Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що відповідно до рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 01.02.2010 року по справі №2-2516/10, відповідач має сплачувати аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 27.07.2009 року до [INFO]. Однак, при примусовому виконанні виконавчого листа про стягнення аліментів, у відповідача регулярно виникала заборгованість, яку встановлено розрахунком державного виконавця від 26 травня 2014 року. Позивачка вважає, що відповідач повинен нести відповідальність за прострочення сплати аліментів у вигляді неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення відповідно до ст.196 СК України і за її підрахунками сума неустойки за період з 01.05.2010 року по 30.04.2014 року включно складає 20034,83 грн., яку просить стягнути з відповідача на її користь. Представник позивачки в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі. Відповідач неодноразово належним чином повідомлявся про день, час та місце слухання справи, але в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи у його відсутність чи заперечень проти вимог позову, не надав. Згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Заслухавши пояснення та доводи представника позивача, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.02.2010 року Малиновським районним судом м.Одеси було видано виконавчий лист №2-2516/10 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 27.07.2009 року до [INFO], що підтверджується копією виконавчого листа Малиновського районного суду м.Одеси №2-2516/10 від 19.02.2010 року (а.с.10). Згідно копії постанови №В-10/627 від 22.02.2010 року (а.с.11) першого Малиновського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення Малиновського районного суду м.Одеси по справі №2-2516/10 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина, у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача щомісячно. При примусовому виконанні виконавчого листа №2-2516/10, у відповідача періодично виникала заборгованість, що підтверджується копіями розрахунків заборгованості по аліментам, складеними державними виконавцями, в провадженні яких знаходилось вказане виконавче провадження: станом на 20 червня 2012 року у сумі 2818,09 грн.(а.с.50-51); станом на 21.01.2013 року у сумі 7592 грн. 94 коп. (а.с.47); станом на 01.05.2014 року у сумі 3124 грн. 84 коп. (а.с.13, 45-46); станом на 01.06.2014 року у сумі 3899,59 грн. (а.с.84); станом на 01.05.2015 року у сумі 3373,44 грн., згідно попереднього розрахунку, при тому, що у 2014 році нараховано аліментів 2542,85 грн., сплачено відповідачем 3000 грн., переплата становить 457,15 грн.; у 2015 році за 4 місяці нараховано - 1911 грн., сплачено - 1980 грн., переплачено - 69,00 грн.(а.с.85). При розгляді даного спору з приводу стягнення пені, судом враховується та обставина, що відповідач по справі має нерегулярний, мінливий дохід, аліменти сплачує не щомісячно, а періодично. При цьому, перший розрахунок заборгованості по аліментам, в рамках виконавчого провадження, проведений 20.06.2012 року (а.с.50-51), згідно якого на вказаний період у відповідача існувала заборгованість 2818,09 грн. При цьому, [PERSON] за період з травня 2010 року по 20.06.2012 року періодичними платежами сплачені аліменти в розмірі 16700 грн. З цих розрахунків видно, що, починаючи з травня 2010 року сума аліментів, сплачена відповідачем, значно перевищувала суму щомісячної виплати аліментів. З серпня 2012 року по березень 2014 року включно, [PERSON], також, періодичними платежами сплачено аліменти в сумі 15350 грн., при нарахуванні аліментів за вказаний період - 15039,75 грн.(а.с.13 зв.). Як вбачається з останнього розрахунку заборгованості від 05.05. 2015 року (а.с.85), вирахованого державним виконавцем ВДВС Татарбунарського РУЮ, починаючи з червня 2014 році [PERSON] в рамках виконавчого провадження нараховано аліментів 2542,85 грн., сплачено відповідачем 3000 грн., переплата становить 457,15 грн.; у 2015 році за 4 місяці нараховано - 1911 грн., сплачено - 1980 грн., переплачено - 69,00 грн. Заборгованість за попередній період складає 3373,44 грн. При вирішенні вказаного спору, суд приймає до уваги ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18.03.2014 року (а.с.35-37), якою залишено без змін рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 08.07.2013 року по справі №523/5325/13-ц (а.с.34) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, пені. Вказаною ухвалою суду встановлено, що заборгованість яка виникла з вини відповідача станом на 01.01.2013 року відсутня(а.с.36). Вказана обставина, в силу ч.3 ст.61 ЦПК України, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, оскільки рішення набрало законної сили. Тому, суд перевіряє наявність заборгованості по аліментам відповідача з його вини, починаючи вже з січня 2013 року. При цьому, судом не приймається до уваги сума 1887,84 грн., яка значиться в розрахунку держвиконавця (а.с.13 зв.) в колонці заборгованості відповідача на вказану дату. Виходячи з вищезазначеного розрахунку заборгованості, якою керується позивачка та її представник, відповідачу нараховано аліментів з січня 2013 року по квітень 2014 року включно 11728,75 грн., сплачено відповідачем періодичними платежами за вказаний період - 9800 грн., заборгованість складає 1928,75 грн. Однак, державним виконавцем в розрахунках не зазначена сума, яка перевищувала щомісячні виплати, зараховувалась в погашення боргу, виниклого до квітня 2014 року, чи внесена [PERSON], як виплата аліментів на майбутнє. Таким чином, неможливо достеменно встановити суму заборгованості зі сплати аліментів та кількість днів, прострочених до сплати певної суми заборгованості Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, передбачена ст. 196 СК України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо повідомлення відповідача про наявність боргу по аліментам чи про ознайомлення його з вищезазначеним розрахунком державного виконавця станом на 26.05.2014 року. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частина 2 статті 60 ЦПК України визначає, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, виникає спір. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, беручи до уваги достатність та взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що при таких обставинах в діях [PERSON] не доведена вина у виникненні заборгованості по аліментам, як обов'язкова умова стягнення пені, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed