Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом з вимогою позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до їх неповнолітнього сина [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що в шлюбі з громадянином [PERSON] вони мали сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати зі позивачкою, батько з тих пір не цікавиться здоров`ям [PERSON] , його розвитком та навчанням, має значний борг по сплаті аліментів. Байдужість батька виявилась і в тому, що він без вагань погодився на зміну прізвища сина з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позивачкою створені всі необхідні умови для проживання та розвитку сина: він має окрему кімнату, обладнану необхідними меблями та побутовою технікою, забезпечений сезонним одягом та взуттям. Хлопчик навчається в Петрівському ЗЗСО І-ІІ ступенів, займається спортом, відвідує різноманітні гуртки. Щоліта вона намагається оздоровити дитину, в тому числі і за кордоном. Натомість відповідач самоусунувся від спілкування із сином. Згідно п. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. П. п. 6 п. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено в якості способу захисту цивільних прав та інтересів припинення правовідношення. Змістом правовідносин між батьками та дітьми відповідно до положень сімейного законодавства України є їхні права та обов`язки один до одного, а саме виховання, забезпечення, спілкування тощо. За ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач не мав перешкоди у спілкуванні з сином та прийнятті участі у вихованні дитини, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але свідоме небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до власного сина, позивачка вважає, що є достатньо підстав для позбавлення його батьківських прав. Позивачка в судове засідання надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позов підтримали в повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час і місце слухання справи оповіщений відповідно до вимог ст. 130 ЦПК України. Заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзив на позов не надав. Представник третьої особи в судове засідання надіслав листа з проханням слухати справу у відсутність їх представника. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст.150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, і батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав по відношенню до своїх дітей з ухилення від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: якщо батьки не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання освіти. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного: в судовому засіданні встановлений факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відносно якого він не проявляє батьківської турботи протягом тривалого періоду часу; не надає матеріальної допомоги та не піклується за нього. Згідно Висновку Служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації, яка виконує функції органу опіки та піклування, № 917/06-11 від 16.11.2020 року, вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, позбавлення відповідача батьківських прав на теперішній час є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя, гармонічного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. Наведене свідчить про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі згідно ст. 164 СК України. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі та доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно своєї дитини, відповідно до положень ст. 169 СК України. Також на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved