overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що являється власником будинку [ADDRESS] . В будинку зареєстроване місце проживання відповідача, однак з 2003 року він в будинку не проживає. Просила усунути перешкоди у користуванні житловим будинком [ADDRESS] шляхом визнання відповідача таким, який втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. Позивачка в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу без її участі, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, клопотань до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка являється власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку, інформацією з Державного реєстру речових прав (а.с.7-10). В будинку зареєстроване місце проживання відповідача, що підтверджується довідкою Бучанської міської ради (а.с.13), однак з 2003 року він в будинку не проживає, що підтверджується копіями актів обстеження житлових умов (а.с.11-12). Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 3 зазначеної статті передбачені випадки збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, яка втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене та оскільки відповідач відсутній, не користується і не проживає у будинку [ADDRESS] , то суд вважає за необхідне визнати його таким, який втратив право користування вказаним будинком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що являється власницею домоволодіння [ADDRESS] . В будинку за вказаною адресою зареєстроване місце проживання відповідачки [PERSON] , яка з 2017 року за місцем реєстрації не проживає. Тому просила визнати відповідачку такою, яка втратила право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням [ADDRESS] . Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, викладене підтвердила. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, відзив на позов не подала, клопотань до суду не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення позивачки, свідків [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили, що з 2017 року відповідачка за місцем реєстрації не проживає, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка являється власницею домоволодіння [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок (а.с.4). Відповідачка [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, але з 2017 року за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується копією будинкової книги, довідкою Здвижівської сільської ради №652 від 11 грудня 2019 року та актом депутата Здвижівської сільської ради від 11 грудня 2019 року (а.с.10-13, 14, 5). Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 3 зазначеної статті передбачені випадки збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, яка втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене та оскільки відповідачка відсутня, не користується і не проживає у будинку [ADDRESS] з 2017 року, то суд вважає за необхідне визнати її такою, яка втратила право користування вказаним житловим приміщенням. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки в дохід бюджету необхідно стягнути судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що являється власницею житлового будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] . З 05 вересня 2005 року за вказаною адресою зареєстрована відповідачка [PERSON] , яка проживала з її батьком [PERSON] без реєстрації шлюбу. [INFO] [PERSON] помер, тому відповідачка протягом нетривалого часу пожила у будинку і в травні 2018 року виїхала з села. Оскільки відповідачка в будинку не проживає, не має за місцем реєстрації особистих речей просила визнати її такою, яка втратила право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, відповідно до заяви просила розглянути справу без її участі, позов підтримала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, відзив на позов не подала, клопотань до суду не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка являється власницею житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за заповітом, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7, 8). У вказаному будинку зареєстрована відповідачка [PERSON] , але з травня 2018 року за вказаною адресою не проживає, що підтверджується копією будинкової книги та акту обстеження житлово-побутових умов депутата Загальцівської сільської ради від 18 грудня 2019 року (а.с.11-17, 9). Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 3 зазначеної статті передбачені випадки збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, яка втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене та оскільки відповідачка відсутня, не користується і не проживає у будинку [ADDRESS] , то суд вважає за необхідне визнати її такою, яка втратила право користування вказаним будинком. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути 840,80 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що являється власницею приватного житлового будинку по [ADDRESS] . В будинку за вказаною адресою зареєстроване місце проживання її колишнього чоловіка [PERSON] , який задовго до подачі позовної заяви про розірвання шлюбу (13.07.2017) перестав користуватися вказаним житловим приміщенням та не користується по даний час. Наразі його місце проживання/перебування їй невідоме. Тому просила визнати відповідача таким, який втратив право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням по [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, відповідно до заяви просила розглянути справу без її участі, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, клопотань до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка являється власницею житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , що підтверджується копіями: договору купівлі-продажу житлового будинку, витягу з Державного реєстру правочинів, свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6-10). Відповідач, колишній чоловік позивачки [PERSON] , шлюб з яким розірвано 15 вересня 2017 року, зареєстрований за вказаною адресою, але за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується копіями: свідоцтва про шлюб, рішення суду про розірвання шлюбу від 15 вересня 2017 року, будинкової книги, акту депутата, довідки (а.с.4-5, 11- 15). Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 3 зазначеної статті передбачені випадки збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, яка втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене та оскільки відповідач відсутній, не користується і не проживає у будинку [ADDRESS] , то суд вважає за необхідне визнати його таким, який втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом мотивуючи тим, що вона та відповідач з 12.02.10 по 17.12.13 перебували в зареєстрованому шлюбі і під час шлюбу придбали житловий будинок в [ADDRESS], що доводиться договорами купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок від 13.03.13, відповідно яких власником будинку визначений відповідач. Так як вказаний будинок сторони придбали під час шлюбу, просить суд визнати вказаний будинок спільною сумісною власністю подружжя та визнати за позивачкою право власності на ? частину даного житлового будинку та земельних ділянок площами 0,25 га та 0,1285 га. В судове засідання позивачка та її представник, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце слухання справи, не з»явилися, натомість представник подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просить заслухати справу за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, до суду не з»явився, подав до суду заяву, в якій позов визнав та просить заслухати справу за його відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Так як позивач позов підтримує, а відповідач позов визнав, суд ухвалив у відповідності до ст.174 ЦПК України постановити рішення без подальшого слухання справи. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно ч.1 ст.60 СМ України та ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Тому суд вважає, що є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 01 липня 1996 року уклала шлюб із [PERSON], який був зареєстрований у виконавчому комітеті Тернавської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 16. Від шлюбу мають повнолітнього сина. Через несумісність характерів, за час шлюбу в їх сімї мали місце сварки та скандали, внаслідок чого вони припинили спільне проживання. Зважаючи на те, що їх шлюб існує формально, позивачка просила його розірвати. Позивачка в судове засідання не зявилася, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] будучі належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не зявився без поважних причин, відзив на позов не надав, в звязку з чим, суд в силу ст. 280 ЦПК України, з урахуванням заяви позивачки, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-МИ № 148445 вбачається, що [PERSON] та [PERSON], тобто сторони, 01 липня 1996 року уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Тернавської сільської ради, Герцаївського району, Чернівецької області, актовий запис № 16 (а.с.04). Судом встановлено, що сторони подружніх стосунків не підтримують й спільне господарство як подружжям не ведеться. Статтею 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що шлюб між сторонами існує формально без будь-яких на то ознак сім'ї, то суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї суперечать їх інтересам, у звязку із чим їх шлюб підлягає розірванню. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати. На підставі ст.ст. 56, 105, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 03 серпня 1985 року уклала шлюб із [PERSON], який був зареєстрований виконкомом Кривської сільської ради Хустського району Закарпатської області, актовий запис № 06. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, систематичних сварок, що виникали на побутовому ґрунті з різного роду причин. На даний час подружні відносини між ними припинені та проживають окремо. Збереження шлюбу вважає недоречним і відновлювати подружні стосунки із відповідачем не бажає, оскільки це суперечить їх інтересам, а тому просила розірвати шлюб з відповідачем. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, посилаючись у своєму поясненні на обставини викладені у позовній заяві. З відповідачем не спілкується останні десять років, про нього в неї відсутні будь-які відомості. Просила задовольнити її вимоги, так як бажає утворити нову сімю. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в т.ч. через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не з'явився без поважних причин, відзив на позов не надав, в звязку з чим, суд в силу ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки позивачки, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивачки та дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Зі свідоцтва про шлюб серії І-ФМ № 456050 вбачається, що [PERSON] та [PERSON], тобто сторони, 03 серпня 1985 року уклали шлюб який зареєстрували у виконкомі Кривської сільської ради Хустського району Закарпатської області, актовий запис № 06 (а.с.4). Судом встановлено, що сторони подружніх стосунків не підтримують й спільне господарство як подружжям не ведеться. Статтею 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що шлюб між сторонами існує формально без будь-яких на то ознак сім'ї, то суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї суперечать їх інтересам, у звязку із чим їх шлюб підлягає розірванню. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати. На підставі ст.ст. 56, 105, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 05 грудня 1996 року уклала шлюб із [PERSON], який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Герцаївського районного управління юстиції в Чернівецькій області, актовий запис № 19. За час шлюбу в їх сімї мали місце сварки та непорозуміння які здебільшого виникали через різні погляди на сімейне життя. Постійні сварки в сімї призвели до того, що вони втратили почуття поваги та любові один до одного. Відновлювати подружні стосунки із відповідачем не бажає. Вважає подальше спільне проживання сторін неможливим та таким, що суперечить їх інтересам, у звязку із чим просила розірвати їх шлюб. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримала вимоги позивачки, які просила задовольнити. Вважає, що шлюб між сторонами існує формально, а сама позивачка на примирення із відповідачем не згодна. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився без поважних причин, відзив на позов не надав, в звязку з чим, суд в силу ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки представника позивачки, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивачки та дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Зі свідоцтва про шлюб серії І-МИ № 101457 вбачається, що [PERSON] та [PERSON], тобто сторони, 05 грудня 1996 року уклали шлюб який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Герцаївського районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис № 19 (а.с.5). Судом встановлено, що сторони подружніх стосунків не підтримують й спільне господарство як подружжям не ведеться. Статтею 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на те, що шлюб між сторонами існує формально без будь-яких на то ознак сім'ї, то суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї суперечать їх інтересам, у звязку із чим їх шлюб підлягає розірванню. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати. На підставі ст.ст. 56, 105, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 05 червня 2008 року уклала шлюб із [PERSON], який був зареєстрований міською державною адміністрацією міста Прілеп, Республіка Македонія, актовий запис № 176. Від спільного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Через несумісність характерів, за час шлюбу в їх сімї мали місце сварки та скандали, внаслідок чого вони припинили спільне проживання. Збереження шлюбу вважає недоречним і відновлювати подружні стосунки із відповідачем не бажає, оскільки це суперечить їх інтересам та інтересам дітей. З огляду на те, що їх шлюб існує формально, просила його розірвати. Під час підготовчого судового засідання позивачка позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Також додала, що відносини із відповідачем не підтримує, так як останній проживає в [INFO]. Спільного господарства не ведуть. Відповідач [PERSON] позов визнав та проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах підготовчого судового розгляду, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторонами визнається, що 05 червня 2008 року вони уклали шлюб зареєструвавши його у міській державній адміністрації міста Прілеп, Республіка Македонія, актовий запис № 176, (а.с.5-7). Від шлюбу у сторін народилися двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8-9). Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. За наведених обставин, зважаючи на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти його розірвання, суд приходить до висновку про ухвалення рішення за результатами підготовчого засідання. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати. На підставі ст.ст. 56, 105, 112 СК України,

Outcome: approved