Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу відповідача до досягнення старшою дитиною повноліття. Після досягнення старшою дитиною повноліття стягувати на меншу дитину аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача. Крім того, просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] та неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO]. В обґрунтування вимог посилалася на те, що відповідач - батько дітей протягом тривалого часу жорстоко поводився з дітьми, ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Відповідач, в судовому засіданні, вимоги позову визнав частково. Так, відповідачем визнано вимоги позову в частині стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В частині позбавлення його батьківських прав, вимоги позову не визнав, та пред'явив зустрічний позов за вимогами якого, в останній редакції від 04.02.2015 року (а.с. 122), просив зобов'язати відповідачку не чинити перешкод в спілкуванні з дітьми і встановити спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з дітьми шляхом встановлення систематичних побачень щотижня у неділю з 11.00 години до 13.00 години в присутності матері дітей, а також у будь-який інший час за попередньою домовленістю з матір'ю дітей. В обґрунтування вимог позову посилався на те, що він любить дітей, ніколи з дітьми жорстоко не поводився, бажає приймати участь у вихованні дітей, але відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми. Приїхати він протягом трьох років не міг, оскільки йому відмовляли у відкритті візи для в'їзду в Україну, за тих самих підстав він не міг протягом цього часу надавати будь-яку допомогу. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради підтримала висновок органу про доцільність позбавлення [PERSON] відносно неповнолітніх [PERSON] [INFO] та неповнолітньої [PERSON] [INFO] посилаючись на інтереси дітей. Крім того, зазначила, що за заявою [PERSON] розгляд питання щодо позбавлення останнього батьківських прав двічі відкладався, але батько дітей на засідання органу опіки та піклування так і не з'явився. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] (громадянка України) та [PERSON] (громадянин Йорданського Хашимітського Королівства) перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.08.2004р., по 13.10.2015р., (а.с. 9, 28). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON] [INFO], актовий запис № 735 від 21 лютого 2006 року по Відділу ДРАЦС Одеського міського управління юстиції (а.с. 10), та доньку [PERSON] [INFO], актовий запис Ашрафія № 172/1848 цивільна реєстрація Ашрафія 701/807 по бюро РАЦС Ашрафія Управління РАЦС та паспортного столу МВС Йорданського Хашимітського Королівства, повторний актовий запис № 2 від 15 травня 2014 року по Відділу ДРАЦС у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (а.с. 11, 65). Крім того, встановлено, що шлюбні відносини між [PERSON], та [PERSON]., фактично були припинені з травня 2012р., після втечі [PERSON], із дітьми з Йорданського Хашимітського Королівства (далі Йорданія) за допомогою Консульства України в Йорданії на підставі тимчасових документів на посвідчення особи, оскільки [PERSON]., відібрав у [PERSON], її документи та документи дітей та сховав їх в квартирі своїх батьків. Втеча [PERSON], від [PERSON]., з Йорданії обумовлена фізичним та психологічним насильством над [PERSON], а також жорстоким поводженням, побиттям та залякуванням неповнолітніх дітей. Зазначені вище обставини встановлені рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.09.2015 року (а.с. 104), яке набрало законної сили на підставі ухвали апеляційного суду Одеської області від 13.10.2015 року (а.с. 109), яким було розірвано шлюб між сторонами та встановлено місце проживання неповнолітніх дітей разом із матір'ю, а отже, такі обставини, в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Також встановлено, що після втечі [PERSON], разом із дітьми з Йорданії в травні 2012 року, батько дітей [PERSON]., з'явився в Україні тільки в березні 2015р., а виявив бажання зустрітися з дітьми тільки в вересні 2015р., за місцем навчання дітей у присутності свого адвоката. З травня 2012р., по серпень 2015р., (час пред'явлення позову про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей) [PERSON]., участі у вихованні дітей не приймав, матеріально дітей не забезпечував, будь-якої допомоги на утримання дітей не надавав, не цікавився розвитком та станом здоров'я дітей, що визнано особисто відповідачем [PERSON]., в судовому засіданні та підтверджено висновком органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 05.01.2016р., № 01-05-8/2932 (а.с. 83), а також показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] В силу частин 1-3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою - другою статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини В силу пунктів 2, 3 частини 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: - ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; - жорстоко поводяться з дитиною. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд приймає до уваги стан здоров`я дитини, матеріальне становище платника, стан його здоров`я, стягувача аліментів, відсутність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків. Згідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно до ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON], в частині стягнення аліметів підлягають задоволенню частково, а в частині позбавлення батьківських прав в повному обсязі. При частковому задоволенні вимог про стягнення аліметів, суд виходить із того, що відповідач [PERSON]., визнав вимоги позову в цій частині, що не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб, а також суд виходить із вимог ст. 183 СК України, а саме із того, що суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття і не передбачає встановлення наперед частки яка буде стягуватися на меншу дитину після досягнення повноліття старшою дитиною. Отже, вимоги [PERSON], в частині стягнення аліментів на меншу дитину в розмірі 1/4 частини доходу відповідача після досягнення старшою дитиною повноліття, не грунтуються на законі і є передчасними, а тому задоволенню не підлягають. Суд не приймає до уваги посилання [PERSON]., на те, що він любить дітей, бажає з ними спілкуватися та приймати участь у їх вихованні та те, що він ніколи жорстоко з дітьми не поводився, оскільки такі твердження спростовуються матеріалами справи, поясненнями свідків, та обставинами встановленими рішенням Суворовського районого суду м. Одеси від 02.09.2015р., яке набрало законної сили. Також, судом не приймаються до уваги пояснення [PERSON]., про те що він з травня 2012р., по березень 2015р., не мав можливості в'їхати в Україну, через те, що за заявою [PERSON], йому не відкривали візу в Консульстві Українии в Йорданії, оскільки суду не надано жодного належного доказу про те, що [PERSON]., взагалі звертався до Консульства, а так само і не надано жодного доказу про відмову йому у відкритті візи з будь-яких підстав. Не прийнято судом посилання [PERSON]., і про те, що він не міг надавати допомоги дітям з травня 2012р., по березень 2015р., оскільки, місце проживання [PERSON], та дітей йму було відомо, про що [PERSON]., особисто зазначив в судовому засіданні, крім того, в м. Одесі проживає його друг [PERSON], за допомогою якого він мав можливість переказувати кошти, речі, тощо для утримання дітей. Крім того, суд звертає увагу на те, що [PERSON]., прибув в Україну в березні 2015р., а бажання зустрітися з дітьми виявив тільки в серпні 2015р., в присутності свого адвоката, і саме з серпня 2015р., почав переказувати кошти на утримання дітей (а.с. 77), зазначене суд оцінює не як бажання батька утримувати та спілкуватися з дітьми, а як захисну реакцію [PERSON]., на пред'явлення до нього позову про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей із матір'ю, а в подальшому використати, як можливість підтвердження заперечень проти позову про позбавлення батьківських прав. Показання свідка [PERSON] суд до уваги не приймає, оскільки [PERSON], особисто не був свідком жодної події, які відбувалися між сторонами, між [PERSON]., та дітьми, ніколи не бачив ні [PERSON], ні її дітей. Всі обставини, які [PERSON], повідомив суду, відомі йому виключно з розповідей [PERSON]., про що [PERSON], попередив суд під час його допиту як свідка. На підставі встановленого, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON], про позбалення батьківських прав [PERSON]., доведений та підлягає задоволенню, що повністю виключає можливість задоволення зустрічного позову [PERSON]., до [PERSON], про усунення перешкод та визначення способу і участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною (ч. 2 ст. 123 ЦПК України). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 487 грн 20 коп., (в частині стягнення аліментів) та стягненню на користь [PERSON], сплачений нею судовий збір в розмірі 487 грн 20 коп., (а.с. 1, в частині вимог про позбавлення батьківських прав). На підставі ст. ст. 164, 166, 180, 183, 191 СК України,

Outcome: partial