Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду та, уточнивши свої вимоги, мотивує їх тим, що за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28.07.2000 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки з усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідач належним чином рішення суду не виконує, аліменти сплачує нерегулярно. Станом на 13.05.2013 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 22 719 грн. 82 коп. Вважає, що у зв'язку з несплатою аліментів з його вини, з відповідача необхідно стягнути на її користь неустойку (пеню) у розмірі 237 946 грн. 52 коп. Позивачка в судовому засіданні свої уточнені вимоги підтримала, просила також стягнути з відповідача на свою користь понесені нею судові витрати, що складаються з 2490 грн. сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу в сумі 6 000 грн., а також 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідач проти задоволення позову заперечував, вважав, що заборгованість виникла не з його вини, оскільки він не мав постійного місця роботи, тому не міг своєчасно та в повному обсязі сплачувати аліменти. По наявність заборгованості взагалі нічого не знав, оскільки періодично вносив в рахунок сплати аліментів різні суми. Представник третьої особи при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача та представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28.07.2000 року, цим же рішенням, згідно з виконавчим листом від 01.08.2000 року, з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки з усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. (а.с.8). Відповідач належним чином рішення суду не виконує, аліменти на утримання дитини сплачує не регулярно та не в повному обсязі. За період з 23.08.2007 року по 13.05.2013 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 8503 грн. 16 коп., що підтверджується довідкою ВДВС. (а.с.88). За вказаний період, як вбачається з розрахунку, відповідач частково погашав заборгованість та періодично сплачував в рахунок її погашення незначні суми - від 120 грн. до 625 грн., але оскільки сума нарахованих аліментів значно перевищувала суму сплачених, заборгованість постійно зростала. Як підтвердив сам відповідач в судовому засіданні, він тривалий час не працює, на обліку в службі зайнятості не перебуває, що підтверджується також його письмовими заявами на адресу державного виконавця (а.с.22-23). Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, оглянутого в судовому засіданні, державним виконавцем систематично вживалися заходи до виконання рішення суду, але боржник [PERSON] ухилявся від сплати аліментів. Так, державним виконавцем вживалися заходи щодо виклику боржника у ВДВС СМУЮ та його попередження про існуючу заборгованість і про відповідальність за ухилення від сплати аліментів, про що свідчить направлення письмових попереджень, направлення запитів щодо наявності в його власності нерухомого майна та накладення арешту на нерухоме майно (а.с.16-20). Крім того, державним виконавцем виносилася постанова від 25.01.2011 року про примусовий привід боржника (а.с.21). Такі обставини, на думку суду, підтверджують, що винним у простроченні сплати стягнутих за рішенням суду аліментів є відповідач. При цьому суд не може взяти до уваги його доводи про те, що він не знав про наявну у нього заборгованість, оскільки періодично ним здійснювалися платежі в незначних сумах в рахунок погашення цієї заборгованості. Відповідно до положень ч. 1 та 2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. З урахуванням зазначених вище обставин та положень ст. 196 СК України, відповідач, з вини якого виникла заборгованості зі сплати аліментів, має сплатити позивачу неустойку (пеню) за період прострочення. Розмір пені необхідно визначити наступним чином. За кожен період прострочення ( по місяцях - з дати виникнення заборгованості до її погашення) необхідно нарахувати пеню в розмірі 1% від суми нарахованих до сплати, але не сплачених аліментів, яку помножити на кількість днів прострочення. Таким чином, пеня за прострочення [PERSON] сплати аліментів за весь період складає 237 946 грн. 52 коп. Судом встановлено, що відповідач на даний час є працездатним, не має інших утриманців, крім неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], офіційно не працює, на обліку в службі зайнятості як особа, що шукає роботу, не перебуває, за станом здоров'я будь-яких захворювань, що перешкоджають йому працювати та виконувати рішення суду, не має, будь-яких доказів на підтвердження свого важкого матеріального стану або сімейного стану, який потрібно врахувати суду, відповідач не надав. Виходячи з викладеного, суд не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки. В задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити, оскільки відповідно до ст. 1167 ЦК України визначені підстави для відшкодування моральної шкоди. На думку суду, в даному випадку підстави для стягнення моральної шкоди відсутні. Позивач просила стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, у тому числі, сплачений нею судовий збір та суму витрат на правову допомогу. Питання про відшкодування судових витрат регулюється нормами ст.. ст.. 88, 79, 84 ЦПК України, а також Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». На користь позивача необхідно стягнути на підставі зазначених норм закону витрати на оплату судового збору в сумі 2490 грн. та частково від підтвердженої документально - суму витрат на правову допомогу. При цьому суд виходить з наступного. Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи, що загальна тривалість судових засідань в цій справі, в яких брав участь адвокат - представник позивача, склала три години, необхідно стягнути на користь позивача 1376 грн. за участь в судових засіданнях (40% від 1147 грн. = 458,8 * 3 = 1376 грн.), та за складання процесуальних документів, з урахуванням складності, наданих консультацій та інших дій поза межами судового засідання 900 грн., всього в сумі 2276 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial