Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позивачка звернулася до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дочки разом із нею. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2016 року спільно проживала без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] [INFO] у них народилася спільна дочка [PERSON] . У жовтні 2018 року, перебуваючи в складному матеріальному становищі, та у складних стосунках з чоловіком, який вигнав її з дому, вона була вимушена поїхати проживати до своєї матері в с. Яблуниця, Яремчанської міської ради, залишивши дитину у чоловіка. Ввесь час вона намагалася домовитися з відповідачем щодо її участі у вихованні дитини, зверталася з даного приводу до Служби у справах дітей, проте останні порекомендували їй звернутися до суду. На даний час дочка проживає з відповідачем [PERSON] у с. Татарів, Яремчанської міської ради Івано-Франківської області. Зазначила, що спілкуванню відповідача з дочкою вона не буде перешкоджати, однак дитина не готова психологічно проживати разом із батьком, оскільки у них тісний зв`язок матері і дитини. Просить визначити місце проживання дитини разом із нею за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених вище та додатково пояснила, що у жовтні 2018 року свекруха вигнала її з дому через подружню зраду. Дитину їй не дали можливості забрати, тому дівчинка залишилася проживати з відповідачем. Вона на той час не зверталася до правоохоронних органів з приводу відібрання у неї дитини. Зазначила, що після пологів, зареєструвала народження дитини, присвоївши їй своє прізвище, бо відповідач не визнавав себе батьком дитини. Однак, після того, як вони перестали спільно проживати, відповідач визнав своє батьківство відносно дівчинки. З дитиною їй дозволяли бачитися тільки по дві години щонеділі. Спочатку вона приходила до дитини, а потім перестала, оскільки відчувала постійний контроль з боку свекрухи і їй було некомфортно. Відповідач не дозволяв їй забрати доньку до себе додому. За станом здоров`я дитини вона не цікавилася, оскілки у неї народилася ще одна дитина, крім того, дівчинка перестала впізнавати її, і на даний час не знає, що вона її мама. Зазначила, що проживає з батьками у будинку, який належить її брату, має окрему кімнату, у якій має намір зробити ремонт. Разом із сім`єю ведуть домашнє господарство. Любить свою дочку і вважає, що зможе утримувати та виховувати двох дітей. На даний час не працює, оскільки перебуває на обліку в УПСЗН Яремчанської міської ради і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 1032 грн. Вона звернулася до Органу опіки та піклування за допомогою з приводу повернення дитини, однак їй порекомендували звернутися до Суду. Представник позивачки, адвокат Букатюк М.В. зазначила, що поведінка байдужості позивачки до дитини пояснюється післяпологовою депресією. Їй було важко, оскільки свекруха ввесь час її критикувала, не підпускала до дитини, а від чоловіка не було жодної підтримки та належної уваги. Позивачка намагалася бути з дитиною, остання зверталася, у зв`язку із складним матеріальним становищем до центру соціально-психологічної реабілітації дітей, однак вподальшому сторони дійшли спільної згоди щодо їх участі у вихованні дитини. Згодом відповідач почав чинити позивачці перешкоди у зустрічах з дитиною, що стало передумовою звернення до Суду. Зазначила, що позивачка любить дитину та хоче її повернути. Просить визначити місце проживання дитини з матір`ю - позивачкою у справі [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з 2016 року проживав з позивачкою у цивільному шлюбі. У них народилася спільна дитина. За час шлюбу він допоміг позивачці працевлаштуватися. Однак, остання вела себе легковажно, ширилися плітки по селу, що вона йому зраджує. Тому, коли народилася дитина, у нього появилися сумніви щодо свого батьківства, це і пояснює те, що під час реєстрації факту народження дитини, він не заперечував відносно присвоєння дитині прізвища позивачки. Зазначає, що позивачка не доглядала за дитиною, не проявляла материнську турботу. На той момент дитина їй не була потрібна. Обов`язки по догляду за дитиною взяла на себе його мати. Коли доньці виповнилося близько двох місяців, він побачив зраду дружини із іншим чоловіком у нього вдова, тому наступного дня позивачка покинула його дім, однак дитину залишила. На той час за нею доглядала його мати, так як він ввесь час працював на роботі. Через деякий час позивачка звернулася до Органу опіки та піклування, під час засідання якого, позивачку запитали: «Чи вона забирає дитину, чи залишає батькові?». Остання