Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Позивачка у вересні 2020 звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона з 11.09.2013 р. по 11.09.2017 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В шлюбі позивачка [INFO] народила сина - [PERSON] . Проте, відповідач ухиляється від матеріального утримання їх спільної дитини, не піклується про неї та не допомагає. Позивачка зазначає, що син перебуває на повному її утриманні, хоча матеріальне забезпечення останьої не надає можливість гідно утримувати дитину, належно забезпечувати її життя. Посилаючись на те, що відповідач допомоги на утримання дитини не надає, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня розірвання шлюбу і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 16.09.2020 року відкрито провадження у справ, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. (а.с. 17-18) Ухвалою суду від 20.10.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів в порядку загального позовного провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 100-101) Ухвалою суду від 20.10.2020 року відмовлено [PERSON] в прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: Слубжа у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та порядку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. (а.с. 103-103) Відповідач подав до суду відзив на позов, у якому вказав, що він надає матеріальну допомогу на утримання сина, на лікування та духовний розвиток. Вказав, що після розірвання шлюбу між ними укладено договір про визначення проживання дитини та участь батьків у вихованні дитини. Крім того вказав, що колишня дружина та син проживають у його квартирі і при цьму чинить перешкоди у його спілкуванні з сином. (а.с. 35-39) Дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи вбачається, що сторони з 11.09.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с. 46) Встановлено, що [INFO] народився син сторін [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого 15.03.2014 р. ВРАЦС Святошиснького РУЮ у м. Києві (а.с. 9). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.09.2017 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с. 6) Пунктом 2 ст. 27 Конвенції про права дитини передбачено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15.05.06 №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши надані по справі докази, з огляду на те, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття, створювати необхідні умови для її розвитку та життя, суд вважає за можливе задовольнити частково вимоги позивача, а саме стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] , у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини щомісяця є обґрунтованим та доцільним. В частині стягнення аліментів за минулий період слід зазначити наступне. Так, згідно ч. 2 ст. 191 СК за минулий час аліменти можуть бути присуджені тільки за умови, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Позивачем не надано жодного доказу, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати з 11.09.2017 року, натомість відповідачем надано докази його участі в матеріальному утриманні сина з моменту розірвання шлюбу, а тому вимоги є неогрунтованими. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При цьому, аліменти підлягають стягненню за загальними правилами, тобто з дня пред`явлення позову. Отже, позов підлягає задоволенню частково, відповідно до наведених вище висновків. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial