Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування м. Черкаси звернувся в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом (в подальшому уточнений) до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], яка народилася [INFO]. Крім того, з 21.01.2004 батько із донькою не зустрічається та не спілкується, не цікавиться її життям, здоров'ям, духовним та моральним розвитком, не опікується нею, не утримує доньку матеріально. За інформацією адміністрації Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ № 19, яку відвідує неповнолітня [PERSON], [PERSON] батьківські збори не відвідував, з вчителями не спілкувався, не цікавився успіхами доньки в школі. Родичі родини вказали, що батько тривалий час з донькою стосунків не підтримує, свідомо уникає спілкування. Неповнолітня [PERSON] вважає, що між нею та батьком відсутні родинні зв'язки, вона не вважає його за батька. В [INFO] року мати [PERSON] померла. Після смерті матері, батько не виявив бажання забрати доньку на виховання в свою родину, натомість, 06.02.2018 громадянин [PERSON] написав заяву про те, що погоджується на позбавлення його батьківських прав та просить справу розглядати у його відсутність. Дана заява посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] В позовній заяві також вказано, що протягом тривалого часу [PERSON] діє всупереч інтересам доньки, тим самим, позбавив її права на належне батьківське виховання та утримання. Частиною п'ятою ст. 167 СК України визначено, що у випадку неможливості передачі дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав іншим родичам, дитина передається на опікування органу опіки та піклування м. Черкаси. Після ухвалення судом рішення по даній справі, орган опіки та піклування м. Черкаси буде вирішувати питання щодо визначення форм виховання неповнолітньої [PERSON], яка народилася [INFO], шляхом передачі під опіку тітці [PERSON], в родині якої неповнолітня на даний час проживає. Таким чином, позивач просить суд, - позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] щодо неповнолітньої [PERSON], яка народилася [INFO]; стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь неповнолітньої [PERSON], яка народилася [INFO], на її утримання, на особовий рахунок дитини у відділені Державного ощадного банку України, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до повноліття; неповнолітню [PERSON], яка народилася [INFO], передати органу опіки та піклування м. Черкаси для подальшого влаштування під опіку. Ухвалою суду від 04.05.2018 у даній справі відкрито провадження та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Яковлєв А.О. уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Відзив на позовну заяву не надав. Заслухавши пояснення представника позивача та пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об'єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків: в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження (серія [NUMBER] від 09.07.2002). З даних свідоцтва про розірвання шлюбу (серія [NUMBER] від 21.01.2004) вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 39. Крім того, встановлено, що [PERSON], тобто, мати [PERSON], померла [INFO], про що 03.02.2018 Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області складено відповідний актовий запис № 362 (Свідоцтво про смерть серії [NUMBER]). Також, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] навчається в Черкаській загальноосвітній школі І-ІІІ № 19, проте, її батько - [PERSON] батьківські збори не відвідує, з вчителями не спілкується, не цікавиться успіхами доньки в школі. Батько тривалий час з донькою стосунків не підтримує, свідомо уникає спілкування. Відповідно до висновку від 22.03.2018 №190/30-03-03 виконавчого комітету Черкаської міської ради, як органу опіки та піклування, - є доцільним позбавити батьківських прав гр. [PERSON] щодо неповнолітньої [PERSON], яка народилася [INFO]. На час розгляду справи, даний висновок батьком [PERSON] не оскаржувався. Згідно заяви [PERSON] від 06.02.2018, підпис якого посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською A.A. (зареєстровано в реєстрі за № 244) вбачається, що він погоджується з позовними вимогами щодо позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки - [PERSON], яка народилася [INFO]. Дані обставини підтвердив в судовому засіданні й сам відповідач. Як зазначено в Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має права на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991): «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 Цивільного кодексу України та Сімейним Кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За положеннями ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 2 ст.155 СК України). Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років(ст. 165 СК України). Статтею 164 СК України передбачені підстави позбавлення батьківських прав, в т.ч. - п. 2 ч. 1 - якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них (ч. 3 ст. 164 СК України). Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частиною 1 статті 166 СК України визначені правові наслідки позбавлення батьківських прав. Під час розгляду справи, встановлено факт системного невиконання [PERSON] обов'язку по вихованню дитини та відсутності його намірів, бажання і в подальшому займатись питаннями виховання та утримання неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO]; батько, тобто, відповідач по справі, взагалі не вчиняв жодних дій та заходів, направлених на виконання ним батьківських обов'язків щодо своєї дитини. На думку суду, [PERSON], як батько дитини не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує їй медичного догляду, що може негативно впливати на її психічний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Крім того, відсутні дані, які б свідчили про те, що хтось, чинить будь-які перешкоди у спілкуванні батька із дочкою. Таким чином, суд вважає, що батько мав всі достатні та реальні можливості спілкуватися із дочкою та виховувати її. Також, суд вважає, що відсутні підстави вважати висновок органу опіки та піклування від 22.03.2018 № 190/30-03-03 необґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення [PERSON], [INFO] батьківських прав щодо [PERSON], [INFO]. Враховуючи положення ч. 5 ст. 167 СК України, неповнолітню [PERSON], [INFO] необхідно передати органу опіки та піклування м. Черкаси для подальшого влаштування під опіку, оскільки, в судовому засіданні встановлено, що дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму. Крім того, відповідно до ч. 2, 3 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, - держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аліменти - це обов'язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім'ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Таким чином, з'ясувавши обставини справи, враховуючи думку представника позивача та відповідача, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Крім того, суд враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, в тому числі щодо утримання дитини, мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення уточнених позовних вимог у повному обсязі. Приймаючи таке рішення, суд вважає, що воно є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітньої дитини. Відповідно до положень ст. п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Крім того, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 704 грн. 80 коп., як передбачено ст.ст. 141 ЦПК України та нормами Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved