Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду через представника [PERSON] з вищезазначеним позовом (а.с.2-3), який згодом уточнила (а.с.38), не змінюючи при цьому, а ні предмету спору, а ні підстав спору та просить постановити рішення, яким: - визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя; - розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділив у власність [PERSON] 1/2 частку квартири [ADDRESS]; - припинити право власності за [PERSON] на 1/2 частину квартири [ADDRESS]; - стягнути з відповідача усі судові витрати (а.с.39). Позовні вимоги в частині: зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні 1/2 частини квартири [ADDRESS] за заявою представника позивачки [PERSON], ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 20.10.2014 року - залишено без розгляду (а.с.37, 38). Свої вимоги мотивує тим, що з 26.07.1997 року вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей. У період перебування у шлюбі 07 грудня 2008 року вони з відповідачем придбали квартиру за адресою: [ADDRESS]. Однак договір купівлі-продажу було оформлено лише на ім'я чоловіка [PERSON] На даний час, вона позивачка з чоловіком разом не проживає, шлюбі відносини не підтримує. Разом з дітьми проживає за іншою адресою. На думку позивачки, оскільки дана квартира була придбана в період перебування їх у шлюбі, то є спільною сумісною власністю подружжя, та належить кожному з них по 1/2 частці, та підлягає розподілу саме таким чином. Позивачка в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.18). Представник позивачки підтримав уточнені позовні вимоги наполягав на задоволенні. Відповідач в судове засідання не прибув. Представник відповідача уточнені позовні вимоги визнав. Також пояснив, що його довіритель не заперечує щодо позовних вимог в уточненій редакції. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення уточнених позовних вимог за наступних підстав. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу спірного майна регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Судом встановлено, що між позивачкою [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб 26 липня 1997 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції Одеської області (а.с.5), який недійсним не визнаний. Сторони на даний час шлюбні відносини не підтримують, разом не проживають. Від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). За час перебування в шлюбі, а саме 27 грудня 2008 року позивачка та відповідач придбали квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с.8). Отже, на підставі вище вказаних доказів встановлено, що спірна квартира була придбана сторонами під час знаходження у зареєстрованому шлюбі. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користуються рівними правами на майно і у тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних підстав не мав самостійного заробітку. З огляду на наведені положення закону, чинного на момент виникнення правовідносин, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними під час шлюбу і доводити наявність такого права ні дружина ні чоловік не повинні. Згідно із зазначеною нормою при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. Аналізуючи наведені докази, суд вважає, що вимоги позивачки є обґрунтованими, оскільки встановлено, що сторони перебуваючи в шлюбі, за спільні кошти придбали квартиру за адресою: [ADDRESS], тому відповідно до ст.60 СК України, ця квартира є майном, що набуте подружжям за час шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має piвні права володіння, користування i розпорядження цим майном, крім того ст. 70 зазначеного Кодексу передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи із правил ст.10 ч.2, ст.60 ч.ч.1,3,4 ЦПК України щодо засад змагальності сторін, обов'язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, суд дійшов висновку, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд враховує, що відповідачем позовні вимоги визнані, про що були надані пояснення його представником в судовому засіданні. Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду… Якщо … визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати - 365.40 грн. (243.60 + 121.80) судового збору. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що уточнені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved