Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що 06 травня 2015 року померла її матір [PERSON]. На момент смерті вона була зареєстрована та проживала за адресою належної позивачці на праві власності квартири. Мешкаючи окремо позивачка завжди підтримувала з померлою матірю стосунки, спілкувалася, завжди допомагала їй та після смерті здійснила її поховання й усі витрати, повязані з похованням взяла на себе. Після її смерті відкрилася спадщина, про наявність якої вона взагалі не знала, оскільки жодних оригіналів чи копій правовстановлюючих документів на спадкове майно, що належало померлій та підтверджувало б її власність не було, а квартира в якій померла мешкала та була зареєстрована належала позивачці на праві власності. З метою виявлення та встановлення належності померлій спадкового майна позивачка, отримавши у березні поточного року відповідь, дізналася про те, що ще за життя її померла матір набула власність на земельні ділянки та отримала на руки Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 859729 та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 859730. Позивачці стало відомо про те, що після смерті її матері відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки кадастровий номер 4420955100:08:001:0065 загальною площею 1500 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: вулиця Підгірна смт. Білокуракине Луганської області та земельної ділянки 4420955100:08:001:0066 загальною площею 20000 кв.м. для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: вулиця Підгірна смт. Білокуракине Луганської області, що належали померлій на підставі державних актів які за невідомих їй обставин було втрачено. Звернувшись до органу нотаріату з приводу переоформлення спадщини, яка відкрилась після смерті її матері постановою нотаріуса у видачі свідоцтва було відмовлено через пропущений шестимісячний строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджували б належність цього майна спадкодавцю, а також через те, що спадщину хоча й прийняла її матір, але не встигла здійснити переоформлення документів на своє імя бо померла. Унеможливлення реалізації своїх спадкових справ і спонукало її, як єдиної та належної спадкоємиці за законом звернутися до суду з позовом, в якому\~\~позивачка просить визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивач в судове засідання не з'явилася, попередньо подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі. На позовних вимогах наполягає та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, надали заяву про визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. 06 травня 2015 року у віці 77 років в смт. Білокуракине померла [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білокуракинського районного управління юстиції у Луганській області було складено відповідний актовий запис за № 74 та видано Свідоцтво про смерть серії І-ЕД № 471765 (а.с.8). Відповідно до довідки виконкому Білокуракинської селищної ради № 346 від 14.02.2018р. на момент її смерті була зареєстрована одна (а.с.). Відповідно до Свідоцтва про народження І-ЕД № 391951 та Свідоцтва про укладення шлюбу І-ЕД № 338333 позивачка [PERSON], [INFO] є донькою померлої [PERSON] (а.с.19). Із дослідженої в судовому засіданні відповіді Відділу у Білокуракинському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області № 29-12-0.18-190/102-18 від 19.03.2018р. (а.с.10) вбачається, що померлій 06.05.2015р. [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 859729, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 209551/010741500102 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 859730, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 209551/010741500103 належало право власності на земельну ділянку кадастровий номер 4420955100:08:001:0065 загальною площею 1500 кв.м. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку 4420955100:08:001:0066 загальною площею 20000 кв.м. для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: вулиця Підгірна смт. Білокуракине Луганської області. Із договору купівлі-продажу квартири від 12.08.2016р., посвідченого приватним нотаріусом Білокуракинського районного нотаріального округу реєстровий № 567 (а.с.13-16) та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що позивачка продала належну їй на праві власності квартиру № 12, що знаходиться за адресою: квартал Перемоги будинок 3, смт. Білокуракине, в якій проживала та була зареєстрована її померла матір [PERSON] Із постанови виконуючого обовязки державного нотаріуса Білокуракинської державної нотаріальної контори вбачається, що позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено через пропущений шестимісячний строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджували б належність цього майна спадкодавцю (а.с.7). Нотаріус, відмовляючи в оформленні спадкових прав позивачці, зазначив не тільки про пропуск строку для прийняття спадщини, а й про відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. В судовому засіданні було встановлено, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 859729 та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 859730 видані на імя померлої 06.05.2015р. [PERSON] було втрачено. Таким чином, позивач при винесенні окремого рішення про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в будь-якому разі позбавлена можливості оформити свої спадкові права нотаріально. У зв'язку з чим, суд вважає можливим, визнавши причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною, визнати право власності на спадкове майно за позивачем. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, до цивільних відносин, що виникли до набрання чинності ЦК України, тобто до 01 січня 2004 року, застосовуються положення законодавства, яке діяло на момент виникнення правовідносин. Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.5 цієї статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належать спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До способів набуття права власності відносяться юридичні факти, що базуються на правоприємстві, зокрема, спадкування. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved