Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 03 квітня 2000 року померла рідна матір [PERSON]. Все майно, яке залишилось після смерті матері позивачка прийняла на підставі вимог п. п. 1 п. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року). До настання смерті мама тяжко хворіла потребувала постійної сторонньої допомоги і проживала та була зареєстрована разом з позивачкою. В обсяг спадщини, входить право на земельну частку(пай) в колишньому колективному господарстві ім. Гагаріна, що на території Марянівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області. Право померлої на земельну частку (пай) підтверджено сертифікатом про право на земельну частку(пай) серія PH № 393487, що виданий на підставі рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 20.04.2016 року. Нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку(пай) належну померлій у з вязку з тим що сертифікат про право на земельну частку(пай) зареєстрований після смерті власника, тобто після 03 квітня 2000 року, коли настала смерть матері. Позивачка в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити вимогу. Представник відповідача Марянівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області в судове засідання не зявився, але надіслав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача - [PERSON] районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, надав суду заперечення в якому просив відмовити в частині задоволення позову посилаючись на лист Вищого спеціалізованого суду України від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Кіровоградської області в судове засідання не зявився, але надіслав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін та третьої особи на підставі наявних письмових доказів. Дослідивши матеріали суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ОЛ № 100958 [PERSON] померла 03 квітня 2000 року в смт Новоархангельськ Кіровоградської області. Світлокопією свідоцтва про народження серії І-ОЛ №390653 підтверджується що, матірю заявниці зазначено [PERSON]. Відповідно до світлокопії витягу із державного реєстру актів цивільного стану громадян вбачається, що [PERSON] одружилась та після укладення шлюбу прийняла прізвище «Яковлєва» . Відповідно до світлокопії свідоцтва про шлюб серії 1-ОЛ 049699 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 грудня 2010 року. Зі світлокопії свідоцтва про розірвання шлюбу серія І-ОЛ №345344 вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] Андріївноюрозірвано 10 червня 1986 року (документ виконано російською мовою). Відповідно до світлокопії довідки [PERSON] селищної ради Кіровоградської області №2447 від 13.04.2016 року [PERSON], [INFO] дійсно була зареєстрована та проживала до дня смерті 03.04.2000 року по вулиці Центральна (бувша Леніна) №99 в смт Новоархангельськ Кіровоградської області. За даною адресою на момент смерті [PERSON] зареєстровані та проживають на теперішній час: з 12.05.1992 року донка [PERSON] [INFO]; з 26.11.1991 року внучка [PERSON] [INFO]. Згідно з світлокопії сертифіката на право на земельну частку(пай) серія РН №393487 виданого 30 травня 2016 року [PERSON] районною державною адміністрацією [PERSON] належить право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП ім. Гагаріна розміром 5,46 га в умовних кадастрових гектарах. Державний нотаріус відмовив позивачці в оформленні спадщини, через те, що право власності виникає з моменту реєстрації (тобто при житті спадкодавця), а реєстрація відбулась 30 травня 2016 року після смерті [PERSON]. Відмова нотаріуса є підставою для звернення до суду з даним позовом. Ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст. 1217 ЦК України вказує, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1218 передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ч. 1 ст. 1220 ЦК України наголошує на тому, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Положеннями ч. 1 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Поняття заповіту дано у ч. 1 ст. 1233 ЦК України, відповідно до якої заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Ч. 1 ст. 1274 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. У відповідності до ст. ст. 80, 81 ЗК України позивачка є громадянкою України, проживає на її території та має право набути право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Разом з тим суд на заперечення відповідача [PERSON] райдержадміністрації зауважує наступне, що листи судів вищих інстанцій носять рекомендаційний характер та не є нормою матеріального або процесуального права, судом може враховуватись при винесенні судових рішень тільки висновок Верховного Суду України виходячи із положень ст. 360-7 ЦПК України. Право на судовий захист належить, як фізичній так і юридичній особі, яка має право звернутись до суду з позовними вимогами. Належними сторонами в цивільних правовідносинах є особи, відносно яких є данні про те, що вони можуть бути субєктами матеріальних правовідносин. Зокрема належним відповідачем є особа, яка повинна відповідати за позовом. Разом з тим представником зазначеного органу не звернуто увагу на те, що позовні вимоги предявлено не тільки до нього, а й до іншого відповідача, зокрема Марянівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області. Тобто позивачкою заявлено вимогу до сторони, яка може в подальшому претендувати на земельну ділянку шляхом визнання її відумерлою виходячи із положень ст. 1277 ЦК України. Законодавцем виходячи із положень цивільного-процесуального законодавства не передбачено, можливості виключення залученого відповідача із позовних вимог, а вправі тільки відмовити в задоволенні позовної вимоги, щодо неналежного відповідача. Прерогатива заміни відповідача, залучення співвідповідача після внесених змін до ст. 33 ЦПК України належить виключно позивачу. Задоволення заявлених позовних вимог в жодному разі не впливає і не вплине на порушення будь-яких прав [PERSON] райдержадміністрації, а тому викладенні в запереченні обставини не заслуговують на увагу. У відповідності до вищеперелічених статей позивачка є спадкоємицею майна, що залишилось після смерті матері і має право успадкувати земельну ділянку, що залишились після смерті останньої за законом і не може бути позбавлена права на вказану земельну ділянку. А тому суд, на підставі викладеного, вважає за доцільне та у відповідності до цивільного та земельного законодавства, визнати за позивачкою право власності на земельну ділянку, що залишилась після смерті [PERSON] На підставі наведеного та

Outcome: approved