Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» ЧМР (м. Черкаси, вул.. Дашковича, 62) звернулося до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 21.12.2019 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси позивачу відмовлено у видачі судового наказу. На КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» покладене виконання забезпечення тепловою енергією для потреб опалення та гарячого водопостачання. Станом на 01.01.2019 року борг відповідачів перед позивачем за спожиту теплову енергію складає 16675,29 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем на суму заборгованості, що виникла за відповідачем, нараховано інфляційні в сумі 141,63 грн. та 3% річних в сумі 89,53 грн. Невиконання відповідачем обов`язків, наносить шкоду підприємству, яке втрачає можливість своєчасно проводити оплату за енергоносії, сировину, матеріали, своєчасно виконувати свої зобов`язання перед бюджетом, і впливають на якість послуг. Просить суд стягнути з відповідачів заборгованість в сумі 16 675,29 грн., інфляційні нарахування в сумі 141,63 грн., 3% річних в сумі 89,53 грн. та судові витрати. 25 серпня 2020 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задоволити, не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, відзиву на позов не подали. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. Правовідносини між постачальником теплової енергії і споживачами регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Постановою КМУ № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг являється фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Статтями 20,21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Відповідно до відповіді органу реєстрації відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 05.07.1985 року, відповідач [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 05.07.1985 року, відповідач [PERSON] знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] з 02.02.2017 року. Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем[PERSON] укладено договір № 5-5158 про надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води. Пунктом 28 даного договору передбачено, що договір укладається на один рік з дня його підписання і вважається щороку продовженим, якщо за місяць до його закінчення однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна право власності на квартиру [ADDRESS] належить на праві спільно часткової власності по 1/2 відповідачам [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до змісту статей 13, 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», централізоване опалення віднесено до житлово-комунальних послуг. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, в порядку визначеному КМУ. При цьому, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради направило до Соснівського районного суду м. Черкаси заяву про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідачів заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Соснівський районний суд м. Черкаси відмовив позивачеві у задоволенні зазначеної позовної заяви на підставі п.5 ч.1 ст.165 ЦПК України (частина вимог перебуває поза межами строку позовної давності), роз`яснено позивачу право звернутись до суду у позовному провадженні. З наданого позивачем розрахунку станом на 01.01.2019 року борг відповідачів перед КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за спожиту теплову енергію складає 16 675,29 грн. Станом на 01.01.2019 року борг внаслідок інфляції зріс на 141,63 грн., а 3% річних складають 89,53 грн. Правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення здійснюється на підставі норм ЦК України, які регулюють правовідносини з права власності. Положення ж статей 160 і 162 ЖК Української РСР та глави 58 ЦК України регулюють правовідносини з найму житлового приміщення, тобто речові права на чуже майно, тому зазначені норми права не підлягають застосуванню до правовідносин з утримання власниками належного їм на праві приватної власності майна, зокрема щодо сплати комунальних послуг і послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року у справі № 6-734цс15. Частиною 1 статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частинами 1, 2 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. З урахуванням положень статті 319 ЦК України, в силу належності квартири на праві спільної часткової власності, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано. Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України). Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 вересня 2018 року у справі №522/7683/13-ц. Оцінивши зібрані у справі докази в сукупності, суд виходить із того, що споживачі в квартирі [ADDRESS] зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, оскільки вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги підтверджена позивачем належними та допустимими доказами, а часткова сплата цієї заборгованості свідчить про визнання вищевказаних обставин. Встановивши, що відповідачі є власниками по Ѕ частини квартири, суд доходить висновку про стягнення з кожного з них заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної часткової власності на квартиру. Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення даного позову, оскільки відповідачі отримують комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надаються відповідачем, однак порушують встановлений законом і договором обов`язок щодо своєчасної оплати вказаних послуг, чим порушені права та законні інтереси позивача. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У ст. 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в розмірі 141,63 грн. та 3% річних в розмірі 89,53 грн. Також підлягають до стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати в сумі 2102 грн., що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення у справі, що передбачено ст.280 ЦПК України.

Outcome: approved