Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до суду, в якому зазначає, що згідно рішення Олевського районного суду Житомирської області від 07.03.2012 року № 2-48/12 з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітнього дитини - сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття дитиною, тобто до [INFO]. На даний час позивачка не працює, аліментів в сумі 558 грн. на місяць не вистачає для неповнолітньої дитини, яка навчається в Олевській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 3 тому, що дитина розвивається та потребує значно більше коштів. Позивачка зазначає, що відповідач працює неофіційно, має стабільний дохід та може значно більше допомагати своєму неповнолітньому сину. Досудове врегулювання спору не вдається, оскільки відповідач відмовляється від збільшення розміру аліментів. Посилаючись на викладені обставини позивачка просить збільшити розмір стягуваних з відповідача на утримання неповнолітньої дитини аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення повноліття дитини, тобто до [INFO], але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Відзив на позов від відповідача суду не надійшов. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом ) сторін. Таким чином, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 07.03.2012 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення повноліття дитини, тобто до [INFO], але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Стягнення аліментів проводиться з 27.01.2012 року. Відповідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VІІІ частину другу статті 182 Сімейного Кодексу України змінено та встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту позовної заяви [PERSON] вбачається, що позивачка фактично ставить питання не про зміну розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання їхньої неповнолітньої дитини, а на стадії виконання рішення суду, просить про приведення їх розміру у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №2037-VІІІ. Згідно п.17 Постанови Пленуму ВС України від 15.05.2006 року за № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Це означає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину визначається на підставі закону (ч.2 ст.182 СК України), а не судовим рішенням, оскільки з таких обставин, прямо, однозначно і безумовно врегульовано законом і не потребує ухвалення додаткового рішення. Отже, позовні вимоги не стосуються збільшення розміру аліментів в розумінні ст. 192 СК України, не надаються докази, які підтверджують обставини зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів, а зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів, яким визначено розмір аліментів у частці від доходу, і дану частку позивачка не просить змінити. В даному випадку зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину є законодавчою підставою та обов'язком для автоматичного нарахування аліментів у розмірі визначеному законом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.09.2018 року за № 459/218/17.

Outcome: dismissed