Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 57155,18 гривень та судового збору в розмірі 1762 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що відповідно до заяви про встановлення кредитного ліміту від 17 вересня 2015 року, між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «БАНК «ЮНІСОН» був укладений кредитний договір № 26255015008257/980 від 17 вересня 2015 року, відповідно до якого відповідачу був встановлений певний кредитний ліміт у зі сплатою 12% річних за користування кредитними коштами, строком на 12 місяців. Відповідач свої зобовязання по своєчасному поверненню кредитних коштів не виконала внаслідок чого в неї виникла заборгованість за кредитом в розмірі 57155,18 гривень, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 22412,66 гривень, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 6360,70 гривень, простроченої заборгованості за комісіями в розмірі 18888,21 гривень, а також пені в розмірі 9493,61 гривень. У добровільному порядку відповідач відмовляється погасити заборгованість за кредитом, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 червня 2018 року прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачем подано до суду відзив на позов, в якому вона заперечила заборгованість за комісіями, процентами та пенею зважаючи на те, що розрахунок боргу за комісіями зроблено невірно, розрахунок заборгованості за процентами відсутній, просить врахувати сплив позовної давності до вимоги про стягнення пені. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до заяви про встановлення кредитного ліміту №26255015008257/980 від 17 вересня 2015 року, між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «БАНК «ЮНІСОН» був укладений кредитний договір відповідно до якого відповідачу був встановлений кредитний ліміт у розмірі 26200 гривень зі сплатою 12% річних за користування кредитними коштами строком на 12 місяців. Укладення, виконання та припинення кредитного договору регулюється Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» (ДКБО) та Умовами надання споживчих кредитів, які є невідємною частиною ДКБО. ДКБО - це публічний договір, який укладається шляхом прийняття потенційним клієнтом розміщених на офіційному сайті ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» за електронною адресою в мережі Інтернет умов ДКБО, які є пропозицією (офертою) Банку укласти ДКБО, відповідно до якого Банк бере на себе зобовязання перед фізичними особами, які приймають (акцептують) цю пропозицію, надавати банківські продукти (послуги) в порядку та на умовах, передбачених цим ДКБО за Тарифами, які встановлені Банком та оприлюднені на офіційному сайті Банку. ДКБО укладається на підставі та відповідно до статей 633, 641 та 644\~Цивільного кодексу\~України та є пропозицією укласти договір. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в ПАТ «БАНК «ЮНІСОН», «Умовами надання споживчого кредиту» затвердженого протоколом Правління ПАТ «БАНК «ЮНІСОН» від 02 березня 2015 року №12/2015 та Графіком здійснення платежів, складає між ним та Банком кредитний договір у розумінні ДКБО. Свою згоду на укладення ДКБО відповідач підтвердила шляхом оформлення та підписання заяви про прийняття пропозиції укласти ДКБО, відповідно до умов надання банківських продуктів (послуг). На підставі Умов відкриття кредитних ліній, що є невідємною частиною ДКБО відповідачем була подана заява про встановлення кредитного ліміту, яка разом з ДКБО (в т.ч. Тарифами та Умовами банківських продуктів), складає кредитний договір в розумінні ДКБО. Умовами кредитного договору встановлено, що відповідач зобовязався сплачувати комісії за забезпечення обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 4,5% від суми заборгованості за кредитом (кредитним лімітом), яка виникла внаслідок операцій, здійснених в торгівельно-сервісний мережі, мережі інтернет та 4,9 % від суми заборгованості за кредитом (кредитним лімітом), яка виникла внаслідок операцій за рахунком, в тому числі з видачі готівки. Відповідач свої зобовязання не виконала внаслідок чого станом на 23 травня 2018 року в неї виникла заборгованість, що становить 57155,18 гривень, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 22412,66 гривень, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 6360,70 гривень, простроченої заборгованості за комісіями в розмірі 18888,21 гривень, а також пені в розмірі 9493,61 гривень. Жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості, відповідач суду не надала. Наданий [PERSON] розрахунок боргу за комісією не відповідає умовам договору, а тому до уваги судом не береться. Крім того не відповідає дійсності заперечення відповідача з приводу відсутності розрахунку боргу за процентами, так як вказаний розрахунок прикладений до позовної заяви позивачем та міститься на а.с. 10 зворотня сторона 11. Просторочена заборгованість за кредитом в розмірі 22412,66 гривень [PERSON] не оспорюється. Згідно з статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (стаття 11 ЦК України). Стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Згідно зі статтями 525, 526, 530\~ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк. Відповідно до статті 610\~ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Таким чином, у силу статті 629\~ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Стаття 1049\~ЦК України зобовязує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до пункту 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи викладене вимоги позивача про стягнення суми боргу, процентів та комісії підлягають задоволенню. Щодо стягнення нарахованої позивачем пені суд приходить до наступних висновків. Згідно з п. 7.2 Умов відкриття кредитної лінії за порушення термінів/строків повернення кредиту (в тому числі, обовязкового мінімального платежу) та/або сплати процентів, та/або комісій за користування кредитом за кредитним договором клієнт сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 9493,61 гривень. Відповідач у відзиві на позов просить суд застосувати до вимог про стягнення пені позовну давність. Підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49\~ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та дати, поки зобов'язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов'язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов'язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов'язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258\~ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Згідно з частиною першою статті 260\~ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу. На відміну від обчислення позовної давності для вимоги про стягнення штрафу, позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей 266 і частини другої статті 258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі №643/16530/15-ц. За таких обставин, з урахуванням строків позовної давності, стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 9493,61 гривень. З огляду на викладене заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1762 гривень.

Outcome: approved