Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона є донькою померлого батька [PERSON] , який за життя склав заповіт, яким заповів позивачу все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Позивачка звернулася до Криничанської державної нотаріальної контори, з метою прийняття спадщини за заповітом, але їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно. Тому просить визнати за нею право власності на 1/3 частину вищезазначене майно в порядку спадкування за заповітом. Відповідач - [PERSON] , [PERSON] про день слухання справи сповіщені, згідно заяви просить слухати справу без їх участі, проти позову не заперечують. Відповідач - Аулівська селищна ради Криничанського району Дніпропетровської області згідно відзиву, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи - Друга кам`янська державна нотаріальна контора згідно заяви просить слухати справу без їх присутності, рішення винести у відповідності до закону. Дослідивши та перевіривши матеріали справи суд встановив, що позивачка є спадкоємицею, померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 30 серпня 2016 року, виконавчим комітетом Аульської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, актовий запис №55, якому на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою [ADDRESS] , згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 16 квітня 1976 року видане на підставі рішення виконкому Аульської селищної ради депутатів трудящих №7 від 04 квітня 1961 року. Вищезгадане спадкове майно [PERSON] заповів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях кожному, про що свідчить заповіт від 16 квітня 2013 року, який посвідчений секретарем Аульської селищної ради, зареєстрованого в реєстрі за №33, але у встановленому законом порядку позивачка не може успадкувати вказане майно, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. З аналізу ст.ст. 1223, 1233 ЦК України вбачається, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, тобто заповіт є одностороннім правочином. Частиною 1 статтею 1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1268 ЦК України після прийняття спадщини спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Протокол № 1, стаття 1 «Захист власності» говорить, що «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважатися. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved