Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 19 березня 2005 року, на земельну ділянку, площею 2,4 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Воскресенської селищної ради Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті матері [PERSON] у спадок залишилося зазначене нерухоме майно, однак оформити спадщину в нотаріальному порядку спадкування за заповітом, складеним померлою на її імя, вона не взмозі через те, що не представила належним чином оформлені правовстановлюючі документи на спадкове майно: державний акт про право власності на земельну ділянку був виданий на імя [PERSON], однак документального підтвердження про зміну матірю прізвища на [PERSON] з [PERSON], не представлено. Під час розгляду справи уточнила свої вимоги і також просила встановити факт їх родинних відносин, а також факт належності померлій правовстановлючого документу державного акту на земельну ділянку. Посилаючись на те, що вона прийняла спадщину після смерті матері і належність землі та належність державного акту померлій підтверджується сукупністю даних, зазначених в інших документах на її імя, тому просила встановити юридичні факти про родинні відносини та про належність померлій державного акту, а також визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. В судове засідання позивачка та її представник не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, останній надав заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі, а позов задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не зявився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи без участі сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. 19 березня 2005 року померла громадянка [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді земельної ділянки, площею 2,4 га, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Пересадівської сільської ради Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ст. 1234 та ст. 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. За свого життя спадкодавиця [PERSON] склала заповіт, посвідчений 18 березня 2003 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], яким заповіла на випадок своєї смерті все своє майно, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, громадянці [PERSON], тобто позивачці в справі. Остання прийняла спадщину, звернувшись із відповідною заявою до приватного нотаріуса м. Миколаєва [PERSON] В той же час в подальшому при зверненні до нотаріуса за оформленням спадщини за заповітом на вказану земельну ділянку вона отримала від неї постанову від 02 серпня 2017 року про відмову у вчиненні такої нотаріальної дії через не представлення правовстановлюючого документу про належність померлій земельної ділянки: відсутні документи про зміну прізвища власниці з [PERSON] на [PERSON]. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до п. 1 та п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи п і про встановлення факту родинних відносин та про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до паспорту заявниці серії ЕО №382121, виданого Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, вона має повне ім'я [PERSON], народилася 10 жовтня 1955 року в с. Кадіївка Ярмолинецького району Хмельницької області, проживає в [INFO], з 1999 року. Відповідно до витягів із Державного реєстру актів цивільного стану від 29 липня та 9 вересня 2010 року вона одружилася 26 грудня 1991 року із громадянином [PERSON] і змінила прізвище із [PERSON] на [PERSON], а до того: 4 січня 1974 року вона одружилася із [PERSON], змінивши прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 18 червня 1971 року позивачка за народження мала прізвище [PERSON], [INFO], мати [PERSON]. На імя останньої було оформлено державний акт серії Р4 №102468, виданий 23 травня 2002 року Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області на спірну земельну ділянку. В державному акті вказано, що ділянка передана у власність [PERSON], яка мешкає в с.Пересадівка Жовтневого району Миколаївської області. За свого народження вона мала повне імя [PERSON], [INFO], що зазначено у відновленому свідоцтві про її народження, виданому 25 серпня 1981 року Ярмолинецьким районним відділом ЗАГС Хмельницької області. В той же час, документального підтвердження про зміну прізвища з [PERSON] на [PERSON] і навпаки (на час смерті вона була [PERSON]), не збереглися. Між тим, співпадання інформації про померлу (про місце проживання, імені та по батькові) в державному акті та в інших документах на її ім'я (свідоцтві про смерть, свідоцтві про народження, довідках сільської ради тощо) вказує, що державний акт оформлений саме на неї. Також, співпадання інформації про померлу та про заявницю (про місце та час проживання, місце смерті, імені та по батькові) в свідоцтві про смерть, свідоцтві про народження, довідках сільської ради, паспорті, вказує, що вони є матірю та дочкою. Встановлення факту належності державного акту померлій та встановлення факту родинних відносин необхідно заявниці для оформлення спадкового майна. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що земельна ділянка належала померлій [PERSON] і це майно входить до складу спадщини після її смерті, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачці у справі як спадкоємиці за заповітом, яка прийняла спадщину. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved