Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 09.07.2013 року її було звільнено із займаної посади оператора пральних машин на підставі п.2 ст.36 КЗпП України по закінченню строку трудового договору. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки першопочатково вона приймалась на роботу на умовах безстрокового трудового договору, але 26.03.2013 року за її заявою вона переведена на іншу роботу - оператора пральних машин на строк відпустки по догляду за дитиною гр.[PERSON], яка виконувала вказану роботу на умовах безстрокового трудового договору. Також вважає, що маючи статус особи яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, користується перевагами при звільненні з роботи. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позові, просили їх задовольнити. Окрім того пояснила суду, що трудову книжку Вона не отримала, однак неодноразово отримувала письмові повідомлення від моторовагонного депо Христинівка, що її необхідно з»явитися у відділ кадрів для отримання трудової книжки . Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, подав до суду письмове заперечення в якому просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю та наполягав на застосуванні строків давності для звернення до суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Статтею 23 КЗпП України унормовано, що трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною). Відповідно до ст.32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором. Відповідно до п.2 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Дослідженням фактичних даних, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, встановлено, що 04.04.2012 року №РПЧК-05/57 «Про прийняття на роботу» позивачка прийнята на роботу прибиральником виробничих приміщень відокремленого структурного підрозділу моторовагонного депо ст. Христинівка ДП «Одеська залізниця». 26.03.2013 наказом №47/ос, що виданий начальником моторвагонного депо ст. Христинівка на підставі її заяви від 26.03.2013, вона переведена на роботу оператора пральних машин 2 розряду на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку [PERSON], яка виконувала вказану роботу на умовах безстрокового трудового договору. Тобто, умови праці позивачки змінились і трудовий договір, як угода на підставі якої вона мала трудові відносини з відповідачем, за її згодою переукладено на визначений строк. 10.06.2013 року працівник [PERSON], роботу якої на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку виконувала [PERSON], подала начальнику РПЧ-6 заяву про намір перервати відпустку по догляду за дитиною та приступити до роботи з 10.07.2013, про що 11.06.2013 [PERSON] повідомлено ( протокол оперативної наради від 11.06.2013 №РПЧ-07/74 з її підписом). 09.07.2013 [PERSON] звільнена з займаної посади на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України по закінченню строку трудового договору (наказ начальника РПЧ-6 від 09.07.2013 №136/ос). Трудову книжку в день звільнення не отримала, з наказом не ознайомилась в зв'язку з відмовою, про що складений відповідний акт. Своє звільнення позивач оскаржувала до різних інстанцій: 23.09.2013 [PERSON] звернулась зі скаргою до Державної адміністрації залізничного транспорту України. Створена адміністрацією комісія по розгляду звернення порушень законодавства про працю не виявила, про що склала акт від 07.10.2013 року. Про результати розгляду скарги позивач повідомлена листом від 10.10.2013 року. 08.10.2013 Територіальною державною інспекцією з питань праці у Черкаській області проведено перевірку у моторвагонному депо Христинівка щодо додержання законодавства про працю при звільненні позивачки та інших працівників. За даними перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вбачається, що порушень законодавства при звільненні [PERSON] та інших працівників не виявлено. За загальним правилом індивідуальні трудові спори вирішуються судами безпосередньо або після їх попереднього розгляду комісією по трудових спорах (КТС). У будь-якому разі, безпосередньо в судах розглядаються заяви звільнених працівників про поновлення на роботі незалежно від підстави припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причин звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи. Передбачений ст.233 КЗпП місячний строк для звернення з позовом до суду поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Позивач, у своїй позовній заяві зазначає, що причини пропуску нею строку звернення до суду є поважними, оскільки вона зверталась до адвокатів, які не допомагали їй, зверталась до Державної адміністрації залізничного транспорту України, до територіальної Державної інспекції з питань праці в Черкаській області, та ін., внаслідок чого пропустила місячний строк для звернення з позовом до суду. Проте, вказані позивачем причини пропуску строку суд вважає неповажними, оскільки вони є суб'єктивними і не доводять, що існували об'єктивні причини, які перешкоджали [PERSON] у місячний строк звернутись з позовом про поновлення на роботі до суду. Також суд вважає, що доводи позивача про існуючі переваги при звільненні з роботи не ґрунтуються на нормах діючого законодавства про працю, оскільки при звільненні працівників, що працюють на умовах трудового договору, укладеного на визначений строк, жодна категорія осіб перевагами не користується. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з позивача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 229,40 грн. На підставі ст.21, 23, 24,32, 36, 233, 234, 236 КЗпП України,

Outcome: approved