Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивачка звернулася у суд з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього сина за межі України без згоди батька. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, у якому народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з відповідачем згідно рішення Тисменицького районного суду від 05.10.2010 р. син залишився проживати з нею. Вона має намір поїхати з дитиною за кордон - у країни Європи, а також у Молдову для його всестороннього розвитку в туристичних та оздоровчих цілях. Однак, вона не може отримати від відповідача нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон. Просила надати дозвіл на виїзд за межі України у країни Шенгену та Республіку Молдова малолітнього [PERSON] у супроводі матері без нотаріально посвідченої згоди батька на період з 01.07.2015 р. до 01.07.2016 р. Позивачка у судове засідання не зявилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач повторно не зявився у судове засідання, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за адресою свого місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, у звязку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що у шлюбі сторін народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з відповідачем згідно рішення Тисменицького районного суду від 05.10.2010 р. син залишився проживати з позивачкою, яка має намір поїхати з дитиною за кордон у туристичних та оздоровчих цілях. Однак, позивачка не змогла отримати від відповідача нотаріально посвідченої згоди на тимчасовий виїзд сина за кордон. У відповідності до ч.2 ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Згідно вимог ч.1 ст.9, ч.2 ст.10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини; поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. У відповідності з вимогами ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до вимог ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 р. № 724), перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними; згідно пп.2 п.4 Правил виїзд дитини віком до 16 років за межі України у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З урахуванням вказаних норм міжнародного права та національного законодавства, враховуючи встановлені обставини та інтереси малолітнього сина сторін, закордонна поїздка якого лише сприятиме його розумовому та духовному розвитку, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову. На підставі наведеного, відповідно до ч.2 ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, ч.1 ст.9, ч.2 ст.10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ч.3 ст.313 ЦК України, ст.154 СК України, ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 р. № 724),

Outcome: approved