Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач Національна академія внутрішніх справ (далі - НАВС), в інтересах якого діє представник за довіреністю Говорова І.В., звернулися до суду з вище зазначеним позовом, у якому просять стягнути з [PERSON] витрати, пов'язані з утриманням його у навчальному закладі, в сумі 22958,90 грн. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09 серпня 2012 року між Львівським університетом внутрішніх справ, комплектуючим органом - УМВС України в Закарпатській області, та [PERSON] укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України за рахунок коштів державного бюджету. Наказом ректора НАВС від 29.07.2014 року № 118 о/с [PERSON] з 29 липня 2014 року зараховано на навчання курсантом другого курсу денної форми навчання НАВС по переводу з Львівського державного університету внутрішніх справ, тому права та обов'язки виконавця договору перейшли до НАВС, а основний договір доповнено Додатковим договором № 4 від 26.09.2014 року. Зазначають, що з 01.09.2012 року по 26.06.2015 року, відповідно до умов Договору відповідач у період навчання, перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Після закінчення навчання відповідач, згідно з умовами зазначеного Договору, зобов'язувався відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови - відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі. Після закінчення навчання 26.06.2015 та здобуття вищої освіти відповідача направлено до комплектуючого підрозділу для подальшого проходження служби, однак 26.03.2018 року його звільнено на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням, тобто до спливу трирічного терміну. Зауважують, що на цій підставі відповідач зобов'язаний відшкодувати вартість навчання у Академії. Ухвалою суду від 13.11.2018 року, після виконання вимог ч. 5, ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі та постановлено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився, одночасно з позовом подала суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, шляхом надіслання судових викликів рекомендованими поштовими відправленнями за адресою місця реєстрації проживання, та шляхом публікації відповідного оголошення про його виклик, яке розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, причин неявки не повідомив. У визначений судом п'ятнадцятиденний строк відповідач відзиву на позовну заяву не подав, тому розгляд справи судом здійснюється за наявними у справі матеріалами. У зв'язку з неявкою усіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з повторною неявкою відповідача у судові засідання 26.12.2018 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справ відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, та справу розглянуто на підставі наявних доказів. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні фактичні обставини. Наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 29 липня 2014 року № 118 о/с [PERSON] з 29 липня 2014 року зараховано курсантом другого курсу денної форми навчання НАВС за спеціальністю «Правознавство». 09 серпня 2012 року між Львівським університетом внутрішніх справ, комплектуючим органом - УМВС України в Закарпатській області, та [PERSON] укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України, який пізніше доповнено Додатковим договором № 4 від 26.09.2014 року, згідно з яким [PERSON] зараховано до НАВС по переводу з Львівського державного університету внутрішніх справ, тому права та обов'язки виконавця договору перейшли до НАВС. Згідно з п. 2.1.З. укладеного між сторонами Договору виконавець зобов'язаний забезпечити Особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. У відповідності до п. 2.3.6. Договору у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору, відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Пунктом 3.3 Договору передбачено, що, однією з підстав для відшкодування фактичних витрат на підготовку є звільнення зі служби з органів внутрішніх справ за власним бажанням, а відповідно до п.3.2 - підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Пунктами 4.1, 4.2, 4.4 договору передбачений порядок відшкодування фактичних витрат на підготовку, а саме: - відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв; - у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ; - у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати стягнення їх суми здійснюється в судовому порядку. Згідно витягу з наказу НАВС від 26.06.2015 року № 914 [PERSON] присвоєно ступінь вищої освіти бакалавр за спеціальністю «Правоохоронна діяльність» та видано диплом бакалавр. Відповідно до витягу з наказу Управління МВС України в Закарпатській області від 07.07.2015 року № 130 о/с лейтенанта міліції [PERSON] призначено на посаду дільничного інспектора міліції ВДІМ Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області. Згідно з витягом з наказу ГУНП в Закарпатській області від 26.03.2018 року № 62 о/с старшого лейтенанта поліції [PERSON] звільнено з посади дільничного офіцера поліції сектору превенції Мукачівського ВП ГУНП в Закарпатській області з 27.03.2018 за власним бажанням, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», стаж служби в поліції на день звільнення та вислуга років у календарному обчисленні складають 05 р. 07 м. Крім того, такі обставини підтверджуються і копією власноручно написаного рапорту [PERSON] від 07.03.2018 про звільнення за власним бажанням та копією його письмових пояснень про причини звільнення від 07.03.2018 року. Загальна сума фактичних витрат, пов'язаних з утриманням в навчальному закладі [PERSON] в період навчання з 09.08.2012 по 26.06.2015 становить 22958,90 грн., що стверджується довідкою про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця у Національній академії внутрішніх справ та доданим зведеним коригуванням про розрахунок фактичних витрат, пов'язаних з утриманням курсанта [PERSON], довідкою-розрахунок № 327 від 05.08.2014 фактичних витрат, пов'язаних з утриманням у Львівському ДУВС курсанта Прикарпатського факультету ЛьвДУВС [PERSON] у 2012-2013, 2013-2014 р.р., довідками про доходи та відрахування щодо [PERSON] табельний номер 207487 за серпень-грудень 2014 року та за січень-червень 2015 року, довідкою щодо витрат коштів на харчування [PERSON] під час навчання в період з 29.07.2014 по 26.06.2015, довідкою-коригування про забезпечення речовим майном перемінного особового складу академії за період навчання з 01.09.2014 по 26.06.2015 [PERSON], довідкою про фактичні витрати на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв [PERSON], довідкою на курсанта [PERSON]Й щодо перебування в навчальних аудиторіях, хвороби, відпустки від 20.06.2015. Листом №46/10-852 від 25.07.2018 року [PERSON] надіслано вимогу про необхідність відшкодувати вартість витрат на навчання добровільно у розмірі 22925,90 грн. та попереджено про можливість звернення до суду із відповідною вимогою про стягнення у примусовому порядку у разі її добровільного невиконання. Відповідно до Статуту, НАВС є державним вищим навчальним закладом четвертого рівня акредитації. Основним завданням діяльності НАВС є освітня діяльність згідно з державними стандартами вищої освіти у відповідності до вимог Закону України «Про вищу освіту». Відповідно до ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» від 17.01.2002р. № 2984-III, що діяв на момент виникнення правовідносин, випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Відповідно до ч.6 ст.18 Закону України «Про міліцію», в редакції на день звільнення відповідача, курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. На момент виникнення спірних правовідносин діяв Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.2007 року №313 (далі - Порядок), у якому закріплені аналогічні положення, що й умови, визначені в укладеному 09.08.2012 року Договорі №23. Наданий позивачем розрахунок відповідає видам утримань особи, які передбачені пунктом 2 Порядку, якими є: грошове, продовольче і речове забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплата комунальних послуг і вартість спожитих енергоносіїв. Згідно з п. 5 Порядку витрати у повному обсязі відшкодовуються особами, що навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби (1 рік) , - за період навчання, що перевищує такий строк. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Дослідженими у справі доказами встановлено факт невиконання відповідачем покладених на нього обов'язків за укладеним 09.08.2012 року Договором та Додатковим договором № 4 від 26.09.2014, що об'єктивно доводиться підставою його звільнення із служби (яку проходив за направленням після закінчення ВНЗ) - за власним бажанням, до спливу трирічного строку після закінчення Вузу. Відтак, у справі мають місце правові наслідки невиконання умов договору стороною особи - відповідача, що тягне за собою обов'язок останнього відшкодувати фактичні витрати на його підготовку у навчальному закладі. Під час відрахування відповідача з навчального закладу позивачем визначено суму фактичних витрат на підготовку звільненого курсанта, однак останній, звільнившись із служби в поліції раніше визначеного договором строку, їх не відшкодував в добровільному порядку, тому порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення з відповідача таких фактичних витрат. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем доведено обставини, на які він посилається у позовній заяві як на підставу своїх вимог, в той же час відповідачем у відведений йому строк відзиву на позовну заяву не подано, правом заперечувати позовні вимоги в судовому засіданні не скористався, а тому доводів та доказів позивача не спростовано. Оскільки відповідача звільнено із служби до спливу трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 22958,90 грн. у відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. Також, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, які поніс позивач у виді сплати судового збору при зверненні до суду, в розмірі 1762,00 гривень.

Outcome: approved