Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивачка наполягала на поновленні їй терміну звернення з позовом до суду, який вона припустила з поважних підстав, на витребувані від [PERSON] з чужого незаконно володіння квартири [ADDRESS], яка належить їй на праві власності; на припиненні права власності [PERSON] на зазначене вище житло; на внесенні відповідних змін про це до реєстраційної служби. Надала відповідні докази. Відповідачі та представник ПАТ «УкрСиббанк» у судове засідання жодного разу не з'явилися, хоча про час та місце слухання справи повідомлялися, чому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Представник ПАТ «Дельта Банк», як третя сторона, що не заявляє позовних вимог на боці відповідача, вважав позов таким, що не підлягає задоволенню у зв'язку з пропуском термінів позовної давності. При цьому зазначив, що у 2008 році [PERSON], являючись власником спірного житла уклав з ПАТ «УкрСиббанк» кредитний договір з укладанням договору іпотеки на житло. ПАТ «Дельта Банк» придбав у ПАТ «УкрСиббанк» права витребування за кредитним договором коштів з [PERSON] Але, останній своїх зобов'язань перед банком не виконує і крім зазначеної квартири (яка, до речі є сумісною власністю його та дружини, бо придбана у зареєстрованому шлюбі) нічого не має, залишив місце свого постійного мешкання,тому реєстрація квартири - єдина можливість частково повернути борг банку за кредитним договором. До того ж, [PERSON] на законних підставах придбав свого часу спірне житло і є добросовісним набувачем; тобто квартира не може бути у нього витребувана. З цих підстав просив суд у позові відмовити. Представник Реєстраційної служби Котовського МРУЮ Одеської області також в частині, що його стосується, позов не визнав, стверджуючи, що реєстрацію права власності спірної квартири на ім'я [PERSON] здійснювала не реєстраційна служба, а КП «Котовське МБТІ та РОН Одеської області»; тому ніяких вимог позивачки щодо реєстраційної служби не може бути. Вислухавши сторони, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. По-перше, суд вважає можливим поновити позивачці термін для звернення з позовом до суду, бо наданими доказами доведенні численні звернення позивачки, починаючи з 2009 року, до органів прокуратури та відповідних судів за захистом своїх житлових прав на квартиру. Тому розцінює, що пропуск терміну позовної давності пропущено позивачкою з поважних підстав. Судом достеменно встановлено, що 04 квітня 1996 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу Котовською держнотконторою Одеської області (реєстрація № 1-760) позивачка у [PERSON] придбала двокімнатну квартиру [ADDRESS]. А в 1997 році виїхала у м. Єкатеринбург (Російська Федерація) до свого хворого чоловіка, який потребував постійного стороннього догляду. Після смерті чоловіка у 2009 році позивачка дізналася, що у її житлі мешкають сторонні люди і через звернення до прокуратури дізналася, що власницею їх житла стала [PERSON] за рішенням суду від 26 листопада 2007 року по набувальній давності. А крім того, рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 17 березня 2008 року власником її житла став [PERSON] за правочином з [PERSON] купівлі-продажу житла (про що позивачка дізналася лише 2011 році). Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 10 листопада 2011 року судове рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26 листопада 20007 року за яким було визнано право власності на спірне житло за [PERSON], було скасовано, у задоволенні позову правонаступнику [PERSON], її сину [PERSON], було відмовлено. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 червня 2012 року (ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 18 квітня 2013 року залишено без змін) було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] і угода купівлі-продажу вказаного житла була визнана недійсною. Але, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ухвалою від 28 серпня 2013 року скасував рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 12 червня 2012 року та ухвалу апеляційної інстанції Одеської області від 18 квітня 2013 року з посиланням на право позивачки звернутися до суду до відповідачів з віндикаційним позовом, з поверненням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. У зв'язку з цим позивачка і звернулась 15 січня 2014 року з позовом про витребування майна з іншого чужого незаконного володіння відповідачів. Крім того, заочним рішенням Котовського міськрайонного суду одеської області від 13 червня 2013 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні спірним житлом та його виселенні без надання іншого житлового приміщення. Зазначене рішення має чинну силу. Рішенням апеляційного суду одеської області від 10 листопада 2011 року рішення Котовського міськрайонного суду одеської області від 26 листопада 2007 року, яким за [PERSON] визнано право власності на спірне житло по набувальній давності, та ухвалено нове про відмову у позові. Зазначене рішення апеляційної інстанції ніким не скасовано та має чинну силу. Враховуючи викладене вище за позивачкою, [PERSON] відновлено право власності на квартиру. При цьому суд апеляційної інстанції погодився з тим, що [PERSON] у відчуженні своєї квартири не приймала ніякої участі. Згідно з п.10 Пленуму Верховного суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним» не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів, щодо відчуження цього майна, які були вчиненні після недійсного правочину (а саме з таким позовом свого часу звернулася до суду [PERSON] про визнання недійсним договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON]). у цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав,передбачених п.1 ст. 388 ЦК України. Відповідно до ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння, було викрадене у власника або у особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння не з їхньої волі іншим шляхом. Судом безумовно встановлено на підставі попереднього судового рішення апеляційної інстанції від 10 листопада 2011 року, що належне [PERSON] нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS] вибуло з її власності не з її волі. Тому, у суду є підстави задовольнити позов на підставі положень ст.ст. 387, 388ЦК України.

Outcome: approved