Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивачка з урахуванням уточнених позовних вимог від 28 серпня 2020 року звернулась до суду з позовом до відповідачів про скасування рішення Солонянської районної ради про звільнення з посади директора, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16\~березня 2018 року, її було поновлено на посаді директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський районний центр дитячої та юнацької творчості» з 21 серпня 2017 року. На виконання зазначеного рішення суду, рішенням Солонянської районної ради від 13 лютого 2019 року її було поновлено на посаді директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянського центру дитячої юнацької творчості» з 21 серпня 2017 року, але іншим рішенням від цієї ж дати її було звільнено з посади директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський центр дитячої юнацької творчості» 21\~серпня 2017 року зв`язку із закінченням терміну дії строкового договору відповідно до п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Вважає, що звільнення її з посади було здійснено з грубим порушенням норм трудового законодавства, оскільки будь-яких законних рішень, щодо її звільнення з посади директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський центр дитячої юнацької творчості» уповноваженою особою з 21 серпня 2017 року взагалі не приймалось, що дає підстави стверджувати про існування між Солонянською районною радою та нею безстрокових трудових відносин, які існували до повторного незаконного на її думку звільнення з посади 13 лютого 2019 року, а саме з 21 серпня 2017 року. Тому просила скасувати рішення Солонянської районної ради від 13\~лютого 2019 року про її звільнення та поновити її на посаді, також просила стягнути з відповідачів на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22 серпня 2017 року по 28 серпня 2020 року в розмірі 304536 грн. 28 коп., допустивши негайне виконання рішення в частинні поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримала в повному обсязі, прохала їх задовольнити з підстав викладених в позові. Представник позивачки [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав згідно позовної заяви, прохав їх задовольнити з підстав викладених в позові. Представник відповідача Відділу освіти Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволені позову до них, послався на доводи викладені у відзиву на уточнену позовну заяву. Згідно відзиву просили відмовити у задоволені вимог до них, оскільки вважають себе не належним відповідачем по справі, враховуючи, що [PERSON] на момент звільнення з посади директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський центр дитячої юнацької творчості» у трудових відносинах з відділом освіти не перебувала, строкового договору (контракту) з відділом не укладала. КПЗО «Солонянський центр дитячої юнацької творчості», який підпорядковується відділу освіти Солонянської райдержадміністрації, фінансується з районного (місцевого) бюджету, та відповідно до положень статті 22 Бюджетного кодексу України, обслуговується бухгалтерією відділу освіти Солонянської РДА, як головним розпорядником коштів (Т. 2 а.с. 39-41). Представник відповідача Солонянської районної ради, в судове засідання не з`явився про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, ухвалою суду від 09\~листопада 2020 року, причину неявки представника Солонянської районної ради визнано неповажною. Представником відповідача 29 вересня 2020 року надано відзив на уточнену позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнали, заперечували проти задоволення позовних вимог про скасування рішення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки відповідачем було прийнято законне та обґрунтоване рішення про звільнення позивачки з 21 серпня 2017 року, враховуючи, що [PERSON] , будучи звільненою з посади директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський центр дитячої юнацької творчості», розпорядження голови Солонянської районної ради від 21 серпня 2017 року «Про кадрові питання деяких комунальних закладів освіти, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ Солонянського району», фактично не працювала за трудовим договором у зв`язку із закінченням його строку 21 серпня 2017 року та оспорювала законність свого звільнення. На час вирішення судом трудового спору у справі №192/1257/17, а також на час виконання судового рішення строк дії трудового договору закінчився. Виконання Солонянською районною радою рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року по справі №192/1257/17, не може вважатись згодою власника на продовження трудових відносин з позивачем після закінчення строку дії трудового договору. Вважають, що доводи позивача про продовження дії строкового договору на невизначений строк є безпідставними, а відсутність волі власника на продовження дії строкового трудового договору втілена у рішенні районної ради від 13 лютого 2019 року № 345-25/VII. Солонянська районна рада не могла допустити продовження трудових відносин з [PERSON] на невизначений строк, оскільки дана посада не є постійною і могла займатись тільки на умовах строкового трудового договору. Що стосується вимоги позивачки про стягнення з Солонянської районної ради середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, вважають, що вказані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вони не є головним розпорядниками бюджетних коштів, і питанням нарахування та виплати заробітної плати позивачці не займались. Також вважають, що не зможуть поновити позивачку на посаді директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський центр дитячої юнацької творчості», оскільки комунальний позашкільний заклад освіти ліквідовано (Т. 2 а.с. 42-52). Третя особа [PERSON] , в судове засідання не з`явився про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, згідно поданої заяви просив проводити судовий розгляд у його відсутність. Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 6 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом встановлено, що рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року поновлено [PERSON] на посаді директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський районний центр дитячої та юнацької творчості» з 21 серпня 2017 року (Т. 1 а.с. 15-20). Дане рішення набрало законної сили 30 січня 2019 року. Вказаним рішенням суду встановлено обставини прийняття [PERSON] на вказану посаду відповідачем Солонянською районної радою, а також встановлено порушення при її звільненні з вказаної посади 21 серпня 2017 року. Також вказаним рішенням допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивачки на роботі. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином вказані обставини повторному доказуванню не підлягають. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2018 року відмовлено в задоволені клопотання Солонянської районної ради про зупинення рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року (Т. 1 а.с. 24). Рішенням Солонянської районної ради №346-25/VII від 13 лютого 2019 року на виконання рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року у справі №192/1257/17 поновлено [PERSON] на посаді директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський районний центр дитячої та юнацької творчості» з 21 серпня 2017 року (Т. 1 а.с. 25). Як вбачається з рішення Солонянської районної ради №347-25/VII від 13 лютого 2019 року [PERSON] звільнено з посади директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський районний центр дитячої та юнацької творчості» 21 серпня 2017 року ,у зв`язку з закінченням терміну дії строкового договору відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивачка була поновлена на роботі за рішенням суду з 21 серпня 2017 року, і дане рішення суду було виконано 13 лютого 2019 року, шляхом ухвалення рішення відповідачем Солонянською районної радою. Згідно до ст.\~19\~Конституції України, органи влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Стаття 51 КЗпП передбачає, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Статтею 235 КЗпП України передбачено, що рішення про\~поновлення на\~роботі незаконно\~звільненого або\~переведеного на\~іншу роботу\~працівника,\~прийняте органом,\~який розглядає\~трудовий спір,\~підлягає негайному\~виконанню. Таким чином, з врахуванням вказаного позивачка починаючи з 21\~серпня 2017 року продовжувала займати посаду директора комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський районний центр дитячої та юнацької творчості». Згідно ст. 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є зокрема закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Статтею 47 КЗпП передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Відповідно до ст. 116 КЗпП - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається із вказаних норм матеріального права, законодавець встановив ряд гарантій працівнику, яких повинен дотриматись роботодавець при його звільненні. Оскільки відповідач Солонянська районна рада звільнив свої рішенням 13 лютого 2019 року позивачку саме 21 серпня 2017 року, на думку суду вказаним, відповідач Солонянська районна рада, грубо порушила права позивачки викладені у вищезазначених нормах матеріального права, на вищезазначені гарантії, оскільки дата звільнення позивачки відрізнялась від дати прийняття рішення про її звільнення майже на півтора року, незважаючи на те, що позивачка судом була поновлена на роботі і вважалась такою, що працевлаштована у відповідача. Тому на думку суду у відповідача Солонянської районної ради не було підстав для звільнення позивачки 21 серпня 2017 року своїм рішенням від 13\~лютого 2019 року, у зв`язку з чим, у відповідність до ст. 235 КЗпП позивачка підлягає поновленню на посаді з дня звільнення, а саме з 21 серпня 2017 року. Суд не приймає доводи Солонянської районної ради, що оскільки відповідач оскаржував рішення суду в частині поновлення [PERSON] на посаді, тому він не міг поновити позивачку на посаді, і тому позивачка не є такою, що була працевлаштована у відповідача, оскільки вказані доводи суперечать нормам діючого законодавства, яке передбачає негайне поновлення незаконно звільненого працівника на посаді з незаконного звільнення, не зважаючи на оскарження самого рішення. Інші доводи Солонянської районної ради зводяться до незгоди з попереднім рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2018 року по справі №192/1257/17, і не можуть бути предметом дослідження в даній справі. Також суд не приймає доводи відповідача про неможливість поновлення позивачки на попередній посаді, уз в`язку з припиненням діяльності комунального позашкільного закладу освіти «Солонянський районний центр дитячої та юнацької творчості», оскільки відповідачем на підтвердження вказаного суду не надано жодного доказу. Статтею 235 КЗпП передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Як вбачається з довідки відповідача Відділу освіти Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 27 липня 2020 року (Т. 1 а.с. 244), розмір середньомісячної заробітної плати позивачки складає 9174 грн. 12 коп. Таким чином, суд вважає, вимоги позивачки про стягнення на її користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 22 серпня 2017 року по 28 серпня 2020 року в розмірі 304536 грн. 28 коп. є обґрунтованими. Враховуючи, те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що питанням нарахуванням та виплатою заробітку позивачки займався лише відповідач Відділ освіти Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, що не заперечував в судовому засіданні і представник відповідача, тому на думку суду саме з вказаного відповідача підлягає стягненню середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу позивачки. Суд не приймає доводи представника Відділу освіти Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, що оскільки вони не є роботодавцем позивачки, тому вони не належний відповідач за її вимогами про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки як встановлено в судовому засіданні, Солонянська районна рада не є розпорядником бюджетних коштів щодо виплати заробітної плати працівникам освіти і тому саме Відділ освіти Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області повинен відповідати за даними вимогами. Враховуючи викладене суд вважає, що вимоги позивачки про скасування рішення про її звільнення, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. У відповідність до положень ст. 430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивачки на посаді та стягнення на її користь середньомісячного заробітку за один місяць. На підставі викладеного, ст. ст. 19, 43, 92, 1291 Конституції України, ст.ст. 5, 36, 116, 235 КЗпП України, ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,

Outcome: approved