Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, яким просила розірвати шлюб зареєстрований 25.05.2001 року Краснодонським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис № 101. Від спільного шлюбу є неповнолітні діти син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ЕД № 227626, видане 14.03.2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 81) та син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ЕД № 118703, видане 02.09.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснодонського міськрайонного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 328), що унеможливлює розірвання шлюбу через органи реєстрації актів цивільного стану. Крім того, рішенням виконкому Краснодонської міської ради № 20 від 15.01.2013 року, [PERSON] була призначена опікуном над малолітнім племінником [PERSON], який проживає разом з неповнолітніми дітьми позивачки. Спільне життя з відповідачем виявилось невдалим, через відсутність порозуміння, оскільки після окупації частини Луганської області та початку антитерористичних операцій в деяких районах Луганської області, вони разом з дітьми були вимушені переміститися до Одеської області. Згодом, вони втратили одне до одного почуття кохання та поваги. Вони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство, проживають окремо з вересня 2016 року, оскільки відповідач повернувся на територію Луганської області в м. Краснодон, сказавши, що його місце там, тому надання строку для примирення є недоцільним, оскільки подальші сімейні відносини неможливі, так як суперечать моральним засадам суспільства та особистим поглядам на життя позивачки, її інтересам та інтересам її дітей. Позивачка вважає, що шлюб має лише формальний характер, тому прохає суд задовольнити її позов та розірвати між ними шлюб. У судове засідання позивачка не зявилася, проте подала до суду заяву, якою підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач - повторно не зявився у судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до ст. 76 ЦПК, через оголошення на офіційному веб-порталі Комінтернівського районного суду Одеської області, у звязку із чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. Суд приймає до уваги той факт, що відповідачу надавалась можливість заперечувати, не визнавати позовні вимоги, доказувати протилежне, тобто відповідач не скористався своїм правом з власної ініціативи та за власним волевиявленням. На підставі ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.11.2017 року ухвалено розгляд справи у заочному порядку. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем не має спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей разом з матірю. Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного: Згідно з ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і зберігання шлюбу суперечили б інтересам одного із них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Сумісне життя суперечить інтересам подружжя. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги про розірвання шлюбу ґрунтуються на вищевказаних положеннях діючого законодавства, тому підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved