Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 13.02.2014 ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №500458681. Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач зобовязується надати відповідачеві кредит у сумі 37388,85грн., у строк з 13.02.2014 до 14.02.2018. Відповідно до умов договору, відповідач зобовязується в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 37388,85грн., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. У порушення умов договору, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 14.11.2015, має прострочену заборгованість за кредитом - 34302,15грн., за відсотками - 6806,86грн. та по комісії - 13160,80грн. У звязку з систематичним порушенням боржником своїх обовязків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору, йому було нараховано неустойку. Станом на 14.11.2015р. розмір неустойки становить: штраф - 2400,00грн. Відповідно до умов договору, у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обовязків, встановлених договором, в тому числі у разі затримки сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобовязання з повернення кредиту за договором. На виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але вона не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобовязання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками та неустойкою. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк», заборгованість 56669,81грн., а саме: за кредитом 34302,15грн.; по відсотках 6806,86грн.; по комісії 13160,80грн.; штраф - 2400,00грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1218,00 грн. В судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не зявився, надавши до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, про причину неявки суду не повідомила, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи рекомендованими листами, які повернулися до суду не отриманими, що відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України є належним повідомленням сторони про день та час розгляду справи. Суд, на підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного: в судовому засіданні встановлено, що 13 лютого 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON], [INFO] укладено кредитний договір №500458681. Пунктом 2.1-2.4 кредитного договору передбачено, що банк надає позичальнику для власних потреб кредит у сумі 37388,85грн. під 14,99% річних. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та нарахування комісій 14 лютого 2018 року. Відповідно до умов договору, позичальник зобовязується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту, який є його невідємною частиною. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надавши позичальнику кредит у сумі 37388,85грн., що підтверджується випискою з особового рахунку. У порушення умов договору, позичальник, свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 14 листопада 2015 року, має прострочену заборгованість: за кредитом 34302,15грн., за відсотками 6806,86грн. та по комісії 13160,80грн. У звязку із порушенням боржником своїх обовязків зі сплати кредиту, відповідно до умов кредитного договору, позивачем нараховано неустойку, яка, станом на 14 листопада 2015 року, становить 2400,00грн. (штраф). Відповідно до умов договору, у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником будь-яких обовязків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати дострокового виконання зобовязання повернення кредиту за договором. В судовому засіданні встановлено, що банком на адресу позичальника направлялася вимога (вих. № 96446-102-б/б від 16.07.2015) щодо виконання умов договору, повернення сум заборгованості за кредитним договором у 30-ти денний строк. Між тим, дана вимога залишена без реагування. З урахуванням того, що [PERSON] систематично не виконує своє зобовязання у визначені кредитним договором терміни і сумах, банк відповідно до умов кредитного договору вправі вимагати повернення кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій. Таким чином, згідно із даними розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 14 листопада 2015 року, загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором №500458681 від 13 лютого 2014 року, становить: за кредитом 34302,15грн., за відсотками 6806,86грн., по комісії 13160,80грн., штраф - 2400,00 грн. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин), відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Під час розгляду справи не встановлено жодних обставин щодо визнання кредитного договору №500458681 від 13 лютого 2014 року, - недійсним, розірваним чи зміненим. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК Укаїни встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ст. 549 ч.1 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст.549, 550 ЦК України. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суму, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ст. 551 ч.ч. 1,3 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача судові витрати судовий збір в розмірі 1218 грн. 00 коп., що підтверджується даними меморіального ордеру №1877292 від 30.11.2015. На підставі викладеного та

Outcome: approved