Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

Позивач Національний Банк України звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.02.2020 по 31.01.2021 у сумі 5 990,81 грн., а також судовий збір у сумі 2270,00 грн.. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачка є наймачем житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] з 20.08.2002, що знаходиться на балансі позивача. Вказує, що відповідачка, будучи індивідуальним споживачем комунальних послуг, своєчасно не сплачує житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим за період з лютого 2020 року по січень 2021 року у неї виникла заборгованість у розмірі 5 990,81 грн, яка сплачувалась власником майна - Національним банком України, у зв`язку з чим просить стягнути з нього заборгованість у примусовому порядку. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Крім того, зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Частиною 1 ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Витяга з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №26232796 від 01.09.2014 року, наданого Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області, будівля літ. «А-5» (гуртожиток) загальною площею 3440,4 кв.м., житловою площею 1979,3 кв.м., об`єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] , належить на праві державної власності Державі Україні в особі Національного банку України на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія б/н, виданого 05.11.2009 відповідно до розпорядження Харківського міського голови виконавчим комітетом Харківської міської ради на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу),індексний номер 15487828 від 01.09.2014. Згідно з довідкою (випискою) за даними бухгалтерського обліку на балансі Національного банку України обліковується нерухоме майно - гуртожиток по [ADDRESS] . Відповідно до ордеру №223 на житлову площу в гуртожитку, виданого на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету (протокол засідання профкому ХОУ НБУ №38 від 15.08.2002), [PERSON] , який працює інкасатором відділу перевезення цінностей та організації інкасації, та члену його сім`ї [PERSON] , на право зайняття житлової площі в гуртожитку Управління НБУ в Харківській області за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 13,1 м.кв.. Згідно з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова, місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] Відповідно до довідки, виданої на ім`я боржника [PERSON] загальна сума нарахованих та сплачених за період з 01.02.2020 до 31.01.2021 комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] становить 5 990,81 грн.. Згідно з положеннями ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» віл 24.06.2004 року №1875-ІV, балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд, власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст.24 Закону балансоутримувач має право: здійснювати функції утримання на балансі переданого йому за договором з власником майна та управляти їм чи передавати за договором повністю або частково функції управління управителю; визначати порядок утримання, експлуатації та ремонту майна; укладати договори на надання житлово-комунальних послуг, приймати рішення щодо використання коштів на виконання капітального та поточного ремонтів, здійснювати господарську діяльність у порядку, визначеному законом; звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги. Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Частиною 1 ст.639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, та оплати таких послуг, їх надання здійснюється на підставі Типового договору про надання житлово-комунальних послуг, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні. Відповідно до частини 1статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Обов`язок власника чи наймача квартири (кімнати) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачені п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ №572 від 08.10.1992 року. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 вказаного Закону, споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. На підставі викладеного, у відповідача виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані комунальні послуги. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача як споживача від оплати відповідних послуг. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц. Таким чином, сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за фактично надані послуги. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у аналогічній за обставинами справі № 6-2951цс15. За змістом ст. 130 ЖК України та п. 1 Розділу III положення про гуртожитку, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №84 від 27.04.2015 року (чинним на момент спірних правовідносин та до 19.11.2018) порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством Союзу РСР та Української РСР. Відповідно до п. 4 розділу III цього Положення особи, які проживають у гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги. Відповідно до п. 7 розділу III цього Положення особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке приживання, а також за житлові-комунальні послуги, які їй надаються у зв`язку з проживанням у гуртожитку. Розмір плати за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/тарифів на такі послуги. Згідно до ст.ст.67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, розрахунковим періодом для сплати послуг є календарний місяць. Плата за надані послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підставі ч.1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно з статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи факт того, що договори про надання всіх комунальних послуг на гуртожиток за адресою: [ADDRESS] (водопостачання та водовідведення, електропостачання, вивіз твердих побутових відходів та інші) укладені з надавачами цих послуг саме Національним банком України, а не з мешканцями гуртожитку як отримувача цих послуг, відповідно до вказаних договорів саме НБУ розраховувалось за надані в гуртожитку комунальні послуги, і для мешканців гуртожитком НБУ є надавачем послуг, а в порушення вимог чинного законодавства відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконує зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим за період з 01.02.2020 по 31.01.2021 внаслідок чого виникла заборгованість в загальному розмірі 5 990,81 грн., суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 610, 611, 625, 638, 642 ЦК України,

Outcome: approved