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому у відповідності до статті положень статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов'язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов'язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-2188цс16. Як вбачається з матеріалів справи 04.02.2014 року потерпілий в ДТП [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що мала місце 31.12.2013 року. Додаткові документи було скеровано потерпілою особою на адресу позивача також листом від 14.0.2014 року (а.с.6) Згідно висновку № 109 експертного автотоварознавчого дослідження від 01.03.2014 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Sprinter 316», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП становить 119 115, 33 грн. (а.с.8-11). На підставі долученого до матеріалів справи платіжного доручення № 1/1-22927 від 20.06.2014 року, судом встановлено факт сплати позивачем потерпілому [PERSON] 50 000,00 грн. страхового відшкодування згідно наказу № 3254 від 18.06.2014 року. Крім цього, позивач сплатив 1 780, 00 грн. за послуги аварійного комісара, що підтверджується копією платіжного доручення № 6693 від 02.07.2014 року (а.с.12). Як встановлено судом, відповідач у добровільному порядку понесені МТСБУ витрати не компенсував. Зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги МТСБУ про стягнення з відповідача на користь позивача 51 780, 00 грн. відшкодування в порядку регресу слід задоволити, оскільки МТСБ України відшкодувало шкоду, завдану потерпілому [PERSON], а відтак, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи - [PERSON] - у розмірі 50 000, 00 грн. регламентної виплати потерпілій особі та 1 780,00 грн. витрат для встановлення розміру збитку та збору документів по справі. Вирішуючи у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України питання про розподіл судових витрат, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 600, 00 грн. судового збору. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з недолученням позивачем до матеріалів справи документального підтвердження сплати виконавцеві 2 000, 00 грн. за надання правової допомоги у веденні даної справи, у відшкодуванні витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги слід відмовити. Щодо заявленого відповідачем клопотання про розстрочення виконання рішення на 36 місяців рівними частинами, а саме по 1 538, 30 грн. щомісячно, то суд зазначає таке. Згідно із ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Беручи до уваги визначення ціни позову про стягнення грошових коштів, наведеного у п. 1 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, суд зазначає, що предметом спору у даній справі є стягнення 51 780, 00 грн. понесених позивачем у зв'язку із відшкодуванням потерпілому завданої відповідачем шкоди (50 000,00 грн. регламентної виплати потерпілій особі та 1 780,00 грн. витрат для встановлення розміру збитку та збору документів по справі), а відтак, ціною даного позову є саме 51 780, 00 грн. З огляду на наведене, на думку суду, розстроченню може підлягати саме сума, яка є предметом спору, розстрочення ж сплати судових витрат чинним процесуальним законом не передбачено. Як вбачається із комплексного аналізу положень ст. 217, ч. 1 373 ЦПК України, можливість розстрочення виконання рішення суду можлива лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо). Судом встановлено, що відповідач у справі - [PERSON] - є інвалідом ІІІ групи за загальним захворюванням з ураженням опорно-рухового апарату, що документально підтверджено наявними в матеріалах справи довідками до актів огляду медико-соціальною експертною комісією від 15.08.2016 року та від 15.08.2017 року (а.с. 23, 29). На думку суду, вказана обставина, як така, що є протипоказанням до певних умов та характеру праці, зважаючи на значний розмір належної до стягнення за даним рішенням суми, відповідає критеріям винятковості її як обставини, з якою законодавець пов'язує можливість розстрочення виконання рішення суду. В той же час, зважаючи на те, що сума, яку відповідач об'єктивно зможе сплачувати щомісяця, визначена ним у клопотанні, суд, зважаючи на те, що розстроченню підлягає лише 51 780, 00 грн. суми позовних вимог, вважає за доцільне виконання рішення розстрочити не на 36 місяців, а на 34 місяці, орієнтуючись на розмір щомісячної виплати, яку відповідач взмозі спачувати.

Outcome: approved