Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 28 лютого 2013 року. Від подружнього життя сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її вихованні та матеріальному утриманні. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2013 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільної дитини [PERSON], проте відповідач не сплачує присуджені судом аліменти. Враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, байдуже ставиться до доньки, не піклується про стан її здоров'я, фізичний та духовний розвиток, не цікавиться її долею, життям, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно їх спільної малолітньої дитини. Ухвалою суду від 13 лютого 2018 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20 квітня 2018 року справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. 17 жовтня 2018 року до матеріалів справи надійшов висновок Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради № 626 від 25 вересня 2018 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки, [PERSON], [INFO]. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав вказаних у позові, та не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом надання оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» № 192 від 12 жовтня 2018 року, причини неявки суду не повідомив, відзив та письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються та заяви про розгляд справи без його участі не надав. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява директора Департаменту - Малько О.П. про розгляд справи без участі представника третьої особи, в якій вона просила суд при ухваленні рішення врахувати інтереси малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що уповноважений представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитини, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2013 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження [PERSON], виданому Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції серії [NUMBER] від 09 жовтня 2012 року, батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2013 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частині заробітку щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 січня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. З матеріалів справи вбачається, що після розірвання шлюбу дитина залишилась з матір'ю, яка займається її вихованням та забезпеченням. Батько [PERSON] жодної участі у вихованні доньки не приймає, матеріальної допомоги не надає. Так, судом встановлено, що згідно з Довідкою Комінтернівського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 21 червня 2016 року № 8236/05-31 у період з 01 жовтня 2015 року по 01 червня 2016 року, [PERSON] не отримує аліменти за виконавчим листом № 645/447/2013 від 09 квітня 2013 року, який видано Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 січня 2013 року і до досягнення нею повноліття. Також, матеріалами справи підтверджено, що відповідач не приймає участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям. Від Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради до матеріалів справи наданий висновок № 626 від 25 вересня 2018 року, відповідно до якого батько малолітньої дитини [PERSON] - [PERSON], запрошувався до Департаменту служб на співбесіду, проте не з'явився, жодних пояснень не надав, з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні доньки [PERSON] та щодо усунення перешкод у спілкуванні з дочкою з боку матері, до Департаменту служб не звертався, ніяких доказів виконання ним батьківських обов'язків не надав. Відповідно до інформації Комінтернівського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області від 21 червня 2016 року, [PERSON] дійсно не отримувала аліменти з [PERSON] у період з 01 жовтня 2015 року по 01 червня 2016 року. Довідки про стан заборгованості по виплаті аліментів на час розгляду справи позивачем не надано. Згідно з інформацією Дошкільного навчального закладу № 29, де навчалася [PERSON] з 09 вересня 2015 року по 01 червня 2018 року, мати, [PERSON] систематично відвідувала батьківські збори та дитячі свята, брала активну участь у житті закладу, цікавилась життям дочки в групі, приводила та забирала дитину з дитсадка. Дитина охайна, доглянута, забезпечена необхідними речами. Оплата за харчування проводилась своєчасно. Інформації про те, хто займався вихованням та утриманням дитини поза закладом адміністрація не має. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки, [PERSON] було додатково розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Батько дитини, [PERSON], був запрошений на засідання Комісії, однак не з'явився, про причини неявки не повідомив, жодних документів чи пояснень не надав. Мати дитини на засіданні Комісії особисто пояснила, що батько довгий час умисно ухиляється від обов'язків по вихованню та утриманню дитини, ніколи не відвідує дочку, не цікавиться її здоров'ям, розвитком та досягненнями. Враховуючи вищезазначене, з врахуванням рекомендації Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки, [PERSON], [INFO]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] пояснила суду, що відповідач не бачив їх спільну дитину, від тоді, коли їй виповнилось 3-місяці, та дитина не пам'ятає та не бачила батька. Відповідач життям дитини не цікавиться, не телефонує, не передає подарунки, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги не надає. Також, позивач вказала, що вже більше року мешкає з іншим чоловіком, який всіляко піклується про її дитину, водить до школи, покупає іграшки, та дитина називає його батьком. Також, позивач зазначила, що ніколи не чинила перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який є братом позивачки, пояснив суду, що відповідач з моменту розлучення з його сестрою, позивачкою по справі, з дитиною не спілкується та не відвідує її. Свідок допомагає позивачці з дитиною, відводить її до школи, допомагає по господарству, проводить час з дитиною. Свідок вказав, що позивачка жодним чином не чинила перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є подругою позивачки, пояснила суду, що товаришує з позивачкою, а також спілкуються та товаришують їх малолітні діти. Відповідача [PERSON] свідок жодного разу не бачила, з розмов з позивачем знає, що вона не чинить перешкод у спілкуванні дитини з батьком, проте батько життям дитини не цікавиться, з дитиною не спілкується. Також свідок вказала, що дитина знаходиться на повному вихованні та утриманні матері. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є подругою позивачки, пояснила суду, відповідача [PERSON] ніколи не бачила, позивачка наразі мешкає з іншим чоловіком, свідок спілкується з позивачкою та буває в неї вдома, у зв'язку із чим знає, що відповідач не спілкується з дитиною, не надає матеріальної допомоги, дитина знаходиться на утриманні та вихованні позивачки. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані приймати участь у вихованні дитини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 в постанові від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх обов'язків з незалежних від неї причин. Проте жодного з покладених законом на батьків обов'язків, відповідач не виконує. Як вже було зазначено, відповідач не проявляв до сина батьківської турботи, не цікавиться та не відвідує його, не турбується про його фізичний і духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на його утримання та виховання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі, позивач був зобов'язаний довести в судовому засіданні обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як заперечення проти позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, не надав доказів, що спростовують вимоги позивача, не надав заперечень, що свідчать про його небажання займатися сином, відстоювати свої інтереси й інтереси дитини. За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у зв'язку з такою поведінкою відповідача, свідомим нехтуванням ним своїми обов'язками, байдужого ставлення до своєї дитини, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд вважає необхідним позов задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав. Одночасно відповідачу роз'яснюється, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved