Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Сімерської сільської ради Перечинського району про визнання права власності за набувальною давністю. Свої позовні вимоги мотивує тим, що починаючи з 2001 року вона фактично проживає в [INFO], куди переїхала для догляду за своєю тіткою [PERSON]. 14 лютого 2001 року її тітка померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Оскільки вона не належить до кола спадкоємців останньої, однак після смерті тітки продовжує відкрито проживати у вказаному будинку, добросовісно, безперервно володіє та користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його, робить в ньому поточний та капітальний ремонти, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач та її представник не зявилися, однак остання подала заяву, в якій просила розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила такі задовольнити. Представник відповідача у судове засідання також не зявився, попередньо подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, а вирішення позовних вимог залишив на розгляд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та розглядаючи справу на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії І-ФМ №048361 від 15 лютого 2001 року, виданого виконкомом Сімерської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, [PERSON] померла 14 лютого 2001 року. Також встановлено, що згідно даних погосподарської книги № 3 за 2001-2005 роки (особовий рахунок № 192) [PERSON] була головою дворогосподарства за адресою: с.Сімер, вул. Зарічна, 16 Перечинського району Закарпатської області, що стверджується довідкою Сімерської сільської ради Перечинського району № 258 від 07 квітня 2017 року. Крім того встановлено, що позивачка проводила поховання [PERSON], з моменту смерті останньої та і по даний час проживає за вказаною адресою, що підтверджується довідкою Сімерської сільської ради Перечинського району № 259 від 07 квітня 2017 року. Факт проживання [PERSON] у будинку № 16 по вул. Зарічній в с. Сімер Перечинського району Закарпатської області та користування ним також підтверджується договором на користування електричною енергією, укладеним 27 грудня 2001 року між позивачем та Перечинським РЕМ. Згідно п. п. 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01 січня 2001 року, тому суд приходить до висновку, що при вирішенні даного позову підлягають застосуванню норми саме ЦК України. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 344 цього Кодексу особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Як розяснено в п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні (вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна); володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності (для нерухомого майна протягом 10 років). Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Враховуючи, що заперечень від відповідача проти позову не надійшло, а позивачка понад 16 років добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним майном, як своїм власним, тому є підстави для визнання за нею права власності на це майно у порядку, передбаченому ст. 344 ЦК України.

Outcome: approved