Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 13.08.1996 року та реєстраційного посвідчення Синельниківського БТІ від 30.09.1996 року реєстраційний № 79 на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №193585023 від 18.12.2019 року. Згідно розпорядження Просянської селищної ради №6/4 від 10.02.2016 року [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області від 12.12.2019 року №2861 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: чоловік - [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] Однак, [PERSON] , [INFO] з 2013 року не проживає в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження від 12.12.2019 року. Відповідачка не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою вона не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачці не чинили. У зв`язку з вищенаведеним, позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Справу розглянуто згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України у відсутності позивачки, яка надіслала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відзиву на позовну заяву не надала, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії договору купівлі-продажу від 30.08.1996 року зареєстрованого в реєстрі за №1031, копії реєстраційного посвідчення від 30.09.1996 за реєстровим №79 та копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №193585023 від 18.12.2019 року, [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] . (а.с. 6, 9-10). Як вбачається з копії довідки №2861 від 12.12.2019 року виданої Просянською селищною радою Покровського району Дніпропетровської області та копії домової книги про реєстрацію громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] , відповідачка [PERSON] , [INFO] зареєстрована за вказаною адресою. (а.с. 11,14-16). Згідно копії розпорядження селищного голови Просянської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області №6/4 від 10.02.2016 року, вулицю [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS]. (а.с. 12). З копій акту комісії в складі депутата селищної ради Долі Ю. А. та сусідів [PERSON] , встановлено, що [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] , але фактично з травня 2013 року за вищевказаною адресою не проживає. (а.с. 13). За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 71 Житлового Кодексу України, жиле приміщення зберігається за відсутньою особою протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] є обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved