Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

Позивач, командир військової частини [NUMBER] [PERSON] , звернувся до Ватутінського міського суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] , про стягнення шкоди, яку було завдано державі, у розмірі 21 340,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] 26.04.2015 року під час проходження військової служби у військовій частині [NUMBER] на посаді водія-слюсаря взводу забезпечення, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, допустив пошкодження державного майна, а саме: автомобіля КАМАЗ № 3109 НІ. Розмір заподіяних відповідачем збитків за результатами службового розслідування становить 32 340,00 грн., з урахуванням кратності три відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 року № 880. Про стягнення вказаної суми грошових коштів з [PERSON] командиром військової частини [NUMBER] 24.05.2015 року видано наказ № 441, який відповідачем не оскаржувався. Під час проходження військової служби з грошового забезпечення [PERSON] утримано кошти у розмірі 11 000 грн. Однак у зв`язку зі звільненням відповідача у запас 09.04.2016 року залишилась невідшкодованою шкода, заподіяна ним, у розмірі 21 340,00 грн. Крім того, вказано, що [PERSON] , який проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] насправді є [PERSON] , хоча у всіх наказах військової частини він проходить під прізвищем [PERSON] . Позивач, будучи належним чином повідомленим, про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. До суду надійшов лист з військової частини [NUMBER] про підтримання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за відсутності її представника. Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Згідно зі змістом п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до інформації виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , тож копія позову з додатками та судові повістки на ім`я відповідача надсилались за вказаною адресою. Відповідно до поштової відмітки надіслані документи було повернуто на адресу суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Таким чином, у розумінні ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. При цьому, він у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Заперечення щодо заявлених позовних вимог, заяви про визнання позову чи про розгляд справи без його участі від [PERSON] до суду не надходило. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення, якщо відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин не з`явились до суду та не подали відзив на позов, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на одночасне існування вказаних умов суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до змісту ст. 264 ЦПК України обов`язком суду є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з наступних підстав. Судом установлено, що відповідача по справі, [PERSON] , 02.02.2015 року призвано Звенигородсько-Лисянським ОМВК Черкаської області на військову службу за мобілізацією. Наказом командира частини пп [NUMBER] ( [NUMBER] ) від 13.03.2015 року №51 рядового [PERSON] зараховано до списків особового складу військової частини [NUMBER] ( [NUMBER] ), та поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія-слюсаря взводу забезпечення. Відповідно до акту службового розслідування, проведеного на підставі наказу командира військової частини польова пп [NUMBER] від 26.04.2015 року - [PERSON] , допустивши грубе порушення військової дисципліни, внаслідок особистої недисциплінованості, здійснив пошкодження військової техніки, за наступних обставин. 26.04.2015 року [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем КАМАЗ № 3109 НІ, без відповідної команди щодо необхідності заїзду на залізничну платформу, самостійно почав заїзд на таку платформу. Однак, виїжджаючи з пандусу, не впорався з керуванням та допустив падіння автомобіля під його керуванням на правий бік. Факт перебування [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння підтверджується результатом токсикологічного дослідження від 27.04.2015 року №1978. Відповідно до копії витягу з книги обліку втрат матеріальних засобів автомобільної служби військової частини [NUMBER] та довідки-розрахунку -внаслідок падіння автомобіль КАМАЗ № 3109 НІ зазнали пошкодження такі його елементи: дзеркало заднього виду (55 грн.), стійку дзеркала заднього виду (82 грн.), праві двері (7 000 грн.) та крило кабіни (600 грн.), два вітрові (1 980 грн.) та одне заднє скло (600 грн.) кабіни, зовнішню ручку двері (223 грн.), праву фару (229 грн.) та показник повороту (11 грн.). Загальна вартість пошкодженого майна, з урахуванням коефіцієнту кратності - 3, склала 32 340 грн. Згідно витягу з наказу командира військової частини пп [NUMBER] від 24.05.2015 року №441 вирішено притягнути [PERSON] до матеріальної відповідальності за пошкодження майна автомобільної служби вартістю 32 340 грн. Вказано на необхідність стягнення з [PERSON] на користь держави збитки заподіяні в сумі 32 340 грн. з урахуванням кратності десять згідно ПКМУ від 02.11.1995 року № 880. Відповідно до копії витягу книги грошових стягнень і нарахувань військової частини [NUMBER] - за період з червня 2015 року по квітень 2016 року з [PERSON] на підставі вказаного вище наказу від 24.05.2015 року № 441 стягнуто 11 000 грн. Залишок суми, що підлягає стягненню, складає 21 340 грн. Згідно копії витягу з наказу командира військової частини пп [NUMBER] від 09.04.2016 року № 72 рядового [PERSON] звільнено з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби. Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини пп [NUMBER] від 31.05.2017 року № 1 вирішено анулювати умовне найменування «Військова частини - польова пошта [NUMBER] » та перейти на - «Військова частини - польова пошта [NUMBER] ». З огляду на вказане, суд вважає встановленим той факт, що військові частини пп [NUMBER] та [NUMBER] фактично є однією їй тією ж військовою частиною. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року (далі - Положення), постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 року № 880 «Про затвердження переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості» (далі -Перелік). За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків, (втрат, які особа зазнала у зв`язку з пошкодженням речі) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом п. 13 Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані. Згідно з п. 14 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до змісту Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 року № 880, передбачено випадки застосування десятикратності, п`ятикратності, трикратності, двократності співвідношення до заподіяної шкоди, яка відшкодовується винними особами. Судом встановлено, що відповідно до результатів службового розслідування наслідки у виді пошкодження автомобіля КАМАЗ № 3109 НІ зумовлені тим, що [PERSON] під час керування вказаним транспортним засобом перебував у стані алкогольного сп`яніння. Висновки та докази того, що дії відповідача, що призвели до спричинення шкоди державі, заподіяні розкраданням, марнотратством або втратою зброї відсутні. З аналізу змісту норм, що вказані вище в Положенні та Переліку, суд дійшов висновку, що розмір шкоди заподіяної військовому майну військовослужбовцем у стані алкогольного сп`яніння, не підлягає обрахуванню із застосування будь-якої кратності, а тому він підлягає відшкодовуванню на загальних засадах, тобто у повному обсязі фактичних збитків. Водночас з грошового забезпечення [PERSON] під час проходження ним військової служби на підставі наказу від 24.05.2015 року № 441 стягнено 11 000 грн., що перевищує фактичний розмір заподіяних збитків, який становить 10 725 грн. (55 грн. + 82 грн. + 7 000 грн. + 600 грн. + 1 980 грн. + 600 грн. + 223 грн. + 229 грн. + 11 грн.). При цьому, суд критично оцінює доводи позивача щодо необхідності задоволення позовних вимог оскільки [PERSON] не оскаржувався наказ від 24.05.2015 року № 441, яким, крім іншого, з нього вирішено стягнути 32 340 грн., оскільки вказане не може бути доказом визнання відповідачем розміру заподіяних збитків, визначеного вказаним вище чином, так як оскарження вказаного наказу було правом відповідача, яке йому навіть не було роз`яснено, а не обов`язком. Також суд враховує, що відповідач перебував на строковій військовій службі як рядовий, тобто знаходився у фактичному службовому підпорядкуванні командира військової частини пп [NUMBER] , який виніс наказ № 441. Водночас суд вважає за необхідне відмітити, що надані позивачем докази на підтвердження заявлених позовних вимог містять істотні суперечності між собою. Так, згідно копії витягу з книги обліку втрат матеріальних засобів автомобільної служби військової частини [NUMBER] та довідки-розрахунку, яка підлягає відшкодуванню [PERSON] , позивачем застосовано коефіцієнт кратності 3, а наказом командира військової частини пп [NUMBER] від 24.05.2015 року № 441 - з урахуванням кратності десять. З огляду на вказане вище, суд вважає, що [PERSON] , який у наказах та інших документах військової частини пп [NUMBER] (зараз [NUMBER] ) у повному обсязі відшкодовано збитки, заподіяні 26.04.2015 року шляхом пошкодження військової техніки, а саме автомобіля КАМАЗ № [NUMBER] , а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed