Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення грошових коштів, заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 12 серпня 2005 року було укладено шлюб між [PERSON] (далі по тексту - Позивач) та [PERSON] (далі по тексту - Відповідач), який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, на підставі чого 12 серпня 2005 року було видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу серія [NUMBER], актовий запис № 007503. Дані шлюбні відносини були припинені рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23.04.2012 року. Під час проживання в офіційно зареєстрованому шлюбі було набуто: земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з призначенням для будівництва та обслуговування автомийки; автомийка, що розташована на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу Відповідач самовільно захопив спільне майно та почав перешкоджати користуванню та більше не надавав коштів з використання даних об'єктів. Ці обставини призвели до порушення права Позивача. Також, перешкоджання користуванню автомийкою було встановлено висновком про відсутність кримінального правопорушення від 04.02.2014 року. 12.11.2013 року Ірпінським міським судом Київської області було винесено рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] «про поділ спільного майна подружжя», яким задовольнив позовні вимоги Позивача в повному обсязі: визнали за Позивачем право спільної часткової власності на 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з призначенням для будівництва та обслуговування автомийки; визнали за Позивачем право спільної часткової власності на 1/2 частину автомийки, що розташована на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. 16.01.2014 року Апеляційним судом Київської області було винесено ухвалу, якою апеляційну скаргу Відповідача було відхилено, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12.11.2013 року залишено без змін. 26.03.2014 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було винесено ухвалу, якою касаційну скаргу Відповідача було відхилено, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12.11.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16.01.2014 року залишено без змін. До моменту набрання законної сили рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12.11.2013 року вищезазначена автомийка перебувала у спільній сумісній власності. Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України «Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу)». Що і було встановлено тим же рішенням суду від 12.11.2013 року. Відтак, вимога Позивача отримати 1/2 від доходу автомийки, що розташована на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] є абсолютно обґрунтований законним. Отже, 1/2 частина отриманих Відповідачем доходів, що належить Позивачці складає 256 469,89 (двісті п'ятдесят шість тисяч чотириста шістдесят дев'ять гривень вісімдесят дев'ять копійок). У зв'язку з вищевикладеним просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 256 469.89 (двісті п'ятдесят шість тисяч чотириста шістдесят дев'ять гривень вісімдесят дев'ять копійок), що становить 1/2 частину суми доходів з автомийки, що розташована на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] за період з 01.01.2012 по 01.06.2014 та судовий збір в розмірі 2,564, 7 грн. В судовому засіданні позивач та його представник зменшив свої позовні вимоги та просить стягнути з відповідача 60, 000 грн. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував проти позову, згоден сплатити позивачу 60, 000 грн. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов підлягаючим до задоволення по слідуючих підставах: Судом встановлено, що 12 серпня 2005 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, на підставі чого 12 серпня 2005 року було видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу серія [NUMBER], актовий запис № 007503. Дані шлюбні відносини були припинені рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23.04.2012 року. Під час проживання в офіційно зареєстрованому шлюбі було набуто: Земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з призначенням для будівництва та обслуговування автомийки; Автомийка, що розташована на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу Відповідач самовільно захопив спільне майно та почав перешкоджати користуванню та більше не надавав коштів з використання даних об'єктів. Ці обставини призвели до порушення права Позивача. Також, перешкоджання користуванню авто мийкою було встановлено висновком про відсутність кримінального правопорушення від 04.02.2014 року. 12.11.2013 року Ірпінським міським судом Київської області було винесено рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] «про поділ спільного майна подружжя», яким задовольнив позовні вимоги Позивача в повному обсязі: визнали за Позивачем право спільної часткової власності на 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з призначенням для будівництва та обслуговування авто мийки; визнали за Позивачем право спільної часткової власності на 1/2 частину автомийки, що розташована на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. 16.01.2014 року Апеляційним судом Київської області було винесено ухвалу, якою апеляційну скаргу Відповідача було відхилено, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12.11.2013 року залишено без змін. 26.03.2014 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було винесено ухвалу, якою касаційну скаргу Відповідача було відхилено, а рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12.11.2013 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 16.01.2014 року залишено без змін. До моменту набрання законної сили рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12.11.2013 року вищезазначена автомийка перебувала у спільній сумісній власності. Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України «Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу)». Що і було встановлено тим же рішенням суду від 12.11.2013 року. Ч. 1 ст. 69 СК України передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 61 СК України «Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя». Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України «Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.» Ст. 358 ЦК України передбачає «Право спільної часткової власно здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю» У відповідності до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд задовольняє заявлені позивачем позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved