Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Позивачка у жовтні 2018 року звернулася у суд з позовом, уточнивши в подальшому позовні вимоги, в якому просить вселити її у будинок №1 по вул.Білозіра І. у смт.Рудне Залізничного району м.Львова та зобовязати відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні цим будинком. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2008 року і від спільного подружнього життя вони мають сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. До 2014 року вони проживали у м.Хмельницькому, а у 2014 році переїхали проживати до м.Львова, де стали жити у пятикімнатному будинку відповідачки [PERSON] разом з нею. У будинок вона з дітьми поселилася як член сімї власника будинку та за її згоди. 13.08.2014 року вона разом з сином була зареєстрована у цьому будинку, а у 2016 році після народження була зареєстрована і її донька [PERSON]. Відповідач [PERSON] у будинку не зареєстрований. При вселенні у будинок вони з [PERSON] не укладали будь-яких угод про порядок користування будинком, відповідно вони користувалися всіма приміщеннями, проживали разом та вели спільне господарство. Між тим, між нею і чоловіком відносини поступово стали погіршуватися, оскільки виявилося, що вони з свекрухою разом проживати не можуть. Саме [PERSON] доклала усіх можливих зусиль щоб у березні 2018 року разом з [PERSON] вигнати її з будинку, позбавити можливості бачитися з дітьми і до сих пір не впускають її до будинку, де вона зареєстрована та зареєстровані і проживають її діти. З даного приводу вона зверталася із відповідною заявою в Залізничний ВП, де їй було розяснено, що для захисту своїх прав та інтересів їй необхідно звернутися до суду. Позасудовим порядком вирішити спір неможливо, оскільки головною метою відповідачів є позбавлення її житла та дітей під явно надуманим приводом. За наведеного, просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, надали пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та додатково пояснили, що позивачка з чоловіком [PERSON] та двома малолітніми дітьми проживали разом з свекрухою [PERSON] в будинку №1 по вул.Білозіра І. у смт.Рудне м.Львова. Даний будинок належить на праві приватної власності [PERSON] В останні роки спільного проживання між позивачкою та її свекрухою стали виникали сварки на побутовому рівні. 7 березня 2018 року між ними виникла чергова сварка, після якої позивачці довелося поїхати до своїх батьків у м.Хмельницький, при цьому чоловік заборонив їй взяти з собою доньку. В подальшому, в телефонній розмові [PERSON] сказав позивачці щоб вона не поверталася до нього та дітей. Однак, 13 травня 2018 року позивачка приїхала до своїх дітей у м.Львів, проте відповідачі не впустили її у будинок і не дозволили забрати дітей, у звязку з чим позивачка викликала поліцію. З того часу відповідачі чинять позивачці перешкоди у користуванні будинком і не впускають її в такий. Рішенням органу опіки та піклування встановлено позивачці дні побачень з дітьми. У визначені дні побачень позивачка приїжджає з м.Хмельницький до м.Львова, де проводить час з дітьми за межами будинковолодіння відповідачки [PERSON] Згодом органом опіки та піклування визначено місце проживання дітей з позивачкою за адресою: м.Хмельницький, вул.Курчатова, 1б/104, однак відповідачі не віддають позивачці дітей, чому вона звернулася з відповідним позовом до суду. При цьому вже двічі син позивачки свої канікули проводив з матірю у м.Хмельницькому. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 14 березня 2019 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Не зважаючи на розірвання шлюбу, позивачка бажає проживати у спірному будинку разом з своїми дітьми, при цьому вона має право користуватися таким. Просять позов задовольнити. Відповідачі та представник відповідачки [PERSON] позову не визнали, надали пояснення аналогічно наведеним у відзиві на позовну заяву та додатково пояснили, що [PERSON] продала свій будинок у м.Києві та у червні 2014 року придбала будинок №1 по вул.Білозіра І. у смт.Рудне м.Львова. У придбаному будинку стали проживати [PERSON] разом з сином [PERSON], невісткою [PERSON] та онуком [PERSON], при цьому [PERSON] та її син [PERSON] вселилися та були зареєстровані у будинку за згодою [PERSON] Деякий час у будинку все було добре, всі вони були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки. Проте після після народження [PERSON] другої дитини у 2016 році між останньою і [PERSON] стали виникати суперечності і сварки на побутовому рівні, під час яких [PERSON] агресивно поводилася, висловлювалася нецензурними словами. Причиною такої поведінки [PERSON] було її психічне захворювання. Так, 7 березня 2018 року між ними виникла чергова сварка, після якої [PERSON] відвіз [PERSON] до Львівської обласної психіатричної лікарні, проте в цей день [PERSON] відмовилася від стаціонарного лікування та вирішила поїхати до своїх батьків у м.Хмельницький, де пообіцяла відповідачам пройти відповідний курс лікування. Ствердили, що позивачка 7 березня 2018 року добровільно залишила спірний будинок і ніхто її з такого не виганяв. Дізнавшись, що позивачка не пройшла відповідного лікування, [PERSON] в телефонній розмові сказав їй щоб вона не поверталася до нього і дітей поки не вилікується. 13 травня 2018 року позивачка разом з батьком приїхала до м.Львова з наміром забрати дітей до м.Хмельницький, однак відповідачі, переживаючи за безпеку дітей, не впустили її в будинок. В подальшому позивачка у визначені органом опіки та піклування дні побачень приїжджала до м.Львова, де зустрічалася з дітьми в присутності [PERSON] за межами будинковолодіння [PERSON] Окрім цього, позивачка вже двічі забирала сина під час канікул на декілька днів до себе у м.Хмельницький, де вона має власну квартиру. Судовим рішенням розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Між тим, спільне проживання відповідачів та позивачки в спірному будинку є неможливим. Вселення [PERSON] до будинку буде порушено законні права та інтереси [PERSON], як власника будинку. Вважають, що відсутні правові підстави для вселення позивачки у спірний будинок. Просять в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Згідно ст. ст.\~15,\~16 ЦК України,\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20\~вересня 2008\~року до 14\~березня 2019\~року і\~від спільного\~подружнього життя\~мають двох\~дітей:\~[PERSON],\~[INFO]\~та [PERSON],\~[INFO]. До 2014 року [PERSON] з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] проживали у м.Хмельницький. Також встановлено, що відповідачка [PERSON], яка є матірю відповідача [PERSON], згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 березня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], придбала будинок №1 по вул.Білозіра І. у смт.Рудне м.Львова, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності /а.с.27/. У 2014 році [PERSON] разом з сином [PERSON], невісткою [PERSON] та онуком [PERSON],\~[INFO], вселилися у вказаний будинок, при цьому будь-які угоди щодо порядку користування цим будинком між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не укладалися. 7\~вересня 2016\~року у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON], яка також стала проживати у спірному будинку. Згідно довідки виконавчого комітету Рудненської селищної ради Залізничного району Львівської області від 20 серпня 2018 року, у будинку №1 по вул.Білозіра І. у смт.Рудне Залізничного району м.Львова зареєстровано четверо осіб: голова домогосподарства [PERSON], її невістка [PERSON] та онуки [PERSON]\~і [PERSON] Згідно цієї довідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані 13 серпня 2014 року, а [PERSON] 3 жовтня 2016 року. З пояснень сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та матеріалів справи встановлено, що позивачка разом з сином та чоловіком вселилася у спірний будинок як члени сімї власника будинку і за згодою власника будинку. Спочатку сторони проживали у будинку спокійно, дружно. Вони були повязані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки. Після народження позивачкою другої дитини у 2016 році між [PERSON] та [PERSON] стали виникати суперечності і сварки на побутовому рівні. Чергова сварка між ними виникла 7 березня 2018 року, після якої [PERSON], залишивши двох малолітніх дітей з чоловіком та свекрухою, поїхала у м.Хмельницький до своїх батьків. За деякий час в телефонному режимі [PERSON] сказав позивачці щоб вона не поверталася до нього з дітьми. 13 травня 2018 року позивачка разом з батьком приїхала до м.Львова, однак відповідачі її не впустили у спірний будинок та відмовилися віддати дітей, у звязку з чим [PERSON] викликала наряд поліції. З того часу відповідачі не впускають позивачку у будинок, в якому проживають її малолітні діти. Від так, [PERSON] змушена проживати окремо від дітей у квартирі по вул.Курчатова,1Б/104 у м.Хмельницькому, ѕ частини якої належить їй на праві власності. З приводу вказаних вище дій [PERSON] та [PERSON] у період травень-серпень 2018 року позивачка зверталася в Залізничний ВП ГУНП У Львівській області з відповідними заявами, на які отримала відповіді, що із [PERSON] проведено профілактичну бесіду щодо недопущення вчинення ним протиправної поведінки у майбутньому та рекомендовано їй для захисту своїх законних прав та інтересів звернутися до суду /а.с.11,12/. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 18.06.2018 року №336 встановлено [PERSON] днями побачень з малолітнім дітьми: [PERSON] і [PERSON], котрі проживають з батьком [PERSON] за адресою: м.Львів, смт.Рудне, вул.Білозіра, 1: 1 та 3 суботу, 2 та 4 неділю місяця з 15.00 год. до 18.00 год. Побачення дітей з матірю повинні відбуватися в присутності батька. Згідно висновку\~Органу опіки\~та піклування\~Залізничної районної\~адміністрації Львівської\~міської ради\~від 14.11.2018\~року про\~визначення місця\~проживання малолітніх\~дітей [PERSON],\~[INFO],\~та \~[PERSON], [INFO],\~орган опіки\~та піклування\~вважає доцільним\~визначити місця\~проживання малолітніх\~дітей [PERSON],\~[INFO],\~та \~[PERSON],\~[INFO]\~разом з\~матірю [PERSON]\~ за адресою: м.Хмельницький, вул.Курчатова, 1Б/104. Між тим, [PERSON] не виконує рішення Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради та не віддає малолітніх дітей позивачці, обґрунтовуючи це тим, що остання страждає психічним захворюванням, а тому вважає, що дітям буде безпечніше проживати з ним і його матірю. На даний час Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області розглядається справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей з матірю. Відповідно до частини другої\~статті 405\~Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України)\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 Житлового кодексу Української РСР\~(далі -\~ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з частиною першою\~статті 156 ЖК Української РСР\~члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК України\~до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, що знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Разом з цим згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном. Виходячи з порівняльного характеру статей 383,391, 405 ЦК України та статей 64,150,156 ЖК України, слід дійти висновку, що положення статей 381,391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у томи числі й тих, які не є і не були членами його сімї, а положення ст.405 ЦК України, статей 64,150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника житлового приміщення та членів його сімї. Судом беззаперечно встановлено, що [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] вселилася безстроково у спірний будинок зі згоди власника будинку свекрухи [PERSON], як член її сімї, в якому постійно проживала разом з чоловіком [PERSON], малолітніми дітьми та свекрухою [PERSON] до 8 березня 2018 року, при цьому вони були повязані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права і обовязки, однак з травня 2018 року відповідачі чинять позивачці перешкоди у користуванні цим будинком, не впускаючи її в будинок, в якому проживають її двоє малолітніх дітей. Суд зазначає, що позивачка у встановленому законом порядку не була визнана такою, що втратила право користування житловим будинком по вул.[PERSON], 1 у смт.Рудне Залізничного району м.Львова. Покликання відповідачів, як на підставу для відмову в задоволенні позову на те, що позивачки вже не є членом сімї власника будинку, не заслуговують на увагу, оскільки положення ст.405 ЦК України та ст.156 ЖК України також регулюють взаємовідносини власника житлового приміщення та осіб, які в подальшому перестали бути членами його сім'ї. Суд критично оцінює покликання відповідачів, що позивачка страждає психічним захворюванням і її вселення у будинок може становити небезпеку для дітей, оскільки суду не надано належних доказів на підтвердження цього і таке спростовується висновком Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 14.11.2018 року, в якому зазначено, що відповідно до довідки Обласного психоневрологічного диспансеру від 26.06.2018 року стан здоровя [PERSON] знаходиться в стані стійкої ремісії та не потребує прийому підтримуючої терапії. Між тим, позивачка вже двічі у 2019 році забирала сина під час канікул на декілька днів до себе у м.Хмельницький, що свідчить про те, [PERSON] довіряє їй дитину. За наведеного вище, а також враховуючи наявність факту проживання [PERSON] разом з власником житлового будинку [PERSON] та її сином [PERSON] однією сімєю та спільного користування будинком №1 по вул.[PERSON] у смт.Рудне Залізничного району м.Львова, суд вважає, що позивачка в силу ст.156 ЖК України, ст. 405 ЦК України має право на користування цим будинком, в якому постійно проживають її двоє малолітніх дітей, однак в цьому їй відповідачами чиняться перешкоди, а тому приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити та вселити [PERSON] у будинок №1 по вул.Білозіра І. у смт.Рудне Залізничного району м.Львова, зобовязавши [PERSON] та [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні цим будинком. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню по 736,50 коп. судового збору з кожного. На підставі ст.ст.12, 89, 141, 264, 265 ЦПК України, суд

Outcome: approved