Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до КП «Прилукижитлобуд» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Свої уточнені позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона працювала з 20 вересня 2007 року двірником в КП «Прилукижитлобуд». 02 вересня 2014 року начальником КП «Прилукижитлобуд» був винесений наказ за №51-0 «Про звільнення з роботи за прогул без поважної причини», а саме звільнення з роботи за прогул без поважних причин у відповідності до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Позивачка вважає звільнення з роботи за прогул без поважної причини безпідставним і незаконним, оскільки порушень трудової дисципліни не допускала, а тому остаточно просить суд: 1. Визнати незаконним та скасувати наказ КП «Прилукижитлобуд» №51-0 від 02 вересня 2014 року про звільнення з роботи за прогул без поважної причини; 2. Поновити на роботі двірника КП «Прилукижитлобуд»; 3. Стягнути з КП «Прилукижитлобуд» середній заробіток за час вимушеного прогулу на час ухвалення рішення по справі; 4.Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць (а.с.20). Позивачка та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити . Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені та надані суду в письмових запереченнях (а.с.23), та пояснила, що позовні вимоги є безпідставними, вважає їх такими, що не грунтуються на вимогах Закону, а звільнення з роботи позивачки було застосоване за прогул без поважної причини у відповідності до п.4 ч.1 ст.40 та ст.147 КЗпП України. Заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, показання свідків, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що згідно до копії трудової книжки серії [NUMBER], виданої 17 квітня 1978 року, [PERSON] була прийнята на роботу в КП «Прилукижитлобуд» двірником з 20 вересня 2007 року (а.с.6-8). Згідно копії доповідної записки від 22 серпня 2014 року майстра КП «Прилукижитлобуд» [PERSON], при перевірці прибудинкових територій за адресами вул.Земська, б.2, 2а, 3, 5; вул.Київська, б.275, двірника [PERSON] не було на роботі протягом всього робочого дня (а.с.10). Комісією в складі трьох посадових осіб підприємства 22 серпня 2014 року складено акт про встановлення факту відсутності двірника [PERSON] за адресами вул.Земська, б.2, 2а, 3, 5; вул.Київська, б.275, на протязі робочого дня 22 серпня 2014 року (а.с.11). 29 серпня 2014 року двірником [PERSON] було надано пояснення про відсутність на роботі, відповідно до якого позивачка пояснила, що 22 серпня 2014 року була на картоплі, а відпрацювала цей день в понеділок 25 серпня 2014 року (а.с.12). Згідно копії наказу КП «Прилукижитлобуд» №51-0 від 02 вересня 2014 року «Про звільнення з роботи за прогул без поважної причини», [PERSON], двірник, 02 вересня 2014 року звільнена з роботи за прогул без поважної причини згідно п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.9). Відповідно до протоколу №24 від 24 листопада 2014 року засідання ради трудового колективу КП «Прилукижитлобуд», рада трудового колективу заперечила в наданні згоди на звільнення [PERSON] у відповідності до п.4 ст.40 КЗпП України. Свідки [PERSON] та [PERSON] працюючі двірниками на КП «Прилукижитлобуд» в судовому засіданні дали показання, що прибираючи 16 серпня 2014 року дитячий майданчик в м. Прилуки разом з позивачкою [PERSON] жодних розмов останньої з майстром КП «Прилукижитлобуд» [PERSON] щодо надання їй 22 серпня 2014 року одноденної відпустки не чули. Свідок [PERSON], працююча майстром на КП «Прилукижитлобуд» в судовому засіданні дала показання, що чи 16 серпня 2014 року, чи в інший день позивачка [PERSON] просила її щодо надання позивачці 22 серпня 2014 року одноденної відпустки, але свідок є майстром і в її компетенцію та повноваження не входить видання відповідних наказів на одноденні відпустки, крім того суду вказала, що як у зв'язку з наближенням свята 24 серпня 2014 року дня Незалежності так і відсутності одного двірника який перебував у щорічній відпустці, вона категорично не погоджувала та не давала згоду позивачці [PERSON] щодо надання останній 22 серпня 2014 року одноденної відпустки, крім того вказала, що позивачки 22 серпня 2014 року на ввіреній їй для прибирання територіях не було на роботі протягом всього робочого дня, що вона особисто перевірила та склала доповідну записку на ім'я керівника, робочий час двірника з 07 год. по 13 год. Свідок [PERSON] працююча майстром на КП «Прилукижитлобуд» в судовому засіданні дала показання, що у період з 28 липня 2014 року по 26 серпня 2014 року вона перебувала у щорічній відпустці, і по обставинам даної справи їй нічого не відомо. Свідки [PERSON] та [PERSON] мешканці будинку №102 по вул. Бособрода м. Прилуки в судовому засіданні дали показання, так [PERSON] вказала, що в них прибирає двірник [PERSON], але бачила що 25 серпня 2014 року прибирала двірник [PERSON], 22 серпня 2014 року останню вона не бачила на прибиранні прибудинкової території, інший же свідок вказала що бачила з вікна двірника [PERSON] 22 серпня 2014 року близько 10 години, та 24,25 серпня 2014 року. Судом же встановлено (а.с.10,11), що дана прибудинкова територія будинку №102 по вул. Бособрода м. Прилуки не є ділянкою обслуговування двірника позивачки [PERSON], і на період відпустки іншого двірника [PERSON] в зазначений період така їй не ввірялась, а прибирали за двірника [PERSON] двірники [PERSON] та [PERSON] за що їм за розширену зону проводились відповідні доплати (а.с.62-64) . Свідок [PERSON] мешканка будинку №5 по вул. Земська м. Прилуки в судовому засіданні дала показання, що бачила 25 серпня 2014 року як прибирала двірник [PERSON] прибудинкову територію, про обставини прибирання території 22 та 24 серпня нічого не вказала тай як взагалі була відсутня за місцем проживання . Свідок [PERSON] проживаюча будинок №? 6/3 по 3 в'їзду Гоголя м. Прилуки в судовому засіданні дала показання, що вона доглядає особу похилого віку в будинку № 275 по вул. Київська, що бачила 25 серпня 2014 року як прибирала двірник [PERSON] прибудинкову територію, та начебто бачила 22 серпня зранку . Згідно до ст.21 КЗпП України, трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За порушення трудової дисципліни до працівника на підставі ст.147 КЗпП України може бути застосовано тільки один з таких видів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Пунктом 24 постанови Пленума Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року №9, передбачено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв»язку з самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів). У відповідності до ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. При цьому, ст. 43-1 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадку звільнення працівника з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації. Відповідно до ст.245КЗпП України працівники мають право брати участь в управлінні підприємствами, установами, організаціями через загальні збори (конференції), ради трудових колективів, професійні спілки, які діють у трудових колективах, інші органи, уповноважені трудовим колективом на представництво, вносить пропозиції щодо поліпшення роботи підприємства, установи, організації, а також з питань соціально-культурного і побутового обслуговування. Статтею 2 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що професійні спілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів члені профспілки. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позивачка [PERSON] дійсно була відсутня протягом усього робочого дня 22 серпня 2014 року без поважних причин, а тому її звільнення з КП «Прилукижитлобуд» за прогул без поважної причини на підставі п.4 ст.40 КЗпП України є законним та таким, що відповідає обставинам справи. Суд не погоджується і з доводами позивачки, викладених в позовних вимогах та поясненнями наданими позивачкою та її представником адвокатом [PERSON] у судовому засіданні, оскільки такі не ґрунтуються на вимогах КЗпП України та спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами у їх сукупності. Крім того, суд не приймає до уваги і протокол №24 засідання ради трудового колективу КП «Прилукижитлобуд» від 24 листопада 2014 року, оскільки така відмова у звільненні з роботи [PERSON] на підставі п.4 ст.40 КЗпП України не вмотивована та надана органом, який у відповідності до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» не є виборним органом (профспілковим представником), первинною профспілковою організацією підприємства, а первинної профспілкової організації в КП «Прилукижитлобуд» не має. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст.40, 43-1 Кодексу законів про працю України,

Outcome: dismissed