Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в котрому зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 жовтня 2001 року позивачка по справі - [PERSON] - являється власником квартири [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстрований відповідач по справі - син позивачки - [PERSON] , який весною 2018 року, зібравши свої речі, покинув належну позивачці квартиру та виїхав в невідомому напрямку. Точне місце перебування відповід,ача на даний час позивачці невідомо, оскільки з позивачкою будь-яких відносин він не підтримує. Разом з тим, за комунальні послуги відповідач не сплачує, квартирою не цікавиться, не ставиться до нього як до свого постійного єдиного місця проживання, його особистих речей в квартирі немає. У користуванні житлом ніхто ніколи відповідачу не перешкоджав. В той же час, прописка відповідача у належному позивачці буднку, створює їй перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, чим позбавляє її можливості в повній мірі використовувати свій об`єкт права власності та негативно впливає на її матеріальний стан, що порушує її права. Враховуючи викладене, позивачка просила визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою за [ADDRESS] . Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 25.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивачка та його представник не з`явилися, через канцелярію суду представник позивача направила заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ч. 8 ст.128 ЦПК України, заяв та клопотань на адресу суду не надходило. За таких обставин суд ухвалив провести у справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, ураховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що з копії паспорта і довідки (а.с. 6-7), копії будинкової книги на квартиру (а.с. 8-11), копії договору купівлі-продажу квартири від 30.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Яготинського районного нотаріального округу Київської області Овчаренко І.Ж. за № 5979 та зареєстрованого Яготинським бюро технічної інвентаризації 02.11.2001 року (а.с. 12-13), копії Свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 14), копії технічного паспорту на квартиру (а.с. 15-16), акта обстеження від 15.16.2021 (а.с. 17), вбачається, що квартира за [ADDRESS] , належить [PERSON] на праві власності. В цій квартирі зареєстрований її син - [PERSON] , який весною 2018 року, зібравши свої речі, покинув квартру матері та виїхав в невідомому напрямку. В зазначеній квартирі особистих речей відповідача немає, він не цікавиться квартирою та не сплачує комунальні послуги. Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. В силу ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для особистого проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і мають право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно роз`яснень, викладених Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності з приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач не цікавиться квартирою, не сплачує комунальні платежі, виїхав з квартири, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved