Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

Позивач концерн „ Міські теплові мережі звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення вартості спожитої теплової енергії. Обґрунтовує свої вимоги тим, що на виконання своєї мети концерн „ МТМ здійснював постачання теплової енергії відповідачу в не житлове приміщення загальною площею 42,6 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Історична, 18-Б та на праві приватної власності належить [PERSON] Позивачем було відпущено теплової енергії відповідачу за період з жовтень 2016 року по березень 2017 року на загальну суму 602,79 грн. Відповідач на протязі опалювального сезону 2016-2017 рр. не виконав свої обовязки по сплаті за спожиту теплову енергію, у звязку з чим за відповідачем виникла заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 602,79 грн., на яку позивачем нараховано інфляційні витрати у розмірі 82,93 гривень та 3% річних у розмірі 19,95 гривень. У судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надала. На підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України, беручи до уваги клопотання позивача, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судовим розглядом встановлено, що позивачем концерном „ Міські теплові мережі в не житлове приміщення загальною площею 42,6 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Історична, 18-Б та на праві приватної власності належить [PERSON] було відпущено теплової енергії відповідачу за період з жовтень 2016 року по березень 2017 року на загальну суму 602,79 грн. Статтею 19 Закону передбачено, що «Теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію». Відповідно до ст. 24 Закону одним з основних обовязків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. Згідно п. 4 Правил користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст.\~20\~Закону України\~„Про житлово-комунальні\~послуги споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 23 Правил розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Відповідно до п. 40 Правил споживач теплової енергії зобовязаний дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію. Згідно ст. 1 Закону теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на обєктах сфери теплопостачання (котельні) для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. На сьогодні між Концерном «МТМ» та споживачем не укладений договір купівлі-продажу теплової енергії, однак обовязок оплати вартості спожитої теплової енергії виникає з положень ст.ст. 692, 712 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Термін виконання зобовязання, що випливає з правовідносин поставки (купівлі-продажу), чітко встановлений зазначеною спеціальною нормою права - покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття. Згідно з частиною другою статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж. якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Статтею 509 ЦК України визначено, що «зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку». За змістом ст. ст. 526, 530\~ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ст. 530 ЦК України, позивач направив відповідачу акти приймання - передачі теплової енергії за період з жовтень 2016 року по березень 2017 року. Згідно ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 3 % річних за весь період порушення грошового зобовязання складає 19,95 грн. та інфляційні витрати складають 82,93 грн., що підтверджуються розрахунком . Відповідно до ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідач користувалася послугами з централізованого опалення, однак зобовязання не виконувала належним чином, внаслідок чого виникла заборгованість за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року у розмірі 602,79 грн., на яку позивачем нараховано інфляційні витрати у розмірі 82,93 гривень та 3% річних у розмірі 19,95 гривень. Викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, тому за таких обставин суд вважає доведеними позовні вимоги та приходить до висновку про задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за оплату послуг з централізованого опалення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 1762 гривень судового збору. У звязку із задоволенням позову суд відповідно до ст.\~141\~ЦПК України покладає на відповідача вказані судові витрати у розмірі 1762 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved