Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивачка звернулася із позовом до відповідача, про стягнення аліментів на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у зв'язку із тим, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків в добровільному порядку, а дітина потребує такої допомоги, а відповідач цього в добровільному порядку не робить. В судове засідання позивач не з'явилась однак, подала письмову заяву якою позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав, які в зазначені в позовній заяві та справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась однак, подала письмову заяву якою позов визнав в повному обсязі та справу розглянути за його відсутності. Судом було встановлено що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі з 23.04.2011 року по 18.12.2015 року. Від шлюбу сторни мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]., згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], видане Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 610. [PERSON], [INFO], перебуває на утриманні позивачки, про що стверджується довідкою виконавчого комітету Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 4799 від 01.12.2015 року. Ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1 ст. 18 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст.184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч.1 ст. 200. розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 визначений чіткий перелік доходів платника аліментів, які враховуються та не враховуються при визначенні розміру аліментів. Також, законодавством встановлено і максимальну межу розмірів аліментів. Частиною 4 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» та пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 зазначено, що загальний розмір відрахувань на сплату аліментів не може перевищувати 50 відсотків доходів платника. Разом з тим, розмір аліментів на одну дитину за будь - яких обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. З урахуванням того, що відповідач визнав сам факт, що він в добровільному порядку не надає допомоги на утримання дитини, а дитина потребують такої допомоги суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, є правомірними. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved