Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

позивачка звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. 31 травня 2004 року у них народився син [PERSON], реєстрація народження якого була проведена відповідно до ст.126 СК України. Спільне життя з відповідачем не склалось, вони проживають окремо. Дитина проживає разом з нею. Вона не працює. [PERSON] періодично надає кошти на утримання сина [PERSON], однак їх недостатньо, щоб забезпечити дитину всім необхідним. Вони мають різні погляди на розмір щомісячних коштів, необхідних для утримання сина, а тому не можуть самостійно домовитись з відповідачем щодо його участі в утриманні дитини. Відповідач офіційно не працює, періодично виїздить на заробітки до м. Москва РФ, має в оренді земельну ділянку площею 10,6 га, яку використовує для вирощування овочів, з чого має прибуток 90000 грн. на рік. Інших утриманців, окрім їх дитини, у нього немає. На її думку, він має можливість приймати належну участь в утриманні їх сина. Посилаючись на викладене, позивачка просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1200 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що з відповідачем вони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу близько 12 років, з липня 2016 року вони проживають окремо. [PERSON] матеріальну допомогу на дитину надає, але не систематично. Він орендує земельну ділянку, де вирощує овочі, які потім продає, від чого отримує дохід близько 90000-100000 грн. на рік. Крім того близько 5-6 місяців протягом року він перебуває на заробітках в м.Москва РФ, де за останній рік отримав дохід близько 20000-30000 грн. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не зявився. Від нього надійшла письмова розписка, в якій він просить розглядати справу без його участі та зазначає, що позов визнає частково, згоден сплачувати аліменти на сина в розмірі 700 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення позивачки, врахувавши позицію відповідача, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. З матеріалів справи та пояснень позивачки встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 7). На сьогодні сторони проживають окремо. Син [PERSON] зареєстрований та проживає разом з позивачкою в с.Литвиновичі Кролевецького району та знаходиться на її утриманні, що також підтверджується довідкою виконавчого комітету Литвиновицької сільської ради Кролевецького району Сумської області від 12.08.2016 року №390 (а.с.8). Позивачка забезпечує сина матеріально, що не заперечується відповідачем. Вона не працює, соціальної допомоги на дитину не отримує і потребує коштів на утримання їхньої спільної з відповідачем дитини. Відповідач офіційно не працює, як зазначає позивачка, він має в оренді земельну ділянку площею 10,6 га і займається вирощуванням овочів, з чого має значний прибуток, крім того він виїздить на заробітки до РФ. Від відповідача не надійшло заперечень та спростувань щодо вказаних обставин. [PERSON] надавав грошові кошти на утримання сина, однак між сторонами існують розбіжності щодо суми аліментів, яку має сплачувати відповідач. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини (ч.2 ст.141 СК України). [PERSON] згоден сплачувати кошти на утримання дитини, однак не погоджується з сумою аліментів, визначеною позивачкою. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує інтереси дитини, стан її здоровя, про який є підстави вважати, що він є задовільним, оскільки позивачка не зазначила і не довела протилежного, матеріальне становище дитини, яке на сьогодні залежить від доходів матері. Вона не працює, соціальної допомоги на дитину не отримує, а тому не може забезпечити сина усім необхідним, створити нормальні умови для його життя та розвитку. Також суд враховує, що домовленості щодо утримання дітей між сторонами немає, відповідач працездатного віку, про незадовільний стан здоровя та наявність у нього інших утриманців суду не повідомив. Таким чином він повинен організувати своє життя так, щоб утримувати себе та виконувати свої батьківські обовязки щодо свого малолітнього сина [PERSON], в тому числі утримувати в обсязі, що задовольнятиме його життєві потреби. За таких обставин, враховуючи викладене вище, положення ст.ст.182, 184 СК України,у т.ч. щодо відсутності роботи у відповідача, у звязку з чим його дохід є нерегулярним та мінливим, прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 1 травня 2016 року 1531 грн., з 1 грудня 2016 року 1637 грн., оцінивши докази, з метою захисту інтересів дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на дитину [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісяця з індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позову необхідно відмовити за їх безпідставністю. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору і на користь позивачки судові витрати , понесені нею на правову допомогу, пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 266,67 грн. Відповідно до ст.ст.180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial