Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею, у твердій грошовій сумі 3000,00 грн., але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.11.2014 р. і до досягнення сином повноліття, мотивуючи тим, що після припинення шлюбних стосунків у грудні 2013 року, відповідач зобов'язався сплачувати їй по 3000 грн. у якості аліментів на утримання сина, про що склав письмову розписку. До листопада 2014 року відповідач сплачував аліменти на утримання сина у повному обсязі, а з листопада 2014 року ніякої допомоги не надає. Вона неодноразово зверталась до відповідача з приводу сплати аліментів і надання допомоги, відповідач пояснював проблемами з бізнесом, і обіцяв погасити заборгованість та надати кошти, виходячи з домовленості щодо сплати коштів на утримання дитини по 3000грн. на місяць, у липні 2016 року відповідач зобов'язався погасити борг по аліментам з листопада 2014 року по липень 2016 року у сумі 27000 грн. до 01.09.2016 р., але свої зобов'язання у визначений строк не виконав, у листопаді 2016 року відповідач зобов'язався погасити борг по сплаті аліментів у розмірі 39000 грн. до 01.01.2017 р., але до теперішнього часу відповідач борг по аліментам не виплатив, допомоги на утримання сина не надає, син такої допомоги потребує від батька. Розмір аліментів сторонами визначався з урахуванням необхідних витрат на сина, який професійно займається спортом і приймає участь у міжнародних змаганнях. Тому просить суд визначити аліменти саме у такому розмірі. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягала. Відповідач подав заяву про визнання позову у повному обсязі , в заяві підтвердив наявну домовленість про розмір аліментів і згоден на стягнення аліментів, в тому числі і за вказаний позивачем період у минулому. Просив розгляд справи провести без його участі, у зв'язку з зайнятістю на роботі. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. З свідоцтва про народження встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] З залікової класифікаційної книжки неповнолітнього [PERSON] вбачається, що він приймав участь у міжнародних змаганнях - у жовтні 2014 року (Японія), у листопаді 2014 року (Німеччина, Україна), у січні 2015 року (Польща), у лютому 2015 року - (України), вересень 2015 року - (США). З свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця вбачається, що відповідач займається підприємницькою діяльністю. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що відповідачу на праві власності належить квартира у м.Бровари Київської області. Син проживає з позивачкою. Відповідач проживає окремо, даної обставини не заперечує. Відповідач інших дітей не має, інших стягнень на утримання інших непрацездатних осіб не має, за станом здоров'я і матеріальним становищем має можливість утримувати сина, проти вказаних обставин відповідач не заперечував. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення дітьми повноліття. Той з батьків, з ким проживає дитина, має право вимагати через суд від другого батька стягнення аліментів на утримання дитини. При цьому, згідно п.2 ч. 1 ст. 182 СК України, розмір аліментів визначається судом з урахуванням сімейного, матеріального становища кожного з батьків та інших обставин, які заслуговують на увагу; аліменти призначаються в частці від доходу, в виключних випадках в твердій грошовій сумі. Наданими доказами доведено, що дитина потребує допомоги з боку відповідача, а відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з тих обставин, які вказані позивачем і визнані відповідачем. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд вважає можливим визначити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі 3000 грн. на місяць. Згідно ч.1 ст.190 СК України аліменти стягуються з дня подання позову до суду. Позов, згідно дати реєстрації вхідної кореспонденції подано 13.01.2017р., тому є всі підстави для стягнення аліментів у визначеному судом розмірі, визнаному відповідачем, (3000грн.) з дня подання позову до суду. Стосовно позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час, то суд виходить з наступного: Частиною 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержувати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. У якості доказів вжиття заходів на одержання аліментів позивачем подано - зобов'язання відповідача від 10.12.2013 р., розписки від 25.07.2016р. і від 07.11.2016 р. З зобов'язання від 10.12.2013р., викладеного власноручно [PERSON], вбачається, що він зобов'язався щомісячно не пізніше 5 -го числа місяця сплачувати [PERSON] 3000 грн. на утримання сина [PERSON], [INFO], що є аліментами на навчання та зайняття спортом сином, також зобов'язався надавати зазначену суму у повному обсязі і без затримки. З розписки від 25.07.2016р., складеної власноручно [PERSON], вбачається, що він зобов'язався сплатити борг по аліментам, який утворився за період з листопада 2014 року по липень 2016 року в сумі 27000 грн. до 01.09.2016 р. З розписки від 07.11.2016р., складеної власноручно [PERSON], вбачається, що він зобов'язався сплатити борг по сплаті аліментів в сумі 39000 грн. до 01.01.2017р. У разі невиконання зобов'язань по сплаті боргу, відповідач зазначив, що сплатить борг з коштів, отриманих від реалізації належної йому квартири. Таким чином, з зазначених письмових доказів можна дійти висновку, що відповідач сплачував позивачці гроші на утримання сина, і що в липні та листопаді 2016р. він письмово підтвердив наявність у нього грошового зобов'язання (невиконаного своєчасно) по сплаті позивачці коштів на утримання дитини у сумі 39000грн. станом на день складення другої розписки, тобто на 7.11.2016р. Суд виходить з того, що заборгованість, зазначена у другій розписці, є загальною заборгованістю станом на день складення другої розписки, тобто з урахуванням і заборгованості, зазначеної у розписці, виданій раніше, 25.07.2016р. Дана розписка підтверджує факт невиконання зобов'язання у розмірі 39000грн., тобто - виходячи з розміру місячного платежу за домовленістю сторін (3000грн.), та дати складення розписки- заборгованість виникла за 13 місяців до дня складення другої розписки (7.11.2016р.), тобто з 7.11.2015р. Таким чином, є підстави для висновку, що з 7 жовтня 2015року відповідач ухилявся від сплати аліментів, а позивачка відповідно вживала заходи щодо отримання від відповідача аліментів. Враховуючи, що відсутні докази на підтвердження більшого розміру заборгованості по аліментам, який би визнавав відповідач, то відсутні і підстави для висновку, що відповідач ухилявся від сплати аліментів протягом більш тривалого часу, в тому числі з 1.11.2014р., як зазначає позивачка у позовній заяві. Тому є підстави для стягнення аліментів у вказаному розмірі 3000грн. за період з 7 жовтня 2015року. При такому розрахунку заборгованість, що виникла у відповідача по аліментам при обчисленні їх у розмірі 3000грн. становить саме 39000грн. Таким чином, є підстави для часткового задоволення позову і для стягнення аліментів за минулий час - з 7 жовтня 2015року. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає за можливе прийняти заяву відповідача про часткове визнання позову, така заява не суперечить закону не порушує його права та права інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню в цій частині, визнані відповідачем. Підстав для повного задоволення позову і для стягнення аліментів у розмірі по 3000грн. за період з 1.11.2014р. як просить позивачка, суд не вбачає, оскільки позивачем не надано достовірних і безсумнівних доказів, що саме з даного часу відповідач постійно ухилявся від сплати аліментів, а позивачка постійно вживала заходи щодо стягнення аліментів з відповідача. Сам факт домовленості сторін про сплату аліментів - 10.12.2013р. (письмове зобов'язання ) не доказує укладення договору про сплату аліментів, до якого закон вимагає нотаріальної форми посвідчення. А з наданих розписок суд дійшов висновку про наявність меншого періоду несплати аліментів, ніж вказує позивач. Таким чином, аліменти присуджуються судом за минулий час з 7 жовтня 2015року. В іншій частині у позові слід відмовити. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір, згідно ст.80, 88 ЦПК, - у мінімальному, визначеному Законом України «Про судовий збір» розмірі для даного виду позовів, тобто у розмірі 640 грн.

Outcome: partial