Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом Публічного акціонерного товариства «Групова Збагачувальна Фабрика «Луганська» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті працівника від нещасного випадку на виробництві вимоги якого згодом збільшила /а. с. 30/. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги уточненого позову, в обґрунтування якого зазначила, що вона є донькою [PERSON], який працював у відповідача вантажником, зайнятим на роботах з сировиною та паливом. 11 січня 2011 року о 15.00 у вантажно-складському бункері дрібного концентрату №1 ПАТ «ГЗФ «Луганська»» стався нещасний випадок, а саме обвал покладів дрібного концентрату, в результаті чого [PERSON] загинув. Згідно акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, його причинами є порушення технологічного процесу, невиконання посадових обов'язків, невиконання умов інструкції з охорони праці та встановлено, що винними особами у нещасному випадку є працівники та посадові особи відповідача під час виконання ними трудових обов'язків. Позивачка зазначає, що внаслідок загибелі свого батька знаходилася у морально - психологічному потрясінні, отримала душевні страждання, втратила почуття визначеності свого майбутнього, опинилася без гарантій свого майбутнього існування, внаслідок чого позивачці було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в спричиненні їй моральних страждань, порушенні її соціальних зв'язків, неможливості продовжувати звичне для неї життя та необхідності приймати додаткові зусилля для подолання негативних наслідків вказаної трагедії, розмір якої вона оцінила у сумі 1000000,00 гривень. Тому, просить суд стягнути з відповідача на її користь в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті загибелі її батька [PERSON], внаслідок нещасного випадку на виробництві у сумі 1000000,00 гривень. Представники відповідача ПАТ «ГЗФ «Луганська»» - Тарасенко О.І. та Рєдькіна О.А. в судовому засіданні не визнали заявлені вимоги [PERSON], проти їх задоволення заперечували у повному обсязі, оскільки вважали, що позивачка не проживала однією сім'єю з загиблим [PERSON], а тому вимоги не підлягають задоволенню. Також у судовому засіданні буди присутні - [PERSON] та [PERSON], які були допитані судом в якості свідків. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON], відповідно до фотокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 березня 1991 року, зареєстрованого Ленінським відділом ЗАГС м. Луганська, актовий запис № 208 /а. с. 8/, яка внаслідок укладення шлюбу з [PERSON], згідно з фотокопією свідоцтва про шлюб, зареєстрованого та виданого Відділом державної реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 234 /а. с. 7/, змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Батько позивачки - [PERSON] працював у відповідача вантажником, зайнятим на роботах з сировиною та паливом. 11 січня 2011 року о 15.00 у вантажно-складському бункері дрібного концентрату №1 ПАТ «ГЗФ «Луганська»» стався нещасний випадок, а саме обвал покладів дрібного концентрату, в результаті чого [PERSON] загинув. Згідно акту про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, його причинами є порушення технологічного процесу, невиконання посадових обов'язків, невиконання умов інструкції з охорони праці, винними якого комісія з розслідування назвала осіб, серед яких винними особами у нещасному випадку є працівники та посадові особи відповідача під час виконання ними трудових обов'язків, відповідно до фотокопії акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 11 січня 2011 року в ПАТ «ГЗФ «Луганська» /а. с. 9 - 16/. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона являється матір'ю позивачки - [PERSON] та вона є єдиною донькою загиблого [PERSON], з яким вона розірвала сімейні відносини у 2000 році. Незважаючи на те, що вони роз'їхалися, [PERSON] кожну неділю приїжджав до доньки, ходив з нею на різні заходи. Вони спілкувалися як донька з батьком, постійно до його загибелі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її невістка, яка підтримувала стосунки з батьком, часто спілкувалася по телефону з ним, а також зустрічались. До загибелі батька [PERSON] була щасливою дівчиною та після трагедії вона замкнулася в собі, стала плакувати, сильно переживала смерть батька. Судом встановлено, що [PERSON] був звинувачений в порушенні правил безпеки при проведенні робіт з підвищеною небезпекою на виробництві, що привело до тяжких наслідків - смерті [PERSON], за що передбачена ч. 2 ст. 272 КК України, однак був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року, відповідно до фотокопії постанови по справі № 1/1203/686/2011 від 24 жовтня 2011 року /а. с. 18/. Внаслідок загибелі свого батька позивачка знаходилася у морально - психологічному потрясінні, внаслідок чого отримала душевні страждання, втратила почуття визначеності свого майбутнього, опинилася без гарантій свого майбутнього існування, внаслідок чого позивачці було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в спричиненні їй моральних страждань, порушенні її соціальних зв'язків, неможливості продовжувати звичне для неї життя та необхідності приймати додаткові зусилля для подолання негативних наслідків вказаної трагедії. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Однак, враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»за № 4 від 31 березня 1995 року, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивачці, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що це спричинило у позивачці негативні зміни у звичайних умовах його життя, захисту свого порушеного права в суді, в зв'язку з чим останньому були спричинені моральні страждання. Завдання моральної шкоди [PERSON] не викликає сумнівів в її наявності та розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає виходячи з вимог розумності, справедливості, а також істотності зазначених змін в звичному складі життя потерпілої [PERSON] внаслідок душевних страждань, які вона зазнала у зв'язку із смертю свого батька [PERSON], у зв'язку з чим вона іспитує нервові та емоційні переживання, що не підтверджено ніякими документально підтвердженими доказами, та не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів потерпілої, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції, а тому суд критично відноситься до заявленої сумі моральної шкоди [PERSON] в розмірі 1000000,00 гривень, та вважає, що вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та стягненню з ПАТ «ГЗФ «Луганська» на її користь суму моральної шкоди, спричиненої в результаті загибелі її батька [PERSON], внаслідок нещасного випадку на виробництві у розмірі 200000,00 гривень. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у дохід держави суму судового збору у розмірі 2000,00 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial