Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Позивач, Моторно (транспортне) страхове бюро України, звернулось до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, мотивуючи свій позов наступним. 31.12.2010 р. з вини відповідача, який керував автомобілем «SKODA» державний номерний знак CA 6376 АР була скоєна дорожньо - транспортна пригода. В результаті вище зазначеної дорожньо - транспортної пригоди був пошкоджений авзтомобіль «CHEVROLET» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] який належить йому на праві власності. Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2011 року. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до заключення експерта складає 47 050,14 грн., в тому числі 20% ПДВ. Відповідач на дату дорожньо - транспортної пригоди не виконав вимогу Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів. 20.05.2011 року [PERSON] скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав відповідну заяву, як того вимагає ст.35 п.35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем. Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. В зв'язку з настанням події, передбаченої ст.41 п.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 39 208.45 грн., виходячи з наступного розрахунку: 47 050,14 грн. (розмір шкоди) - 7 841,69 грн. (20% ПДВ). Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 984 грн., а всього 40 192,45 грн. Листами Моторне (транспортне) страхове бюро України зверталося до відповідача з проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але нажаль сума відшкодування сплачена не була. Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду і не мав договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Враховуючи вищевикладене, просять стягнути з [PERSON] [INFO] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України: грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 40 192 грн. 45 коп. та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з»явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома, просила справу розглянути в її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. У відповідності до ст.224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: Як передбачено ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950р., ратифікованої ЗУ від 17.07.1997р., передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК). За змістом ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В судовому засіданні встановлено, [PERSON]. 31.12.2010 року об 02 год. 35 хв. в м. Києві по вул. Деміївська, керуючи автомобілем «Шкода Фабія» д.н.з. [NUMBER], перед виїздом на головну дорогу пр.-т Червонозоряний не виконав вимогу дорожнього знаку «надати дорогу», внаслідок чого сталось зіткнення з автомобілем «Шевролет Лачетті» д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався прямо по головній дорозі, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 33.2.1 ПДР України. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до заключення експерта складає 47 050,14 грн., в тому числі 20% ПДВ. Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.02.2011 року [PERSON] було визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушеня, передбаченого ст.124 КпАП України та накладено адміністративний шраф в сумі 340 грн. 20.05.2011 року [PERSON] скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав відповідну заяву, як того вимагає ст.35 п.35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану відповідачем. В зв'язку з настанням події, передбаченої ст.41 п.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України здійснило виплату відшкодування [PERSON] в розмірі 39 208.45 грн., виходячи з наступного розрахунку: 47 050,14 грн. (розмір шкоди) - 7 841,69 грн. (20% ПДВ). Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 984 грн., а всього 40 192,45 грн. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У відповідності до ст. 27 закону України «Про страхування» та ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування має до особи, відповідальної за завдані збитки. І такою особою є відповідач [PERSON]. Відповідно до ст.41 п. 41.1 п.п. «а» Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, цивільно-правова відповідальність якого не застрахувана. Ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Відповідно до ст.38 п.2 ч.1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторно (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки. Ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. За таких обставин, в судовому засіданні встановлено, що позивач виконав свої обов'язки та сплатив суму страхового відшкодування власнику «Шевролет Лачетті» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] в сумі - 39208 грн.45 коп., а відповідач, [PERSON], не компенсував витрати, понесені Моторним (транспортним) страховим бюро України за оплату шкоди, завданої потерпілому. Також, на підставі ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, відповідно до даних квитанції від 16.06.2014р сплачено позивачем судовий збір в розмірі 401 грн. 93 коп., та витрати за подання оголошення в засоби массової інформації в сумі 150 грн., всього 551 грн. 93 коп., тобто дана сума підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] Судові витрати в сумі 1000 грн., письмовими доказами не підтверджено, а тому не підлягають до відшкодування. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача, а саме стягнення з відповідача, [PERSON], на користь позивача кошти в розмірі понесених витрат у розмірі 40192,45 грн., а також судові витрати у розмірі 551,93 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved