Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, уточнила його та свої вимоги обґрунтовує тим, що до 28.09.2018 перебувала в трудових відносинах з ПАТ «СМНВО». Передбачені ст.116 КЗпП України зобовязання відповідач не виконав, а саме: не виплатив всіх сум, що належить позивачці від підприємства, що є грубим порушенням вимог КЗпП України. Тому позивач просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на його користь заборговані на день звільнення суми основної та додаткової заробітної плати, у т.ч. індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вихідної допомоги, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Позивачка в судовому засіданні наполягала на вищевказаних позовних вимогах та пояснила, що вона не має можливості та бажання здійснювати розрахунки своїх позовних вимог. Додатково зазначила, що дані розрахунки повинен здійснити відповідач, який порушив її права. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов та заперечення проти позову суду не надав. Перевіривши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що позивачка перебувала в трудових відносинах з ПАТ «СМНВО» та 28.09.2018 року була звільнена з займаної посади за власним бажанням згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. Згідно ч.1ст.116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що в день звільнення позивачці в порушення ст.116\~КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі. Відповідно до розрахункового листа, копія якого знаходиться в матеріалах справи, заборгованість відповідача перед позивачкою по заробітній платі становить 36808,00 грн. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до матеріалів позову [PERSON], окрім заборгованості по заробітній платі, просить стягнути з ПАТ «СМНВО» індексацію заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, вихідну допомогу, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Однак позивачка, в порушення вимог ст.12 ЦПК України, не надала суду доказів в підтвердження обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог, а саме: не зазначила період за який потрібно стягнути індексацію заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, доказів в підтвердження наявності заборгованості з грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, доказів в підтвердження перебування на простої, тощо. Згідно зі ст.ст.12-13 та 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог ч.2 ст.229 ЦПК України, докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Статтею 83 ЦПК України передбачено, що позивач … повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються… Тому докази не надані сторонами суду першої інстанції не можуть в подальшому подаватись судам інших інстанцій і такі докази не можуть бути покладені в основу їхніх рішень. Тобто, вирішуючи позов у межах заявлених вимог суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні підлягають задоволенню, в іншій частині позовних вимог відмовляє за недоведеністю. Отже між сторонами склалися правовідносини, що виникають із укладення трудового договору, і регулюються нормами КЗпП України. Зокрема, за ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 36808,00 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити за недоведеністю. На підставі ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial