Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Червоноградської міської ради Львівської області, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку [NUMBER] площею 622 кв.м. для ведення садівництва в садівничому кооперативі «Застава» в м.Червонограді Львівської області , в порядку спадкування після смерті її батька - [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог послалася на те, що згідно рішення виконкому Червоноградської міської ради № 91 від 22.02.1996 року року її батьку [PERSON] передано у приватну власність для ведення садівництва, як члену садівничого кооперативу « Застава» земельну ділянку [NUMBER] розміром 622 кв.м., в м. Червонограді, Львівської області. Вказана земельна ділянка використовувалась батьком за цільовим призначенням. Однак [INFO] [PERSON] помер, не здійснивши державної реєстрації права власності на вказану землю. У зв'язку із чим вона, як спадкоємець першої черги за законом, не може реалізувати своє право на спадкування цієї землі. Тому змушена звернутися із даним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги змінила, з огляду на зазначені вище обставини просила , визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті померлого [INFO] її батька [PERSON], право на приватизацію та отримання свідоцтва про право власності на земельну ділянку [NUMBER], площею 622 кв.м., для ведення садівництва в садівничому кооперативі «Застава» в м.Червонограді Львівської області. Просить позов задовольнити. Представник Червоноградської міської Ради Львівської області в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечила. Судом встановлено, що згідно рішення виконкому Червоноградської міської ради № 91 від 22.02.1996 року [PERSON] передано у приватну власність для ведення садівництва, як члену садівничого кооперативу «Застава» земельну ділянку [NUMBER] площею 622 кв.м., в м. Червонограді, Львівської області. В той же час , як убачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 19.04.2012 року [PERSON] помер [INFO]. Матеріали справи містять повідомлення відділу Держземагенства у м.Червонограді Львівської області із якого встановлено, що [PERSON] не виготовив і не отримав Державний акт про право власності на земельну ділянку в садівничому кооперативі «Застава», ділянка [NUMBER] для ведення садівництва. Водночас встановлено, що спадкоємцями майна першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та діти, а саме син [PERSON] та дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом. Із нотаріально засвідчених заяв серії [NUMBER] від 02.10.2014 року та серії [NUMBER] від 12.09.2014 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не заперечують щоб [PERSON] використала своє право на приватизацію (приватизувала) земельної ділянки , яка розташована за адресою: Львівська область м.Червоноград Садівничий кооператив «застава» ділянка [NUMBER] площею 0,0622 га. Із повідомлення Сокальської державної нотаріальної контори Львівської області від 16.10.2014 року встановлено, що у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку [NUMBER], яка передана для ведення садівництва, що знаходиться в садівничому кооперативі «Застава», Сокальська державна нотаріальна контора не може видати свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку, яка належала померлому [INFO] гр.[PERSON]. Як передбачено ст..125 право власності на земельну ділянку , а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За наведених обставин суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] помер, то на даний час відсутні можливості реєстрації за ним права власності на цю земельну ділянку. Положеннями ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини переходять усі права та обов'язки , що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п.3.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року (надалі - Лист) умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості , в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок , земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності в порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії , які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду (п.3.13). Разом з тим відповідно до п.3.5 Листа спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування , зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень , викладених в пунктах 10,11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом про право власності на землю, або іншим правовстановлюючим документом. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно із ст..125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України , а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації , то спадком ці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця , а не права власності на земельну ділянку. Абзацом 2 п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України регламентовано , що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України регламентовано , що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Отже , якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» , до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами ( ч.3 ст.116 ЗК України). Як регламентовано п.1 ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється , в тому числі , щляхом визнання права. Також п.1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що при житті [PERSON] не скористався своїм правом на приватизацію зазначеної земельної ділянки, також те, що позивач в силу вимог ст..1218 ЦК України є спадкоємцем прав покійного [PERSON] за законом, суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим та таким , що підлягає до задоволення.

Outcome: approved