Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей за межі України без згоди батька. Свою позовну заяву обґрунтовувала тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який 21.12.2011р. рішенням Тисменицького районного суду розірвано. Від даного шлюбу у неї з відповідачем є неповнолітні діти дочки [PERSON] і [PERSON] [INFO] народження, які залишилися проживати з нею. З часу розлучення відповідач не цікавиться доньками, участі у їх вихованні та догляді не бере, матеріальної допомоги не надає. Крім того, безпідставно чинить перешкоди їй, позивачці, у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров»я дітей, їх фізичного, духовного та морального розвитку. Зокрема, відповідач відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей за кордон, а вона бажає повезти дітей на відпочинок в країни Європи з метою розширення їх кругозору, ознайомлення з культурою інших народів. Просила дати дозвіл на виїзд за межі України до Республіки Болгарія, Польща, Франції неповнолітніх дочок, без згоди батька у її супроводі або супроводі громадянина Республіки Франція [PERSON], та дати дозвіл на виготовлення проїздних документів. Позивачка в судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Просила його задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві позов не визнав, вважає, що діти можуть оздоровитись та відпочити в Україні. Просив справу розглянути у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21.12.2011року розірвано (а.с.5). Від даного шлюбу у сторін є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] народження та [PERSON], [INFO] народження. (а.с. 4,7). У відповідності з вимогами ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 р. № 724), перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними; згідно пп.2 п.4 Правил виїзд дитини віком до 16 років за межі України у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до вимог ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України»за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідач по справі - батько неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], позов не визнав, мотивуючи тим, що для дітей є шкідливим відправлятися у закордонні подорожі. Однак суд вважає, що дана мотивація є безпідставною. За таких обставин, з урахуванням інтересів неповнолітніх дітей сторін, закордонна поїздка яких лише сприятиме їх оздоровленню, розумовому та духовному розвитку, суд дійшов висновку про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Болгарія, Польща, Франція неповнолітнім [PERSON] та [PERSON], без згоди його батька, у супроводі матері [PERSON], та виготовлення проїзних документів. В частині позову про надання дозволу на виїзд неповнолітніх дітей за кордон у супроводі громадянина Республіки Франція [PERSON] слід відмовити, оскільки останній не являється громадянином України. На підставі наведеного, відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України, ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», ст.154 СК України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 р. № 724),

Outcome: partial