Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

Позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,\~в обґрунтування позову вказавши наступне. Позивач у період з 01 лютого 2015 року по 22 грудня 2016 року надав відповідачу\~ [PERSON] \~послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] , яка у свою чергу належним чином не здійснювала оплату за отримані послуги, у зв`язку з чим, виникла заборгованість по наданим послугам, на загальну суму 8 706 гривень 00 копійок, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також просить стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102 гривень 00 копійок. Ухвалою суду від 02 грудня 2020 року зазначену справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, вирішено розглядати справу у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про проведення судового засідання без його участі, також просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку зі спливом терміну позовної давності. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, приходить до наступного. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 187867281 від 07.11.2019 року, право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , з 02.10.2006 року належить [PERSON] , з 23.12.2016 року власником квартири є [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Касапською Н.О. від 23.12.2016 року (а.с. 8). Також, згідно довідки № 01-71/17960 від 30.11.2020 року наданої головним спеціалістом юридичного відділу департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 19.09.2002 року по 26.12.2016 рік (а.с. 13). Згідно довідки та розрахунку Концерну «Міські теплові мережі» за період з 01 лютого 2015 року по 22 грудня 2016 року позивачем нараховано заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які було надано у квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальним розміром 8 706 гривень 00 копійок (а.с. 6-7). Правовідносини між позивачем та відповідачем з приводу надання-отримання послуг з централізованого опалення регулюються Законом України „Про житлово-комунальні послуги № 1875-IV від 24.06.2004 року, «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року. Відповідно до\~ст. 162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630\~встановлюють, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Згідно зі ст.ст.\~12,\~13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З урахуванням вищезазначених положень\~ЦПК України, суд розглядає дану справу в межах заявлених позовних вимог Концерну „Міські теплові мережі, а саме в межах суми заборгованості, нарахованої за період з 01 лютого 2015 року по 22 грудня 2016 року. Так, в ході розгляду справи судом, розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості, відповідачем не спростовано, обґрунтованих даних, які б спростовували викладені у позові обставини відповідачем не надано. Надані позивачем докази про наявність заборгованості по отриманим послугам у зазначеному розмірі суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові. Відповідачем доказів в обгрунтування доводів про недопустимість наданих позивачем доказів, суду не надано. Згідно\~ст. 19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги\~(в редакції на час виникнення правовідносин № 1875-IV) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п. 1 ч.3 ст. 20 Закону № 1875-IV, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону № 1875-IV, виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров`я (ст. 3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, стягувач здійснював та продовжує надавати відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Враховуючи зміни, внесені Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства віх 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження змін до наказу Мінбуду від 22.11.2005 року № 4» «Про затверджена порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення те постачання гарячої води при відмові споживача від централізованого теплопостачання», відключенню від мереж централізованого опалення підлягають лише окремі житлові будинки. Відключення окремих приміщень житлового будинку не передбачено чинним законодавством. Факт надання послуг є безспірним та беззаперечним. Отже, фактично відносини між сторонами з приводу надання послуг з централізованого опалення централізованого постачання гарячої води між сторонами тривають. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить на споживачеві і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання. При цьому, відповідачем подано письмову заяву про застосування позовної давності. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частини 3,4,5\~статті 267 ЦК України). Частиною другою\~статті 264 ЦК України\~визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Як встановлено судом, з даним цивільним позовом позивач звернувся до суду у листопаді 2020 року, відповідно до реєстраційної відмітки на першій сторінці позовної заяви, тоді як заборгованість, яку просить стягнути позивач, складається із заборгованості за період з 01 лютого 2015 року по 22 грудня 2016 року. Враховуючи викладене, судом встановлено, що трирічний строк позовної давності до заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості на момент звернення позивача до суду з даним позовом сплинув, та не переривався, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2\~102 гривні, слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed