Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» звернувся до суду з уточненим позовом до [PERSON] [PERSON], посилаючись на те, що між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 050606/17-2008 від 29.05.2008 року, згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 20000,00грн. з кінцевим терміном повернення кредиту до 28.05.2011 року. Плату за кредит встановлено у розмірі 20% річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 29.05.2008 року укладено договір поруки з [PERSON]. Умови кредитного договору відповідач [PERSON]. не виконує, станом на 27.10.2014 року має непогашену суму боргу за кредитом в розмірі 13 606,43грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 9 586,82грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 4 019,61грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити позовну заяву. Представник Відповідача [PERSON] - [PERSON], в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача, позов визнає, просить суд на підставі ч.3 ст.551 ЦК України зменшити розмір пені до розміру 500,00 гривень, посилаючись на тяжке матеріальне становище Відповідача - [PERSON] Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, день і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи розглянувши надані докази оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень суд розглядає справи не інше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін Судом встановлено, між ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №050606/17-2008 від 29.05.2008 року, згідно з яким відповідач отримав кредит у сумі 20000,00грн. з кінцевим терміном повернення кредиту до 28.05.2011 року. Плату за кредит встановлено у розмірі 20% річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 29.05.2008 року укладено договір поруки з [PERSON]. Умови кредитного договору відповідач [PERSON]. не виконує, станом на станом на 27.10.2014 року має непогашену суму боргу за кредитом в розмірі 13 606,43грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 9 586,82грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань - 4 019,61грн. Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст.530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись в строки, що передбачені умовами договору. Тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо заяви представника відповідача про застосування судом ч.3 ст.551 ЦК України щодо зменшення розміру пені. Згідно ст.ст.525,526,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. На підставі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно з ч.ч.1,3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконано. Статтею 22 Закону України «Про Конституційний Суд України» передбачено, що рішення Конституційного Суду України підлягають безумовному виконанню всіма державними органами, органами місцевого і регіонального самоврядування, установами, організаціями, підприємствами, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та громадянами. Згідно приписів ст.23 Закону України «Про Конституційний Суд України» невиконання рішення Конституційного Суду України тягне за собою відповідальність згідно з законодавством. Тому, при розгляді даної справи суд врахував правові позиції, викладені в рішенні Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Судом встановлено, що правовідносини між ПАТ «Банк «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ» та [PERSON] виникли з приводу надання їй банком споживчого кредиту. Зі змісту рішення Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року вбачається, що правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення Кодексу про зобов'язання та договір, так і приписи його ч.2 ст. 627 ЦК України щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів. В розділі 3.2 рішення Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року зазначено: «Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання)». В останньому абзаці мотивувальної частини рішення Конституційного суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 року вказано: «Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності». Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Водночас, згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до пункту 27 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через не співмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Підтримуючи заяву про зменшення розміру пені представник Відповідача зазначає на те, що Відповідач має на утриманні неповнолітню дитину, не має постійної роботи, стягнення пені є надто значною сумою. Враховуючи ступінь виконання зобов'язання за Кредитним договором Відповідачем, а також те, що відповідач [PERSON] має на утриманні неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с. 112), не працює, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) до 1000грн, що буде відповідати засадам законності, справедливості та розумності. Також у відповідності до ст. 88 ЦПК України з Відповідачів на користь Позивача підлягає стягненню сума сплачених позивачем судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial