Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивачка просить суд, розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне проживання виявилося неможливим через складні взаємини, що призвели до взаємного відчуження втрати поваги до чоловіка та не бажання перебувати із ним в шлюбі та зберігати сім'ю. Також, позивачка зазначила, що з травня 2013 року вона з відповідачем не проживає, спільне господарство не веде та не підтримує стосунків. З часу звернення із позовом до суду, порозуміння із відповідачем не досягнуто, з зазначених підстав заперечувала проти надання строку на примирення зазначивши, що примирення є неможливим. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнав зазначивши, що є можливість досягти примирення та зберегти сім'ю, але стоку з 25 листопада 2013 року по 30 січня 2014 року недостатньо для примирення і потрібен більш тривалий час. Крім того, зазначив, що розірвання шлюбу негативно вплине на розвиток неповнолітньої дитини, яку вони мають від шлюбу. Ухвалою суду, за наслідками розгляду клопотання представника відповідача щодо надання подружжю строку на примирення було відмовлено. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 2010 року, прізвище дружини, після реєстрації шлюбу - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] [INFO]. Також встановлено, що подружжя фактично припинили шлюбні відносини з травня 2013 року та з цього часу проживають окремо, спільне господарство не ведуть, стосунків не підтримують. Крім того, встановлено, що з часу надходження справи до суду - 25.11.2013 року по день ухвалення рішення 30.01.2014 року тобто протягом двох місяців, подружжя примирення не досягло та [PERSON], категорично заперечує проти надання строку на примирення, посилаючись на те, що його не досягнуто ще з травня 2013 року. Малолітня [PERSON], після фактичного припинення шлюбних відносин між її батьками, проживає з матір'ю. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Враховуючи те, що подружжя з травня 2013 року подружні відносини не підтримують, разом не проживають, спільно господарство не ведуть, та з листопада 2013 року по січень 2013 року не досягли примирення, суд вважає, що надання строку на примирення судом, суперечитиме моральним засадам суспільства та інтересам [PERSON], а також є порушенням вимог ст. 24 СК України. Посилання представника відповідача на те, що розірвання шлюбу негативно вплине на розвиток дитини, суд до уваги не приймає, оскільки, з урахуванням віку дитини, вона ще не усвідомлює факту розірвання шлюбу між її батьками. Крім того, суд звертає увагу відповідача на те, що він, як батько дитини, внаслідок розірвання шлюбу, не позбавлений права на участь у вихованні та спілкуванні із дитиною та має обов'язок щодо її утримання, при належному виконанні батьком своїх батьківських прав та обов'язків негативного впливу на розвиток дитини не відбудеться. На підставі ст.ст. 24, 110-112 СК України,

Outcome: approved