Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача мотивуючи його наступним чином, що 07 вересня 2016 року між нею та відподачем був укладений договір складського зберігання сільськогосподарської продукції № 38 (далі по тексту - договір), відповідно до п. 1.1 якого поклажодавець зобов'язаний передати Зерновому складу сільськогосподарську продукцію (зерно сої ) у кількості 25 тонн (п.1.2. Договору), а останній зобовязаний прийняти її на зберігання на умовах визначених цим договором. Позивачка пояснює, що вона та її чоловік, [PERSON] згідно державних актів на право власності на земельні ділянки виданих 22 лютого 2005 року та 20.01.2003 року мають у приватній власності земельні ділянки загальною площею 4.0399 га., які розташовані на території Огіївської сільської ради, Ружинського району, Житомирської області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Восени 2016 року на вищевказаних земельних ділянках позивачка зібрала урожай сої. Боржник ТОВ « Ружинський комбікормовий завод « отримав на зберігання 10980 кг сої без висунення будь -яких претензій щодо якості продукту зберігання, отримав продукт у належній якості. В судове засідання позивачка не зявилася надіслала заяву справу слухати у її відсутності позовні вимоги просить задовільнити. В судове засідання представник відповідача не зявився про час та дату розгляду справи повідомлений вчасно про що свідчать розписки. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, на виконання умов договору позивачем було передано відповідачу на зберігання зерно сої урожаю 2016 року у кількості 10980 кг, що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними, які підписані уповноваженими представниками обох сторін. Згідно п.1.1( договору ) якого Поклажодавець зобові»язаний передати Зерновому складу сільськогосподарську продукцію (надалі-продукцію) у відповідній кількості, в тому числі окремими партіями, а Зерновий склад зобов»язаний прийняти її на зберігання на умовах визначених цим Договором. Згідно п.2.4 Договору продукція передається Поклажодавцем на зберігання і приймається зерновим складом на складі за адресою:с.Білилівка, вул.Першотравнева. 1. Датою доставки продукції автомобільним транспортом Зерновому складу, зробленої відповідальним працівником Зернового складу на товарно-транспортній накладній. Відповідно до Товарно - транспортної накладної №1 від 07.09.2016 року заявник передав боржнику сою вагою 4790 кг через лабораторію боржника. Відповідно до Товарно - транспортної накладної №2 від 07.09.2016 року заявник передав боржнику сою вагою 5070 кг через лабораторію боржника. Відповідно до Товарно - транспортної накладної №3 від 08.09.2016 року заявник передав боржнику сою вагою 2450 кг через лабораторію боржника. Боржник отримав на зберігання 10980 кг сої без висунення будь -яких претензій щодо якості продукту зберігання, отримав продукт у належній якості. У відповідності до довідки Вінницької торгово-промислової палати №23-06-04/36 від 20.02.2017 року вартість 1 тона сої в 2016 році становила 9000 грн., отже Заявник передав Боржнику на зберігання товар вартістю 98820 грн.(10.98х9000). Згідно п.3.1.1. Договору Зерновий склад забезпечує кількісне і якісне зберігання продукції у відповідності до «Інструкції по зберіганню зерна:, олійного насіння, борошна і крупи» №9-7-88, затвердженої наказом Міністерства хлібопродуктів СРСР № 185 від 21.06.1988 р., та здійснює її відпуск Поклажодавцю. Згідно п.3.1.3. Договору Зерновий склад не має права розпоряджатися продукцією, що передається на зберігання. Згідно п.3.1.4. Договору Зерновий склад зобов»язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у Договорі. Згідно п.8.1.3. Договору строк зберігання продукції до 31.05.2017 року. Боржник протягом дії Договору здійснив порушення договірних зобов»язань, щодо чого і виникла претензія. Щодо втрати відповідачем предмету договору. Боржником порушені умови Договору зокрема не було здійснено зберігання товару (п.п.3.1.1., 3.1.3., 3.1.4., 8.1. Договору) та його повернення Заявнику (п.5.1.Договору),. Боржник заздалегідь письмово не повідомив Заявника про можливість втрати продукції. Згідност. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Отже, за загальним правилом права та обовязки у сторін за договором зберігання виникають лише після здачі речі поклажодавцем на зберігання саме з цього моменту договір вважатиметься укладеним. Порядок укладення договорів зберігання регламентується главою 66 ЦКУ. У параграфі 1 глави 66 ЦКУнаведено загальні правові норми, що стосуються будь-яких договорів зберігання, а параграфами 2,3 глави 66 ЦКУрегулюється специфіка укладення окремих видів договорів зберігання. Згідно з ч. 1 ст. 937 ЦКУдоговір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, установлених ст. 208 ЦКУ, а саме, в угодах між: юридичними особами; фізичною і юридичною особою; фізичними особами на суму, що у 20 і більше разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Водночас письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем (ч. 1 ст. 937 ЦКУ). Згідно ч. 1ст. 949 ЦК України, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого в договорі зберігання (ч. 1 ст. 938 ЦКУ). При цьому поклажодавець зобов'язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання (ч. 1 ст. 948 ЦКУ). Якщо строк зберігання в договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення (ч. 2 ст. 938 ЦКУ). Зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості на першу вимогу поклажодавця, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (ч. 1 ст. 949,ч. 1 ст. 953 ЦКУ). Річ повинна бути повернена поклажодавцю в такому стані, у якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей (ч. 2 ст. 949 ЦКУ). Відповідно ч. 1ст. 950 ЦК України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 951 ЦК України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості. Таким чином збитки які завдані позивачу відповідачем становлять: - 10,980 тони (кількість сої) х 9000 грн (вартість 1 тони сої ) = 98,820 грн. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню.

Outcome: approved