Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача, який в подальшому уточнила і просить стягнути з нього заборгованість по аліментам на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в сумі 10822 грн. неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01.12.2013 року по 01.08.2015 року в сумі 26012 грн. 66 к. , а також 1000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач з 18.06.2013 року згідно рішення суду зобов'язаний був сплачувати аліменти на утримання їх сина, але їх не сплачує, в результаті чого утворилася заборгованість, яку просить стягнути, а також слід стягнути неустойку та моральну шкоду, яка спричинена несвоєчасністю виплати аліментів та зміною рівня життя. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, в подальшому подала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином та своєчасно, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача визнала позов частково, не оспорює заборгованість по аліментах, але проти стягнення неустойки по аліментах, пояснюючи це відсутністю вини відповідача в тому, що позивачка їх не отримувала та зазначає, що рішення про стягнення аліментів набрало чинності лише 31.10.2013 року, а після цього відповідачу не було повідомлено реквізити, на які слід сплачувати аліменти, після того, як він платив їх на депозитний рахунок Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ та дізнався, що позивачка їх не отримує, то перестав платити, так як аліменти не надходили за призначенням на утримання дитини. В подальшому зазначила, що позовні вимоги не визнаються в повному обсязі. Суд, вислухавши позивачку, представника відповідача, дослідивши письмової докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04.10.2013 року зі змінами відповідно до рішення Апеляційного суду Харківської області від 29.10.2013 року відповідач [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивачки [PERSON] на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] народження у твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно, починаючи з 18.06.2013 року до повноліття дитини (а.с.6-10). Виконавчий лист видано позивачці 25.02.2014 року та 28.04.2015 року пред*явлено до примусового виконання Орджонікідзевському відділі ДВС Харківського міського управління юстиції (а.с.35-36). Рішення суду про стягнення аліментів на дитину відповідач виконував не регулярно, у зв*язку з чим станом на 01.08.2015 року мається заборгованість в сумі 10822 грн, що підтверджується розрахунком державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ(а.с.60). Зважаючи на те, що за рішенням суду з відповідача стягнуті аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини, в порядку виконання рішення суду відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» визначений розмір заборгованості, то винесення ще одного рішення про стягнення заборгованості по аліментам не ґрунтується на законі, приведе до подвійного стягнення аліментів,а тому в цій частині позову суд позивачці відмовляє. Відповідно до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов*язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Але згідно статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Таким чином, суд вважає, що право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені), передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набуття рішення законної сили, та не пов'язується з дотриманням державним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження», стосовно повідомлення належним чином державним виконавцем відповідача про суму заборгованості та про строк її погашення. Представник відповідача не довела в суді того, що заборгованість по аліментах утворилася з незалежних від відповідача обставин, так як в суді доведено, що він знав про існуюче рішення суду, яким з нього були стягнуті аліменти на користь позивачки на утримання їх неповнолітнього сина, оскільки сам подавав апеляційну скаргу на рішення районного суду і просив стягнути аліменти з нього в твердій грошовій сумі. Дооводи про те, що відповідач не знав, на який рахунок перераховувати кошти позивачці спростовуються тим, що в кінці 2014 року він перераховував кошти на депозитний рахунок Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ і той факт, що позивачка їх несвоєчасно отримала врахувався нею та судом і не ставиться у вину відповідачу. Але за інші місяці він взагалі не сплачував аліменти і тому повинен нести відповідальність у вигляді стягнення неустойки. Розраховуючи розмір пені згідно з положеннями СК України суд виходить з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України по справі № 6-94цс15 від 01.07.2015 року, яка відповідно до ст..360-7 ЦПК України є обов*язовою для суду при розгляді по цій категорії справ. Виходячи з викладеного, суд розраховує розмір пені з дня набрання чинності рішенням суду - 31.10.2013 року, за виключенням періоду, коди відповідач сплачував аліменти Період заборгованості- 2013 рікСума заборгованостіНеустойка за 1 деньКількість днів у місяціСума неустойки за місяць листопад500530150 грудень500531155 2014 рік січень500531155 лютий500528140 березень500531155 квітень500530150 травень500531155 червень500530150 липень500531155 серпень500531155 вересень500530150 жовтень500531155 листопад грудень 2015 рік січень лютий березень3223.223199.82 квітень500530150 травень500531155 червень500530150 липень500531155 А всього- 2534 ( дві тисячі п'ятсот тридцять чотири) грн..82 к. Згідно зі ст..1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діяннями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою даної статті. Позивачка не довела в суді, що несвоєчасністю сплати аліментів відповідачем їй була спричинена моральна шкода. Більш того, за те, що відповідач несвоєчасно сплачував позивачці аліменти на утримання неповнолітнього сина суд застосував до нього вимоги ст.196 СК України, яка передбачає відповідальність у вигляді пені за несвоєчасну виплату аліментів. Виходячи з викладеного, суд задовольняє позовні вимоги позивачки частково- щодо стягнення пені в розмірі 2534 грн.82 к. і відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментам та моральної шкоди. В порядку ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави суд стягує судовий збір в розмірі 487 грн.20к.

Outcome: partial