Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що маючи намір у 2006 році знайти для себе та членів своєї родини придатне для проживання житло відповідачі по справі, які мали на той час інше місце мешкання та мали намір взагалі виїхати за межі Білокуракинського району запропонували позивачці вселитися у трьохкімнатну квартиру, що розташована в двохповерховому житловому будинку в [ADDRESS] . Спочатку позивачка домовилась із відповідачами по справі про оренду квартири строком на три місяці, на підтвердження чого між ними було укладено письмово відповідний договір оренди та досягнуто домовленості про подальшу передачу у власність позивачки вказаної квартири. З червня 2006 року з дозволу відповідачів, які за вказане домоволодіння отримали грошові кошти та водночас разом з документами на квартиру передали ключі від помешкання, вона вселилася до вказаного домоволодіння та саме з того часу позивачка відкрито володіє та користується зазначеною квартирою, здійснює догляд та утримує її та прибудинкову територію в належному стані. З 2006 року вона зареєструвалась у вказаному помешканні та мешкає відкрито по теперішній час, щороку сплачує земельний податок та оформила на себе особові рахунки й сплачує за житлово-комунальні послуги вже протягом понад 10 років. Відповідачі жодних претензій до неї не мали і не мають до теперішнього часу. У зв`язку з цим позивачка просить суд визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на нерухоме майно: квартиру, загальною площею 64,1 кв.м., що знаходиться в двохповерховому житловому будинку по [ADDRESS] . В судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Заявлені позовні вимоги підтримала повністю. В судове засідання представник відповідача Лозно-Олександрівської селищної ради не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, надали заяву про визнання позовних вимог. В судове засідання відповідачі не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позов визнали повністю та просять суд його задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] загальною площею 64,1 кв.м. житловою площею 36,8 кв.м. на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 16.01.2006р. належала на праві власності відповідачам (а.с.19). Із досліджених в судовому засіданні договору оренди житлового приміщення від 03.06.2006р., укладеного строком на три місяці (а.с13-15.), заяви відповідача (а.с.16) та заяви для реєстрації за місцем проживання (а.с.17) вбачається, що відповідачі надали позивачці право безперешкодного користування та реєстрації у належній їм на праві власності квартирі. Відповідно до вимог п.3.1.4 сторони за даною угодою досягли домовленості, щодо подальшого права розпорядження належним їм майном, після закінчення основного договору оренди, шляхом подальшого продажу квартири у власність позивачки. Із розписки від 01.11.2006р. (а.с.12) вбачається, що відповідачі у 2006 році надали дозвіл й передали позивачці право вільного володіння та користування на власний розсуд квартирою, що належала їм на праві власності. Із домової книги про прописку громадян в квартирі [ADDRESS] вбачається, що позивачка [PERSON] зареєстрована та мешкає відкрито у вказаному помешканні більше 10 років, а саме: з червня 2006р. по теперішній час (а.с.9-11). Відповідно до довідки Лозно-Олександрівської селищної ради Білокуракинського району № 394 від 29.05.2019р. (а.с.8) за адресою: [ADDRESS] , більше 10 років, а саме: з червня 2006 року по теперішній час фактично зареєстрована та проживає відкрито позивачка [PERSON] разом із членами своєї родини. Вона відкрито та безперервно мешкає, користується та володіє нерухомим майном: квартирою, що знаходиться за вказаною адресою, постійно, безперервно та відкрито здійснює догляд та утримує її та прибудинкову територію в належному стані, здійснює відповідні платежі, пов`язані з утримання, у тому числі сплачує за житлово-комунальні послуги та несе витрати зі сплати земельного податку. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. На підставі статті 344 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, частиною 1 статті 344 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. В пункті 9 Постанови за № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року вказано, що повинно враховуватися, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна та інше. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Звертаючись до суду позивачка вказала на те, що протягом тривалого часу вона відкрито користується трьохкімнатною квартирою, а тому просила визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Ураховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Судом встановлено, що позивачка вже більше 10 років відкрито та безперервно володіє та користується нерухомим майном і є всі підстави вважати, що вона законно набула право власності на вищевказану квартиру. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved