Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач ПАТ «Банк Форвард» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № 96191097 від 25.06.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4644,70 гривень, строк погашення до 28.06.2012 року, початкова відсоткова ставка за користування кредитними коштами 0,01 % річних. Позивач зобов'язання за договором виконав та надав кошти у розмірі визначеному договором, проте відповідачка у порушення ст.526, 527, 530, 1054 ЦК України зобов'язань не виконала, що стало підставою для звернення до суду. Позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 15 646,56 гривень за кредитним договором №96191097 від 25.06.2011 року, яка складається з наступного: 12 511,96 гривень - заборгованість за кредитом; 2576,10 гривень - заборгованість за простроченим боргом; 558,50 гривень - заборгованість за процентами. Також позивач просить стягнути судові витрати у розмірі 1378,00 гривень. Представник позивача Секрет О.Г. в своїй заяві просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] подала заяву, в якій вказала про не визнання позову в повному обсязі, просила розглянути справу у її відсутність, на підтвердження сплати кредиту подала відповідні квитанції, а тому в задоволенні позову просила відмовити. Встановлено, що 25.06.2011 року ПАТ «Банк Руский Стандарт» правонаступником якого є ПАТ «Банк Форвард» та [PERSON] уклали кредитний договір №96191097. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит у сумі 4644,70 гривень строком до 28.06.2012 року з початковою відсотковою ставкою за користування кредитними коштами 0,01% річних (а.с.4-10). З розрахунку наданого позивачем вбачається, що станом на 22.08.2016 року за відповідачкою рахується заборгованість у сумі 15 646,56 гривень, яка складається з наступного: 12 511,96 гривень - заборгованість за кредитом; 2576,10 гривень - заборгованість за простроченим боргом; 558,50 гривень - заборгованість за процентами (а.с.11-13). З наданих відповідачем квитанцій вбачається, що остання здійснювала операції щодо погашення кредиту з червня 2012 року по березень 2015 року, проте у розрахунку наданого відповідачем ця інформація жодним чином не відображена. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються вимогами ст.509, 525, 526, 527, 1050, 1054 ЦК України. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов'язання або од\-ностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Коде\-ксу. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed