Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування\~своїх вимог\~позивачка вказала\~на те,\~що 14\~вересня 2012\~року у\~віці 74\~років померла\~її рідна\~матір [PERSON].\~Після її\~смерті відкрилася\~спадщина,\~яка складається\~із земельної\~ділянки №\~45 загальною площею 10,6269 га в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Червоноармійської сільської ради Білокуракинського району Луганської області, право власності на яку належало померлій [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю IV-ЛГ № 053457, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 7. На випадок своєї смерті, відносно належного їй майна, померла зробила розпорядження у вигляді заповіту, згідно з яким належну їй на праві приватної власності земельну ділянку вона заповідала позивачці. Про наявність складеного на її користь заповіту, а також через відсутність оригіналів документів на спадкове майно, обумовлене в заповіті позивачка не знала, а пізніше, дізнавшись та отримавши заповіт й ксерокопію державного акту, вже через загальновідомі обставини у державі та тимчасовою окупацією Криму, де вона мешкає, позивачка не мала змоги звернутися до нотаріального органу. Лише наразі перемістившись на підконтрольну уряду України територію вона звернулась до легітимних органів державної влади, зокрема, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та про видачу на її імя свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, постановою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій з приводу оформлення спадщини позивачу було відмовлено через пропущений нею строк для подачі заяви та відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, підтверджуючих належність цього майна спадкодавцеві. Унеможливлення реалізації спадкових справ і спонукало її, як належної спадкоємиці за заповітом звернутися до суду з позовом, в якому\~\~позивачка просить визнати за нею право власності на спадкове майно. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі. Заявлені позовні вимоги підтримали повністю. В судове засідання представник відповідача [PERSON] сільської ради Білокуракинського району не зявився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, надали заяву про визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 вересня 2012 року відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЛЕ № 869702 у віці 74 років померла [PERSON] (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про народження І-ТЮ № 571772 (а.с.26) та свідоцтва про укладення шлюбу ІІ-АП № 298534 (а.с.26) позивачка [PERSON] є рідною донькою померлої [PERSON]. Із дослідженого в судовому засіданні заповіту, нотаріально посвідченого 01.06.2001р. виконкомом Солідарненської сільської ради Білокуракинського району Луганської області вбачається, що померла [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, згідно із яким належну їй на підставі Державного акту ІУ-ЛГ № 053457 на праві приватної власності земельну ділянку площею 10,6269 га, що знаходиться на території Червоноармійської сільської ради вона заповідала позивачці [PERSON] (а.с.10). Відповідно до\~копії Державного\~акту ІУ-ЛГ\~№ 053457,\~зареєстрованого в\~Книзі записів\~державних актів\~на право\~приватної власності\~на землю\~за №\~7\~від 12.05.2000р.\~померлій [PERSON]\~на праві\~приватної власності\~належала земельна\~ділянка №\~45 загальною площею 10,6269 га в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Червоноармійської сільської ради Білокуракинського району Луганської області (а.с.11). З матеріалів справи вбачається, що місце проживання та реєстрації позивачки є місто Ялта Автономної Республіки Крим, яке відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014р. є тимчасово окупованою територією України, на якій легітимні державні органи влади та установи не працюють. Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014р. тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Із дослідженої в судовому засіданні заяви, посвідченої приватним нотаріусом 19 квітня 2018 року, реєстровий номер № 364 (а.с.9) та заяви від 19 квітня 2018 року, реєстровий номер № 365 (а.с.8) вбачається, що позивачка звернулася до нотаріальних органів про прийняття спадщини за заповітом та видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину. Із постанови виконуючого обовязки державного нотаріуса Білокуракинської державної нотаріальної контори вбачається, що позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено через пропущений шестимісячний строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджували б належність цього майна спадкодавцю. Нотаріус, відмовляючи в оформленні спадкових прав позивачці, зазначив не тільки про пропуск строку для прийняття спадщини, а й про відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. В судовому засіданні було встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ІУ-ЛГ № 053457, виданий 12.05.2000р. за № 7 на імя померлої 14.09.2012р. [PERSON] було втрачено. Таким чином, позивачка при винесенні окремого рішення про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, в будь-якому разі позбавлена можливості оформити свої спадкові права нотаріально. У зв'язку з чим, суд вважає можливим, визнавши причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною, визнати право власності на спадкове майно за позивачкою. Згідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця ... . Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. На підставі ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що позивачка не знала про наявність складеного померлою матірю за часів життя на її імя заповіту та про склад спадкового майна, який було їй заповідано. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved