Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування приміщеннями в житловому будинку № 14 по вул. Лиманській в м. Запоріжжі шляхом позбавлення права користування зазначеним житлом. В позові зазначила, що вона є власником житлового будинку № 14 по вул. Лиманській в м. Запоріжжі на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого п'ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою 21.08.1996 року та зареєстрованому в реєстрі за № 126 р № 18685. Відповідач, який є сторонньою позивачці особою (колишнім зятем), зареєстрований в зазначеному будинку з 26.02.2000 року, але з квітня 2014 року, в будинку не проживає, своїх речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в належному позивачці житлі створює перешкоди у здійсненні нею права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вона просить про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідача права користування будинком. Позивачка до суду не зявилась, надала письмове звернення, яке містить прохання про розгляд справи у її відсутність та про задоволення позову, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідач до суду не зявився з невідомих причин. Заперечень проти позову не надав. За згаданих обставин зі згоди позивачки суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивачці належить право власності на житловий будинок № 14 по вул. Лиманській в м. Запоріжжі на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого п'ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою 21.08.1996 року та зареєстрованому в реєстрі за № 126 р № 18685. Відповідач, який є колишнім зятем, зареєстрований в зазначеному будинку з 26.02.2000 року, але з квітня 2014 року, в будинку не проживає, своїх речей там не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачці будинком на користь позивачки, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Між тим судом встановлено, що відповідач не мешкає в будинку з квітня 2014 року. Перебування [PERSON] на обліку в належному [PERSON] будинку створює для неї перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У звязку з викладеним право позивачки, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний нею спосіб.

Outcome: approved