Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просить стягувати на її користь аліменти на її утримання як дружини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною - [PERSON], [INFO] трьох років; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти за минулий час, тобто з 01.07.2015 р. до 31.05.2016 р. у розмірі 27500 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 31.05.2014 р. вона уклала шлюб із відповідачем [PERSON] У шлюбі народився син [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Вони з відповідачем разом не проживають з липня 2015 року. З цього часу відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання та на утримання дитини. Вона не має можливості працювати, оскільки доглядає за малолітньою дитиною. Відповідач працездатний, а тому має можливість працювати на утримувати її до досягнення дитиною трирічного віку. У зв'язку із наведеним, просить суд позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним, просить суд позов задовольнити. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи через оголошення у пресі, в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2,4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено: сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.05.2014 року, у якому мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] /а.с.4,5/. Малолітній син проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] без реєстрації /а.с.14/. З пояснень позивачки, відповідач з липня 2015 року не надає їй коштів на її утримання. Оскільки відповідач не надає матеріального утримання на дружину добровільно, то це слід робити у судовому порядку, як цього вимагає позивач. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що належних та допустимих доказів того, що відповідач офіційно не працює, позивачкою суду не надано, суд вважає, що стягнення аліментів з відповідача на утримання дружини з якою проживає дитина до трьохрічного віку у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, відповідатиме інтересам сторін. Щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина за минулий час, а саме з 01.07.2015 р. до 31.05.2016 р., суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Оскільки позивачка ні в позові, ні у судовому засіданні не надала викладу обставин, якими обґрунтовує цю позовну вимогу, а також не надала належних та допустимих доказів того, що вона вживала будь-яких заходів щодо одержання з відповідача аліментів на своє утримання, однак не змогла їх одержати у зв'язку із ухиленням від їх сплати, у цій позовній вимозі слід відмовити. Крім стягнення аліментів, з відповідача слід стягнути відповідний розмір судового збору.

Outcome: partial