Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом та просить встановити порядок користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], виділивши їй в користування кімнату, житловою площею 10,8 кв.м., а відповідачам - кімнати, житловою площею 17,3кв.м. та 17,5кв.м., інші приміщення: кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, комору залишити у спільному користуванні. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй та відповідачам, на праві спільної часткової власності, а саме по 1/4 частині кожному, належить трьохкімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 68,86кв.м., житловою площею 45,6кв.м.. На даний час у неї з відповідачами склалися конфліктні відносини та непорозуміння щодо порядку користування та утримання спільного помешкання, в тому числі, з приводу оплати комунальних послуг. Вважає за потрібне виділити їй у користування кімнату №4, житловою площею 10,8 кв.м., оскільки вказана кімната є ізольованою від інших, вона не є членом сімї інших власників, у них різні родини, сімейні бюджети, тому такий порядок користування спірною квартирою буде відповідати її інтересам та не порушить прав співвласників. Ухвалою суду від 05.12.2017р. відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. 12.01.2018р. від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позов не визнав, зазначив, що позивачка в спірній квартирі не зареєстрована та не проживає, має на праві власності на користуванні інше житло, тому вона фактично не потребує виділу в спірній квартирі ще одного ізольованого житлового приміщення. Окрім неї, на спірну квартиру претендують ще три окремі родини: його мати [PERSON], він, який має дружину та малолітню дитину сина [PERSON], 08.02.2016р.н., який також зареєстрований в спірній квартирі, та його брат [PERSON] з родиною. Пропозиція позивачки про виділення їм на три окремі родини двох суміжних кімнат порушуватиме його права та права його малолітньої дитини, оскільки ні він, ні його дитина, ні мати, ні брат не мають іншого житла. Просить в задоволенні позову відмовити. 12.01.2018р. від відповідачки [PERSON] до суду надійшла зустрічна позовна заява про визначення порядку користування житловим приміщенням та відзив на позов, в яких вона позов не визнала повністю та зазначила, що позивачка в спірній квартирі не зареєстрована та не проживає, має на праві власності на користуванні інше житло, тому вона фактично не потребує виділу в спірній квартирі ще одного ізольованого житлового приміщення. Окрім позивачки, на спірну квартиру претендують ще три окремі родини: вона з чоловіком, два її повнолітніх сини [PERSON] та [PERSON], які є одруженими, син [PERSON] має малолітню дитину сина [PERSON], 08.02.2016р.н., який також зареєстрований в спірній квартирі. Всі родини потребують окремо ізольованого житла, оскільки іншого житла, ніж спірна квартира, не мають, на відміну від позивачки. Тому встановлення такого порядку користування, як вимагає позивачка, є неможливим і порушить їх права на житло. Просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити, її зустрічний позов задовольнити та виділити саме їй кімнату №4, площею 10,8кв.м., іншим співвласникам виділити дві інші кімнати. Ухвалою суду від 12.01.2018р. до участі у справі залучена третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог, орган опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, розгляд справи розпочатий спочатку зі стадії підготовчого провадження. Цією ж ухвалою зустрічна позовна заява [PERSON] залишена без руху та позивачці надано строк для усунення недоліків сплати судового збору. 01.02.2018р. до суду надійшла заява про надання оригіналу квитанції про сплату судового збору. Ухвалою суду від 14.02.2018р. зустрічна позовна заява [PERSON] прийнята до спільного розгляду з первісним позовом, справа призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві, додатково суду пояснила, що вона дійсно має чоловіка та спільну з ним квартиру, але на даний час спільно з ним не проживає через погіршення стосунків, мешкає разом з сином і його родиною за адресою: м.Запоріжжя, пр..Соборний,170б/26. Але раніше до смерті матері, яка померла 21.11.2017р. вона тривалий час проживала з нею в спірній квартирі і вони займали ізольовану житлову кімнату №4 площею 10,8кв.м., яку зараз вона і просить виділити їй як одному із співвласників. На даний час фактично в квартирі ніхто не мешкає. Відповідачка [PERSON], яка є її сестрою, мешкає з чоловіком в будинку в с.Канівське, а племінники [PERSON] та [PERSON] також мешкають окремо, де саме, їй невідомо. Однак спірна квартира потребує утримання і вони до теперішнього часу не можуть дійти згоди щодо здійснення оплати за комунальні послуги за спірну квартиру, тому вона вимушена звернутися до суду з цим позовом. Представник відповідачки [PERSON] адвокат [PERSON] в судовому засіданні первісний позов [PERSON] не визнала повністю, зустрічний позов підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві, додатково суду пояснила, що на даний час в спірній квартирі ніхто не проживає, її довірителька [PERSON] мешкає в с.Канівське, [PERSON] перебуває на заробітках, [PERSON] з родиною також за іншою адресою. В квартирі зареєстровані тільки відповідачі та малолітній [PERSON]. Іншого житла відповідачі не мають, в той час, коли позивачка має на праві власності інше житло, де може проживати. До того ж вона в спірній квартирі не зареєстрована. Жодні її житлові права не порушуються і потреби у виділі їй окремої кімнати в спірній квартирі немає. В той же час, відповідачка [PERSON] страждає на ряд хронічних захворювань, потребує спокою, тому саме їй повинна бути виділена ізольована кімната. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Як зазначалось вище, подав відзив на позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому районув судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, просить прийняти рішення на розсуд суду та з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вказаних осіб на підставі наявних доказів. Суд, вислухавши пояснення позивачки та представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, знаходить первісний позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобовязує. Згідно з ст..321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст..322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.356 ЦК України\~власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст.358 ЦК України,\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до п.14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995р., квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо сторонам виділити ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі позивачці [PERSON] та відповідачам [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частині кожному. Право власності зареєстровано в установленому законом порядку (арк.8-10). Відповідно до даних технічного паспорту спірна квартира має загальну площу 68,86кв.м., житлову 45,6кв.м. Квартира має три житлові кімнати: кімната №2, площею 17,3кв.м., кімната №3, площею 17,5кв.м., які є суміжними між собою, та кімната №4, площею 10,8кв.м., яка є ізольованою від інших житлових кімнат. Також квартира має спільні приміщення: кухня, площею 7,2кв.м., вбиральня 1,1кв.м., ванна кімната 2,0кв.м., коридор 10,1кв.м., комора 0,7кв.м. (арк.11-12). Також судом встановлено, що на даний момент в спірній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], малолітній [PERSON], 08.02.2016р., однак, ні позивачка, ні відповідачі в квартирі фактично не проживають, що в судовому засіданні сторони не оспорювали. Крім того, сторонами не оспорюється, що між ними не досягнуто згоди щодо порядку користування спірною квартирою. Вказані обставини відповідно до ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню під час судового розгляду. Отже, враховуючи відсутність взаємної згоди сторін\~на здійснення права спільної часткової власності, неможливість у добровільному порядку встановити порядок володіння і користування спільним майном, а також право сторін на судовий захист,\~з метою усунення спорів та конфліктів між співвласниками, суд вважає необхідним встановити порядок користування спірною квартирою. При визначенні конкретного порядку користування суд виходить з того, що частки співвласників у спірній квартирі є ідеальними і рівними (1/4 частка кожному), на ідеальну частку у праві спільної власності на спірну квартиру кожного із співвласників припадає 17,22кв.м. загальної площі та 11,4кв.м. житлової площі. Кімнати, яка б відповідала розміру ідеальної частки кожного співвласника, в квартирі немає. Разом з тим, суд вважає, що у випадку встановлення порядку спільного користування квартирою застосування критерію необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення з забезпеченням відповідності ідеальних часток реальним не є обов'язковим. Суд може виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно, і відхилення в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність в даному випадку є допустимим. Таке рішення суду не змінює розмір часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Так, як вже зазначалось вище, спірна квартира має три житлові кімнати - кімната №2, площею 17,3кв.м., кімната №3, площею 17,5кв.м., кімната №4, площею 10,8кв.м., які за своєю площею відходять від розміру ідеальної частки кожного співвласника. При цьому, кімната №4 є ізольованою від інших, а кімнати №2 та №3 є суміжними між собою. Беручи до уваги, що відповідачі фактично є близькими родичами між собою (мати та сини), тобто мають більш тісні родинні, соціально-побутові звязки, а також наявність конфліктних стосунків з приводу користування майном саме між позивачкою та відповідачами, суд вважає необхідним встановити такий порядок користування спірною квартири, який запропонований позивачкою, а саме виділити в користування позивачці ізольовану житлову кімнату №4, площею 10,8кв.м., а відповідачам в спільне користування суміжні між собою житлові кімнати №2, площею 17,3кв.м., та №3, площею 17,5кв.м., інші приміщення залишити в спільному користуванні. Суд вважає, що з урахуванням вище вказаних обставин саме такий порядок користування спільним майном буде відповідати інтересам усіх власників, не порушуватиме їх прав. Посилання відповідачки [PERSON] та її представника [PERSON] на необхідність виділення кімнати №4 саме відповідачці [PERSON] через наявність у неї певного захворювання і потребу в спокої суд не бере до уваги, оскільки надані ними суду копії консультативних висновків лікарів ендокринолога та кардіолога не містять відомостей про те, що [PERSON] страждає на будь-яке хронічне захворювання, в силу якого перебуває на диспансерному обліку, потребує постійного нагляду та лікування, а також потребує особливих умов проживання. Також враховуючи, відсутність між позивачкою [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON] стійких родинних, соціально-побутових звязків, суд вважає неможливим виділення їм в спільне користування кімнат №2 та №3, які є суміжними між собою, а відповідачці [PERSON] ізольованої кімнати №4, як вона просить в зустрічному позові. За таких підстав в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити, а первісний позов [PERSON] - задовольнити повністю. Крім того, при ухваленні рішення суд не бере до уваги доводи відповідачів про наявність у позивачки [PERSON] на праві власності іншого житла та відсутність її реєстрації за адресою спірної квартири. В даному випадку суд виходить з того, що за змістом ст.317 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» на здійснення права власності не впливають зареєстроване та фактичне місце проживання власника, а також наявність у особи на праві власності іншого житла. Такі обставини не змінюють змісту права власності щодо конкретного майна і не обмежують його. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved