Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач КП «Трест Донецькжитлобуд №1» звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить будівля гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Відповідач зареєстрована в спірному приміщенні та проживала там до вересня 2008 року, в 2000р. в неї народився син [PERSON], який також був зареєстрований в спірному житловому приміщенні, при цьому відповідачка ніколи не перебувала у трудових відносинах з позивачем, а оселилася в вільній кімнаті, яка не використовувалася підприємством для своїх потреб, без встановленого порядку. 15 лютого 2008 року Радою КП«Трест Донецькжитлобуд №1», як власником будівлі було прийнято рішення про припинення експлуатації спірної будівлі, в якості гуртожитку та підготовку його для проведення капітального ремонту. 28 жовтня 2008 року Радою КП«Трест Донецькжитлобуд №1» як власником будівлі гуртожитку, було прийнято рішення про припинення експлуатації будівлі [ADDRESS] в якості гуртожитку та використання його після проведення ремонту як адміністративно-торгівельну будівлю. Оскільки [PERSON] не проживає в спірній будівлі, вселилась до житлового приміщення без дотримання встановленого порядку, просив виселити відповідача та її неповнолітнього сина з гуртожитку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, позов [PERSON] не визнала, пояснила, що відповідачка з неповнолітнім сином не мають ніякого права на користування спірним житлом, а тому просила у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON], у судовому засіданні позов КП «Трест Донецькжитлобуд №1» не визнала, просила у його задоволенні відмовити, свої позовні вимоги до Колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд № 1» про визнання законним права проживання та надання ордеру підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Вислухав сторони, перевірив матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов Колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд №1» до [PERSON] про виселення підлягає задоволенню, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд № 1» про визнання законним права проживання та надання ордеру належить відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником будівлі гуртожитку [ADDRESS] (а.с.6). Відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 13 квітня 1994 року з її неповнолітнім сином [PERSON] (а.с. 19). Згідно протоколу №329 від 28 жовтня 2008 року Радою КП «Трест Донецькжитлобуд №1» як власником будівлі гуртожитку, було прийнято рішення про припинення експлуатації будівлі [ADDRESS] в якості гуртожитку та використання його після проведення ремонту як адміністративно-торгівельну будівлю (а.с. 7-8). Порядок користування житловою площею у гуртожитках визначається главою 4 ЖК України та Примірним положенням про гуртожитки. Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР, п.2 Примірного положення, гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Згідно Пленуму Верховного суду України в п. 22 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до Примірного положення ордера на зайняття житлової площі в гуртожитку. Відповідно з ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української РСР, ч.І п.10 Примірного положення на підставі спільного рішення адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Таким чином законом встановлено, що єдиною підставою для вселення на надано жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного з профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Згідно з п. 17 Примірного положення передбачено, вселення громадянами, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, інших членів сім'ї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом з ним. Право користування жилим приміщенням у гуртожитку такого члена сім'ї (або колишнього члена сім'ї) є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку виданий спеціальний ордер для проживання на період її роботи. Крім того, згідно із ч. 2, ч. 3 ст. 132 ЖК Української РСР працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у ст.125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 125 ЖК Української РСР, п. 41 Примірного положення визначено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 цього Кодексу, а саме у разі, якщо робітники і службовці припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією за власним бажанням, не може бути виселено певне коло осіб, у тому числі пенсіонерів по старості. Отже відповідно до ст. 125, ч. 3 ст.132 ЖК Української РСР застосовуються до житлових правовідносин, одним із суб'єктів яких є особа, яка перебувала з підприємством, установою чи організацією у трудових відносинах. Згідно з ч. 3 ст.116 ЖК Української РСР та п.44 Примірного положення про гуртожитки, осіб які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, оскільки судом встановлено, що [PERSON] ніколи не перебувала в трудових відносинах з Колективним підприємством «Трест Донецькжитлобуд №1», і підстав для вселення у спірне житлове приміщення у неї та її неповнолітнього сина не було, позовні вимоги Колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд №1» до [PERSON] про виселення підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо позову [PERSON] до Колективного підприємства «Трест Донецькжитлобуд № 1» про визнання законним права проживання та надання ордеру, суд приходить до висновку, що у його задоволенні належить відмовити, оскільки по вищевказаним обставинам суд законно виселив [PERSON] та її сина [PERSON] 2000 р.н. зі спірного житлового приміщення та доводи [PERSON] не ґрунтуються на законі. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 114 грн. 70 коп. На підставі викладеного, ст. 125, 127, 128, 129, 132 ЖК України,

Outcome: approved