Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

позивач Криворізький державний\~педагогічний університет(далі КДПУ) звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] , зазначивши, що між сторонами було укладено договір № 782 від 06 вересня 2017 р. про надання місця для проживання в гуртожитку. Відповідачу було видано ордер на житлову площу у гуртожитку серія 3 №228 від 06.09.2017 року, який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу. Згідно зазначеного ордеру [PERSON] була надана житлова площа у гуртожитку [ADDRESS] та дозволено мешкати в гуртожитку до 31.08.2018 року. Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, утворилась заборгованість за проживання в розмірі 3914.13 грн., що з індексом інфляції становить 4424,27 грн., Вказану суму, а також 223,70 грн. 3% річних та 673,34 грн. пені, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 р. позовну заяву передано за підсудністю до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 17 січня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явилися. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомила причини неявки, відзиву не подала. Згідно вимог статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого. В статті 3 ЦК України закріплені загальні засади цивільного законодавства, однією з яких є свобода договору. Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України встановлено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Як встановлено судом, 06 вересня 2017 року між Державним вищим навчальним закладом «Криворізький державний педагогічний університет» в особі ректора [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір № 782 про надання місця для проживання в гуртожитку (а.с. 5-6 копія договору). Відповідачу було видано ордер на житлову площу у гуртожитку серія 3 №228 від 06.09.2017 року, який є єдиною підставою для вселення на надану житлову площу. Згідно зазначеного ордеру [PERSON] була надана житлова площа у гуртожитку [ADDRESS] розміром 18 кв.м. та дозволено мешкати в гуртожитку до 31.08.2018 року. Відповідно до наказів Міністерства освіти і науки України від 15 травня 2018 року №477 «Про перейменування Державного вищого навчального закладу «Криворізький державний педагогічний університет» та від 04 лютого 2019 року №123 «Про затвердження Статуту Криворізького державного педагогічного університету», а також наказу ректора від 11 лютого 2019 року №71 «Про організацію роботи з перейменування університету», найменування Державний вищий навчальний заклад «Криворізький державний педагогічний університет» змінено на Криворізький державний педагогічний університет (а.с.15,16 копії наказів). Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, зокрема п.4.2.4, утворилась заборгованість за проживання в гуртожитку в розмірі 3914.13 грн. Згідно п.4.2.4. договору №782 про надання місця для проживання в гуртожитку від 06.09.2017 року, мешканець зобов`язаний своєчасно, але не менше ніж за місяць уперед, вносити плату за проживання в гуртожику в розмірі, встановленому Університетом, відповідно до зайнятої житлової площі. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 626 та статті 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. На адресу відповідача КДПУ направляв письмову претензію про погашення заборгованості в сумі 3914,13 грн., що залишилась без задоволення (а.с.14 копія претензії). Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, за вимогою кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Тому оскільки належним чином повідомлена про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не подала, враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 1921,00 грн., сплачений ним при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням положень ст. 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved