Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей , в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, посилаючись на те, що він не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дітей. Позивач в судовому засіданні не була присутня , подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач у судове засідання не з»явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином , про причину неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача , який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повім лені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача cуд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В судовому засіданні встановлено, що позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Лисичанського міського суду у 2004 році. Від сумісного проживання мають дітей : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження яких, батьком вказано відповідача. Діти мешкають разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Добровільно відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Суд вважає, що надані позивачем докази достатні та переконливі, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 640 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та ст.ст.84, 180, 181 СК України, Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991,

Outcome: approved