сказала, що залишає батькові. Комісією було прийнято рішення про передачу доньки відповідачу на виховання та встановлено графік побачень позивачки з дочкою, а саме, що позивачка буде бачитися з дитиною щонеділі. Тоді, він вирішив дати своє прізвище дитині. Зазначає, що спочатку позивачка провідувала дитину часто, а потім все рідше і рідше, з останньої зустрічі позивачка не провідувала дитину близько року з половиною. Вважає, що дитині краще проживати з ним. Він працевлаштований, має окреме житло у якому створені комфортні умови для проживання дитини, його дружина здійснює постійний догляд за дитиною, остання нічого не потребує, виховується у повноцінній сім`ї. Зазначив, що тепер не має жодних сумнівів, що це його дитина, оскільки дівчинка схожа на нього. Однак, навіть якби цього не було, він все одно любив би її, бо пройшов час, і він прив`язався до дитини так сильно, що вже не уявляє свого життя без неї. Представник позивача, адвокат Лейбюк В.П. зазначив, що його довіритель одружений, його дружина приймає безпосередню участь і займається нарівні з ним вихованням дівчинки. Позивачка не працює, живе на кошти, які держава нараховує на утримання дитини. Позивачка нещодавно знову поза шлюбом народила дитину, яку сама не виховує, а виховують її рідні. Тому є сумніви щодо реальних намірів позивачки виховувати старшу дитину. Відповідач позитивно характеризується, одружений, працевлаштований, має стабільний заробіток та власне житло. Дитина від народження проживає з ним. Просить залишити дитину на проживання із відповідачем у справі та відмовити у задоволенні позову. Представник Органу опіки та піклування Суду пояснила, що позивачка зверталася до Органу опіки та піклування з проханням направити її разом із дитиною до центру соціально-психологічної реабілітації дітей. За результатами засідання комісії батьки дійшли спільної згоди відносно проживання дитини з батьком, а мати буде брати участь у вихованні і утриманні дитини. Графік зустрічей матері і дитини не затверджувався, з огляду на те, що батьки між собою дійшли спільної згоди. Згодом позивачка повідомила, що відповідач разом зі своєю матір`ю чинять перешкоди у зустрічах з дитиною. У зв`язку з цим Орган опіки та піклування рекомендував позивачці звернутися до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області для захисту своїх прав. Представник Органу опіки та піклування зазначила, що вони обстежили матеріально-побутові умови проживання позивача і відповідача. Позивачка проживає за адресою [ADDRESS] будинку брата. На даний час [PERSON] сама виховує молодшу дочку, [INFO] , за якою доглядає належним чином. Позивачка неодноразово намагалася зустрітися зі своєю старшою донькою, тому, зважаючи, що мати народила дитину, має бажання повернути дитину та доглядати за нею, вважає, що слід визначити місце проживання [PERSON] із матір`ю, позивачкою у справі [PERSON] . Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями статті 9 Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Відповідно до частини першої статті 161 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони впродовж 2016-2018 років перебували у цивільному шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19 вересня 2018 року. У ході судового розгляду з`ясовано, що сторони припинили цивільний шлюб наприкінці 2018 року. Дитина від народження проживає з відповідачем, що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 07.07.2020 № 380, характеристикою від 17.09.2020 № 536, актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 01.04.2021. Як встановлено у ході судового розгляду із пояснень сторін, позивачка проживає окремо від відповідача та доньки з осені 2018 року. Позивачка на даний час не працює, перебуває на обліку в УПСЗН Яремчанської міської ради і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 1032 грн. Інших видів соціальних допомог не отримує. Вказане підтверджується відповідними документами. Відповідач неофіційно працевлаштований. За його словами він отримує щодня заробітну плату у розмірі орієнтовно 700 грн, щомісячний дохід сім`ї складає орієнтовно 7000 грн. У ході судового розгляду також встановлено, що позивачка виховує ще одну дитину, [INFO] . У зареєстрованому шлюбу не перебуває. Відповідач одружений та виховує двох малолітніх дітей: доньку [PERSON] від першого шлюбу з позивачкою та сина - від другого шлюбу. Позивачка [PERSON] проживає у [ADDRESS] , у будинку, який належить на праві власності її брату. Крім неї, у будинку проживають ще п`ять осіб: молодша дочка, мати, двоє братів та сестра. Площа будинку 65 кв. м. Вказане підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 02.10.2020 (а.с. 85). У судовому засіданні позивачка повідомила, що має окрему кімнату у цьому будинку, у якій має намір зробити поточний ремонт. Відповідач проживає у [ADDRESS] . Сім`я складається з чотирьох осіб. Крім нього у будинку проживають його дружина та двоє дітей, у тому числі [PERSON] , місце проживання якої є предметом спору у даній справі. Площа житлового будинку складає 67 кв. м. Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 01.04.2021 року житло у задовільному стані: тепло, чисто, наявний новий ремонт. У судовому засіданні відповідач повідомив, що право власності на вказаний будинок перебуває у процесі оформлення. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що є кумою та сусідкою позивачки у справі. З відповідачем у справі жодних відносин не підтримує. Зазначила, що позивачка любить дитину, скучає за нею, виховує на даний час другу дитину, під час догляду за якою проявляє себе як чуйна та добра мати. Їй нічого невідомо про стосунки сторін, тільки те, що позивачку вигнали із дому і не віддають дитину. Свідок [PERSON] зазначила, що є матір`ю позивачки, а відповідач являється її колишнім зятем. З відповідачем відносин жодних не підтримує. Повідомила Суд, що її дочка проживала з відповідачем. Через деякий час повернулася додому, сказала, що її вигнав чоловік та не допускає до дитини. На даний час позивачка проживає з нею, виховує другу дитину, умови у житлі є благополучні для розвитку та виховання дітей. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є двоюрідною сестрою відповідача у справі. На даний час жодних відносин з позивачкою не підтримує, однак, коли остання проживала з відповідачем, вони підтримували хороші відносини. Зазначила, що часто приходила в гості до сторін і бачила, що на той момент позивачка ще не була готова до материнства: вона не доглядала за дитиною, не годувала її, не гралася з дитиною. Їй відомо, що стосунки сторін припинилися через подружню зраду позивачки відповідачу. На даний час відповідач одружений, його дружина любить та турбується про дівчинку, дівчинка називає її «мамою». Сім`я має окремий будинок з усіма зручностями. Відповідач любить дівчинку та турбується про неї. На запитання представника органу опіки та піклування свідок відповіла, що наскільки їй відомо, за дитиною доглядала під час спільного проживання сторін - мати відповідача, остання і була біля дитини у лікарні, коли та хворіла. Свідок [PERSON] , суду пояснила, що є дружиною відповідача у справі, із позивачкою у жодних відносинах не перебуває, їй відомо, що вона перша дружина її чоловіка. Зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. На даний час, вони разом виховують двоє дітей: доньку [PERSON] від першого шлюбу чоловіка та сина - їхню спільну дитину. Доньку [PERSON] , яка є дочкою чоловіка від першого шлюбу, вона вважає своєю рідною дитиною, любить її так само як і сина, а дівчинка називає її «мамою». Вони проживають в окремому будинку, у якому є всі зручності. Дитина має окрему кімнату та всім забезпечена. За два роки їхнього спільного проживання з відповідачем вона бачила позивачку приблизно п`ять разів, яка навідувалася до дитини. Ніхто не перешкоджає позивачці бачитися з дитиною, однак вона не приходить. Відповідно, дівчинка її не знає, тому не називає її мамою. Свідок вважає, що віддавши дитину матері, заподіється шкода дитячій психіці, яка тільки формується, адже дитина вже звикла до їхньої сім`ї та атмосфери родинного тепла, проживає з батьком від народження, а мами не знає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є матір`ю відповідача, а позивачка у справі є її колишньою невісткою. Зазначила, що сторони у справі після одруження проживали з нею. Вона допомагала невістці доглядати дитину, оскільки остання не приділяла їй належної уваги. Через деякий час після народження дитини, позивачка зрадила її синові, відповідачеві у справі у них вдома. Після чого сімейні відносини сторін припинилися. Дитину невістка залишила їм, оскільки її мати заборонила їй приносити дитину додому. Зазначила, що ніхто не забороняв невістці приходити до дитини, однак, остання приходила дуже рідко. Коли дитина хворіла та перебувала у лікарні, з нею знаходилася вона, а не позивачка у справі - її мати. На даний час її син, відповідач у справі одружений та проживає разом зі свою дружиною і двома дітьми у окремому будинку. Дівчинка дуже сильно любить другу дружину сина, називає її «мамою». Теперішня дружина чоловіка виховує дівчинку, доглядає за нею, турбується про неї як про рідну. Отже, Судом встановлено, що дитина [PERSON] від народження проживає разом із батьком у житлі, яке згідно з актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 01.04.2021 року, перебуває у задовільному стані: тепло, чисто, наявний новий ремонт. З матір`ю, позивачкою у справі, дівчинка проживала лише у період спільного проживання сторін. Судом з`ясовано, що стосунки сторін остаточно припинилися у жовтні 2018 року, коли дитині було близько чотирьох місяців. З того часу дівчинка проживає з батьком. За показами у судовому засіданні позивача, відповідача та свідків, дитина [PERSON] , якій станом на час розгляду справи є уже два роки та дев`ять місяців, не знає своєї рідної мами та називає мамою дружину відповідача. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України). Згідно із статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 р. у справі № 361/6226/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE,№ 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Між [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо місця проживання дитини. Встановлено, що дитина [PERSON] проживає з батьком від народження по даний час. З пояснень самої позивачки, відповідача та свідків вбачається, що дитина не знає позивачку [PERSON] , називає своєю мамою іншу жінку. Суд не приймає до уваги твердження позивачки про перешкоджання відповідачем у її зустрічах з дитиною, з огляду на їх недоведеність належними доказами. У матеріалах справи відсутні докази звернення позивачки до правоохоронних органів із відповідними заявами. Відповідно до наявних у матеріалах справи довідок та характеристик обидві сторони позитивно характеризуються, стежать за побутовими умовами. Судом враховано, що дитина [PERSON] від народження і по даний час проживає з батьком та його сім`єю, відповідно у неї з батьком утворився з роками більш тісний контакт та взаємозв`язок, ніж з мамою, що підтверджено показами самої позивачкм, яка зазначила, що дитина її не знає і називає мамою іншу жінку. Вказане підтверджено також показами свідків. Також показами свідків встановлено, що відповдач належним чином виконує свій обов`язок щодо виховання дитини [PERSON] . Судом також враховано і зміст висновку Яремчанської міської ради Івано-Франківської області як Органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету міської ради 13.10.2020 № 91, про те, що на сьогоднішній день дівчинка проживає з батьком. Умови проживання дитини - добрі. Батько [PERSON] старається забезпечувати належний догляд за дитиною та створити усі необхідні умови для її повноцінного розвитку. Разом з тим, Суд не приймає до уваги поданий до суду висновок Яремчанської міської ради Івано-Франківської області як Органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету міської ради 13.10.2020 № 91, про доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, оскільки Орган опіки та піклування не обгрунтував причини необхідності визначення місця проживання дитини з матір`ю, зазначивши у ньому, про хороші умови проживання дитини з батьком та про турботу про дитину зі сторони батька - відповідача у справі, а не матері - позивачки. Згідно з ч. 6 статтею 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Таким чином, з огляду на те, що висновок Органу опіки та піклування є суперечливим та необгрунтованим, Суд не бере його до уваги. Враховуючи викладене вище, а також те, що між розлукою матері і дитини пройшов значний проміжок часу у більше як два роки, який відіграв ключову роль у ставленні дитини до своєї матері, і відновлення попереднього зв`язку між матір`ю і дитини потребує значних зусиль з боку самої позивачки та часу, а різка зміна обстановки та кола осіб може призвести до стресового стану дитини з невідомими наслідками для психіки останньої, що свідчить про наявність виняткових обставин для розлучення дитини з матір`ю, а також зважаючи на можливості у відповідача забезпечити умови життя, необхідні для розвитку малолітньої дочки, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову позивачки про визначення місця проживання дитини [PERSON] з нею, оскільки на даний час проживання дитини з батьком [PERSON] відповідає найкращим інтересам дитини. При цьому, Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін, що відповідно до ст.29 ЦК України дитина, яка досягла 14 років, вільно обирає собі місце проживання з тим із батьків, які проживають окремо. На підставі вищевикладеного, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Конвенцією про права дитини, ст.ст. 19,161 Сімейного Кодексу України, ст.29 Цивільного кодексу,

Outcome: dismissed