Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивач - ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог позивач вказує, що між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] 11 жовтня 2007 року укладено кредитний договір № 374/07ф-4, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 50 000 доларів США , за користування яким встановлена плата у розмірі 14,00% річних та встановлено графік погашення заборгованості, кінцевий термін повернення 10 жовтня 2012 року. В забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки від 11 жовтня 2007 року, за яким [PERSON] виступив поручителем [PERSON] Відповідач [PERSON] свої обов'язки за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 75989 доларів США 05 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ складає 1 605 881,08 грн. та 140744 грн. пені, загальна заборгованість 1746625 грн. 28 коп., яку позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь. Представник позивача - Вілков М.І. в судовому засіданні позов підтримав повністю. Відповідач - [PERSON] подав до суду заперечення проти позову, в яких проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, вказуючи на ту обставину, що позивачем пропущено строк для пред'явлення вимоги до нього, як до поручителя, у зв'язку з чим порука припинила свою дію, просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач - [PERSON] надала до суду заперечення , в якому зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з позовом по вказаному кредитному договору, просила застосувати наслідки пропуску строків позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 11 жовтня 2007 року між позивачем ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 374/07ф-4, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 50000 доларів США в строк до 10 жовтня 2012 року. Відповідно до п.1.4 вищевказаного Кредитного договору за користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 14 % процентів річних. Виходячи із положень ст.525, ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України , інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов»язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з розрахунком заборгованості, відповідач [PERSON] станом на 05 червня 2015 року порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість у розмірі 75989 доларів США 05 центів, що складається із: заборгованість за кредитом - 41433,08 доларів США, відсотків за користування кредитом - 34355,97 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ 21,1333059 грн. за 1 долар США складає 1 605 881,08 грн. та неустойка за несвоєчасне погашення кредиту - 140 744,20 грн., таким чином загальна заборгованість 1 746 625 грн. 28 коп., Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, станом на кінцевий термін дії кредитного договору, тобто на 10 жовтня 2012 року, [PERSON] не виконала взяті на себе зобов'язання по кредитному договору, порушила графік платежів та не здійснювала розрахунки, що призвело до виникнення заборгованості. В судовому засіданні встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 11 жовтня 2007 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] укладено договір поруки, за яким [PERSON] поручився за виконання [PERSON] обов'язку за кредитним договором № 374/07ф-4 від 11 жовтня 2007 року та зобов'язався відповідати перед банком солідарно з позичальником. Згідно з п. 2.1 зазначеного договору поручитель зобов'язується в разі невиконання та /або порушення боржником своїх зобов»язань перед Кредитодавцем погасити заборгованість по кредитному договору, а саме: суму кредиту, нараховані проценти по кредиту, проценти по спростроченому кредиту /штраф, пеню/ та інші платежі передбачені Кредитним договором (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Положеннями ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. З викладеного вбачається, що починаючи з кінцевого терміну виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, тобто з 10 жовтня 2012 року, у [PERSON] виник обов'язок погасити її заборгованість за вказаним договором. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно з ч. 2 п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Відповідно до п.4.1. договору поруки передбачено, що порука припиняється, якщо Кредитодавець протягом одного року від настання строку виконання зобов»язань за Кредитним договором не пред»явить вимоги до Поручителя. Відповідно до п.1.3 Кредитного договору, строк виконання по кредитному договору встановлений по 10 жовтня 2012 року. З матеріалів справи вбачається, що письмова вимога позивача до поручителя [PERSON] про виконання ним основного зобов'язання йому не направлялася. На підставі викладеного суд вважає, що доводи відповідача [PERSON] про фактичне закінчення дії поруки обґрунтовані, а договір поруки від 11 жовтня 2007 року припинив свою дію 10 жовтня 2013 року. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову в частині стягнення із [PERSON] заборгованості по кредиту необхідно відмовити. Відповідачем [PERSON] також заявлено клопотання про застосування до позовних вимог ПАТ «ВіЕйБі Банк» наслідків пропущення строку позовної давності. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - в один рік. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Із розрахунку позивача вбачається, що [PERSON] із 2009 року порушувала графік повернення кредиту , а в подальшому припинила оплату чергових платежів, хоча щомісячно до 10 жовтня 2012 року повинна була сплачувати кредит. Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом у серпні 2015 року, надавши розрахунок заборгованості станом на 05 червня 2015 року. Враховуючи, що відповідно до додаткової угоди (а.с.8) встановлений графік повернення кредиту частинами, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. За останні три роки перед зверненням кредитора до суду заборгованість суми кредиту складає 2830 дол. США, які відповідно до графіку відповідач [PERSON] повинна була сплатити не пізніше останнього робочого дня у серпні 2012 року в сумі 943,40 дол. США, у вересні 2012 року - 943,40 грн., та не пізніше 10 жовтня 2012 року - 943,20 дол. США. , крім того, плата за користування кредитними коштами в розмірі 14 % річних, яка за три роки складає 1188,6 дол. США (розрахунок 2830 дол.США х 14%) х 3 роки = 1188,6 доларів США), всього - 4018,6 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ 22,574677 грн. за 1 долар США на день ухвалення рішення складає 90718 грн. 60 коп. Останнім днем погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору є 10 жовтня 2012 року, тому строк позовної давності по неустойці закінчився 10 жовтня 2013 року. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку стягнути із [PERSON] заборгованість по кредиту в розмірі 4018,6 доларів США, а в задоволенні позову щодо стягнення решти суми боргу та неустойки необхідно відмовити, у зв»язку із спливом позовної давності. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому на підставі ст. 88 ЦПК України, судовий збір у розмірі 907 грн. 18 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial