Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вимогою про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], посилаючись в обґрунтування своїх вимог на такі обставини. 8 березня 2008 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від цього шлюбу позивачка виховує сина - [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні та проживає з нею. Фактично шлюбні відносини з [PERSON] було припинено з травня 2007 року. Відповідач є батьком [PERSON], але весь цей час не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною, не бере участі у вихованні дитини, не провідує, сина, не цікавиться здоров'ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі: не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. На сьогоднішній день дитині вже шість років. Михайло не пам'ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачив. Також в спілкуванні зі позивачкою ніколи про нього не питав та не цікавився. З самого народження позивачка з сином проживають з її батьками в п'ятикімнатній квартирі. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між позивачкою, дитиною і батьками склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Нагляд за станом здоров'я сина з моменту його народження і по сьогоднішній день здійснює позивачка [PERSON]. Батько участі в цій сфері життя дитини також не приймав. Ці обставини підтверджуються наступними доказами: 1. Довідкою з місця проживанню та про склад сім'ї, де зазначено місце проживання [PERSON]. 2. Письмовою заявою [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є родичами [PERSON], разом з якими він проживає та які його виховують. 3. Письмовою заявою [PERSON], [PERSON],[PERSON], які свідчать про те, що не бачили [PERSON] у термін з березня 2012 року і по теперішній час та в вихованні і утриманні сина він не приймав участі. 4. Довідкою Одеського дошкільного навчального закладу «ЯСЛА-САДОК» № 237, яка видана в тому, що [PERSON] відвідує Одеський дошкільний заклад № 237 з 11.09.2008 р. по теперішній час. Протягом 2012 року жодного разу батько дитини не з'явився в дошкільному закладі і не приймав участі у вихованні дитини. 5. Характеристика Одеського дошкільного навчального закладу «ЯСЛА-САДОК» № 237 на дитину [PERSON], де зазначено, що дитину приводить до дошкільного закладу та забирає мати - [PERSON], хлопчик завжди охайний та доглянутий, рівень розвитку відповідає віковим вимогам програми, а батько хлопчика протягом 2012 року в дошкільному закладі не з'являвся і не приймав участі у вихованні дитини. 6. Письмова заява [PERSON] про те, що за п'ять років після розлучення не бачила батька [PERSON] - [PERSON]. Також підтвердженням того, що [PERSON] перебуває повністю на утриманні матері є довідки про неотримання аліментів від [PERSON] у період з 30.11.2010 по 01.03.2013 року згідно виконавчого листа № 2-481 від 07.11.2008 року Малиновського районного суду м. Одеси про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON]. Цей факт також підтверджується довідками з управління соціального захисту населення в Малиновському районі м. Одеси, у яких зазначено, що [PERSON] отримує тимчасову допомогу на 1 дитину, яка залежить від розміру аліментів та допомогу на дитину як одинока матір. У судовому засіданні позивачка позов підтримала повністю, просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні вказав, що позов не визнає, вважає його безпідставним, тому, що з дитиною він бачиться рідко у зв'язку з тим, що позивачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, він має можливість поспілкуватися з сином лише тоді коли він приїздить зі своєю матір'ю, яка є бабусею його сина, в інших випадках позивачка відмовляє йому у зустрічах, цікавиться розвитком сина у нього самого бо позивачка не бажає йому нічого розповідати, сина матеріально забезпечує та сплачує аліменти, про що є квитанції про горошові перекази через поштові відділення. Позивачка не буре слухавку коли він їй дзвонить, а коли бере не надає можливості йому поспілкуватися з сином по телефону. Також пояснив, що він не має можливості спілкуватися та бачитися з сином кожен день, у зв'язку з тим, що після розірвання шлюбу він зареєстрований та проживає в [ADDRESS], а також працює не офіційно де він часто знаходиться у тривалих відрядженнях по всій державі і фактично у нього в місяць є лише 5 днів вихідних. Представник третьої особи - Органу піки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради у судовому засіданні позов підтримала. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених письмових доказів. 8 березня 2008 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Від цього шлюбу позивачка виховує сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.12.2006 р. виданого другим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 1094, який перебуває на її утриманні та проживає з нею. Фактично шлюбні відносини з [PERSON] було припинено з травня 2007 року. Твердження відповідача, що батько [PERSON], весь час не телефонує, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною, не бере участі у вихованні дитини, не провідує, сина, не цікавиться здоров'ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі: не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Судом дані твердження не можуть бути прийняті до уваги тому, що відповідач пояснив суду, що з дитиною він бачиться рідко у зв'язку з тим, що позивачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, він має можливість поспілкуватися з сином лише тоді коли він приїздить зі своєю матір'ю, яка є бабусею його сина, в інших випадках позивачка відмовляє йому у зустрічах, цікавиться розвитком сина у нього самого бо позивачка не бажає йому нічого розповідати, сина матеріально забезпечує та сплачує аліменти, про що є квитанції про горошові перекази через поштові відділення. Позивачка не буре слухавку коли він їй дзвонить, а коли бере не надає можливості йому поспілкуватися з сином по телефону. Також пояснив, що він не має можливості спілкуватися та бачитися з сином кожен день, у зв'язку з тим, що після розірвання шлюбу він зареєстрований та проживає в [ADDRESS], а також працює не офіційно де він часто знаходиться у тривалих відрядженнях по всій державі і фактично у нього в місяць є лише 5 днів вихідних. Дані пояснення позивачка у судовому засіданні підтвердила та не заперечувала. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, сумісного господарства не ведуть. Під час судового розгляду сторони на запитання суду пояснили, що ніхто з них один до одного, не звертався до органу опіки та піклування чи до суду з позовом про встановлення місця проживання дитини, ніхто не звертався до суду з позовом про усунення перешкод однією із сторін у спілкуванні з дитиною. Ст. 153 СК України, передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина, що він не надає матеріальної допомоги. В матеріалах справи є докази, які вказують, що позивач не ухиляться від матеріального забезпечення, а заборгованість по аліментам виникла із-за того, що відповідач не знав, як правильно виконати рішення суду та не повідомляв працівника ДВС про грошові перекази на адресу позивача на суми більше ніж передбачено рішенням суду, а позивачка у свою чергу також не повідомляла ДВС про отримання вказаних грошових переказів. На підставі всього вищевикладеного, суд робить висновок, що відповідачка умисно перешкоджала відповідачеві у спілкуванні та вихованні дитини, вона знала, що відповідач проживає в місті Умані Черкаської області та не повідомила про це суд, тим самим ввела в оману орган опіки та піклування та суд щодо дійсних обставин спору. У зв'язку з чим, суд не може прийняти висновок від 14.11.2013 р. № 4284/01-20 органу опіки та піклування про розгляд питання щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], так як не зрозуміло з яких підстав виходив вказаний орган при складанні вказаного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Такими обов'язками є відповідно до ст. 150 СК України зобов'язання піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язання забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 150, 164 СК України, суд не знайшов підстав та доказів, щодо неналежного виконання батьківських обов'язків [PERSON] по відношенню до сина. Частиною 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивачем не доведено та не доказано того, що [PERSON], неналежно себе поводить до дитини, не спілкується з нею, не займається ним та матеріально не забезпечує.

Outcome: dismissed