Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до Комунарського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 325095,83 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що 25.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] був укладений кредитний договір №1-4602-097АП, згідно якого банк надав останній в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 11465 доларів США, строком погашення не пізніше 24 вересня 2014 року, зі сплатою по процентній ставці до 24.09.2008 року - 13,5% річних, до 24.09.2009 року - 12,90% річних, до 24.09.2010 року - 12,8% річних, до 24.09.2011 року - 12,6% річних, до 24.09.2012 року - 12,2% річних, до 24.09.2013 року - 11,4% річних, до 24.09.2014 року - 10,5% річних. В якості забезпечення наданого кредитного договору 25.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений договір застави автомобіля №1-4602-097Z, відповідно до умов якого остання передала у заставу банку автомобіль марки DAEWOO-FSO LANOS TF69Y, тип легковий сєдан, колір жовтий, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], виданого 21.09.2007 року РЕВ МРВ ДАІ №3 при УМВС України в Запорізькій області. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою судом про дату, час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 25.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (банк), правонаступником якого є позивач, та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір №1-4602-097АП, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 11465 доларів США 00 центів для придбання автомобіля з оплатою за процентними ставками, встановленими п.4.1 договору, а [PERSON], в свою чергу, зобов'язалася прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 24 вересня 2014 року, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором (а.с.16-22, 23-25). На підставі п.3.2 кредитного договору №1-4602-097АП від 25.09.2007 року позичальник зобов'язався повністю повернути кредитні ресурси, отримані за кредитним договором, до 24 вересня 2014 року. Згідно з п.п.3.2.2. кредитного договору №1-4602-097АП від 25.09.2007 року позичальник зобов'язався щомісячно, в термін з «1» по «10» число кожного місяця, наступного за місяцем користування, здійснювати погашення позичкової заборгованості за кредитними ресурсами в розмірі 127,39 доларів США, відповідно до графіку зниження розміру заборгованості (а.с.23-24). Відповідно до п.4.1 кредитного договору №1-4602-097АП від 25.09.2007 року передбачено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту, по процентним ставкам: 13,5% річних за період з 25.09.2007 року по 25.09.2008 року, 12,90% річних за період з 25.09.2008 року по 25.09.2009 року, 12,8% річних за період з 25.09.2009 року по 25.09.2010 року, 12,6% за період з 25.09.2010 року по 25.09.2011 року, 12,2% річних за період з 25.09.2011 року по 25.09.2012 року, 11,4% річних за період з 25.09.2012 року по 25.09.2013 року, 10,5% річних за період з 25.09.2013 року по 25.09.2014 року. Пунктом 4.2 кредитного договору №1-4602-097АП від 25.09.2007 року передбачено, що нарахування процентів проводиться за період з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення кредитних коштів на позичковий рахунок. Нарахування процентів проводиться один раз на місяць на залишок заборгованості на позичковому рахунку позичальника за період з 1 числа по останнє число місяця. Нарахування процентів проводиться по Методу нарахування процентів (факт/факт) за кожний день користування кредитними ресурсами. На підставі п.4.3 кредитного договору №1-4602-097АП від 25.09.2007 року позичальник сплачує проценти за користування кредитними ресурсами щомісяця, в термін з «1» по «10» число кожного місяця, згідно графіку зниження розміру заборгованості. Згідно п.4.7 кредитного договору №1-4602-097АП від 25.09.2007 року сторони домовились, що у випадку непогашення, несвоєчасного погашення або погашення не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних платежів по погашенню позичкової заборгованості та/або процентів за користування кредитними ресурсами застосовується процентна ставка у розмірі 16,5% річних та подальше нарахування процентів проводиться за вказаною новою процентною ставкою, починаючи з одинадцятого числа місяця, в якому позичальник не сплатив, або несвоєчасно сплатив, або сплатив не в повному обсязі третій поспіль вищезазначений платіж. При цьому для вказаного вище застосування нової процентної ставки не вимагається підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім кредитного договору. Пунктом 6.1 кредитного договору №1-4602-097АП від 25.09.2007 року передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами. В якості забезпечення кредитного договору №1-4602-097АП від 25.09.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є позивач (заставодержатель), та [PERSON] (заставодавець) був укладений договір застави автомобіля №1-4602-097Z від 25.09.2007 року, на підставі якого заставодавець передав у заставу заставодержателю автомобіль марки DAEWOO-FSO LANOS TF69Y, тип легковий сєдан, колір жовтий, 2007 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], виданого 21.09.2007 року РЕВ МРВ ДАІ №3 при УМВС України в Запорізькій області(а.с.26-29). Відповідно до п.3 договору заставиавтомобіля №1-4602-097Z від 25.09.2007 року, узгоджена сторонами вартість предмету застави становить 57843,00 гривень. Пунктом 8 договору заставиавтомобіля №1-4602-097Z від 25.09.2007 року передбачено, що в разі неналежного виконання (невчасне повернення суми кредиту, процентів, пені, сплати штрафних санкцій) заставодавцем умов кредитних договорів, заставодержатель має право на звернення стягнення на заставлене майно. Право звернення стягнення на предмет застави заставодержатель набуває також, якщо заставодержатель, відповідно до п.3.4 кредитного договору заявить заставодавцю вимогу повернути кредит та сплатити проценти, комісійну винагороду, до настання строку зазначеного п.3.2 Кредитного договору, а заставодавець не виконає зазначене зобов'язання. У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість по кредитному договору. Станом на 03.10.2014 року заборгованість відповідача перед банком згідно з розрахунку становить 325095,83 гривень, а саме: 6653,11 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.10.2014 року складає 86094,54 гривень, - сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 356,22 доларів США, що за курсом НБУ станом на 03.10.2014 року складає 4609,66 гривень, - сума простроченої заборгованості по відсоткам, 234391,62 гривень - пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам за період з 03.10.2013 року по 03.10.2014 року (а.с.4-14). Таким чином, з урахуванням офіційного курсу Національного Банку України, станом 03.10.2014 року загальна сума заборгованості відповідача перед ПAT «Банк «Фінанси Кредит» за кредитним договором становить 325095,83 гривень. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.572 ЦК України та ст.1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Статтею 19 Закону України «Про заставу» встановлено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Зазначені вимоги статті Закону відповідають положенням ст.589 ЦК України, якою встановлено, що у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст.533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язані визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У зв'язку з невиконанням позичальником вимог зазначеного кредитного договору у позивача виникло право вимагати від відповідача виконання зобов'язань по кредитному договору, які остання ігнорує. Тому суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу по несплаченому кредиту, процентів та пені відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. При цьому відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи вимоги ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, принцип справедливості та розумності, матеріальний стан відповідача, а також те, що сума неустойки значно перевищує розмір заборгованості, суд вважає за можливе зменшити пеню до суми основного боргу, а саме: до 90704,20 гривень (86094,54 гривень - сума простроченої заборгованості по основному боргу + 4609,66 гривень - сума простроченої заборгованості по процентам). Отже, заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором №1-4602-097АП від 25.09.2007 року станом на 03.10.2014 року, з урахуванням зменшеної пені, становить 181408,40 гривень, а саме: 86094,54 гривень - сума простроченої заборгованості по основному боргу + 4609,66 гривень - сума простроченої заборгованості по процентам + 90704,20 гривень - сума несплаченої нарахованої пені по кредиту, процентам, зменшена судом. Таким чином, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору №1-4602-097АП від 25.09.2007 року позивач надав відповідачу кредит, а відповідач на підставі договору заставиавтомобіля №1-4602-097Z від 25.09.2007 року в забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним кредитним договором передав в заставу рухоме майно - автомобіль. Однак [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобов'язання щодо сплати кредиту, відсотків по ньому. У зв'язку з викладеним суд приходить до висновку, що є підстави для стягнення з відповідача заборгованості по несплаченому кредиту, несплачених відсотках та пені, відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі, з урахуванням зменшеної пені. При цьому, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). У зв'язку з викладеним, суд вважає, що одночасне звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості, так як боржник і заставодавець є однією й тією ж особою, призведе до подвійного стягнення заборгованості з відповідача. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як позов задовольняється частково, судові витрати повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (181408,40 х 3250,96 / 325095,83 = 1814,08 гривень). На підставі викладеного,

Outcome: partial