Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Позивач ПАТ«Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк». Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.09.2012 року між ПАТ «Астра Банк» та відповідачем було укладено Кредитний договір №150102038788009, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 147 943,00 грн. з розрахунку 21,49 % річних на строк по 26.09.2017 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між сторонами було укладено Договір іпотеки №б/н від 26.09.2012 року, відповідно до умов якого відповідач передала позивачу в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № 31 в будинку № 94, яка знаходиться по вулиці Володимира Великого, в м. Дрогобичі Львівської області. 02.12.2013 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Астра Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі і за Кредитним договором, укладеним з відповідачем. Посилаючись на порушення зобов'язань за Кредитним договором ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом, відповідно до якого просить в рахунок погашення заборгованості в розмірі 177 607,58 грн. за Кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру № 31 в будинку 94, яка знаходиться по вулиці Володимира Великого, в м. Дрогобичі Львівської області та визнати за позивачем права власності на вказану квартиру. Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомивши суду причини своєї неявки. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, не повідомивши суду причини своєї неявки. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, не здійснюючи відповідно до ч.2 с.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, провівши заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 26.09.2012 року між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №150102038788009, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 147 943,00 грн. з розрахунку 21,49 % річних на строк з 26 вересня 2012 року по 26.09.2017 року. (а.с.4-7). З метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між сторонами було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач передала ПАТ «Астра Банк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру №31 в будинку № 94, яка знаходиться по вулиці Володимира Великого, в м. Дрогобичі Львівської області (а.с.9-11). З довідки про наявність заборгованості, долученої до матеріалів позовної заяви, вбачається, що станом на 28.07.2015 заборгованість за Кредитним договором складає 177 607, 58 грн., що складається із: 134 625, 01 грн. - тіло кредиту; 42982, 57 грн. - відсотки; з них прострочена заборгованість: 54489,31 грн. - тіло кредиту та 40842,46 грн - відсотки. Зазначено, що загальна заборгованість складає 177 607, 58 грн. (а.с.12). Слід зазначити, що в обґрунтування свого права звернення до суду позивач посилається на Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 02.12.2013 року, укладений між позивачем та ПАТ «Астра Банк». Разом з тим, в якості доказу реальності операції з відступлення права вимоги до позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» було надано лише копію Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами без Додатку 1 із відомостями про перелік договорів та купівельною ціною за право вимоги від 02.12.2013 року (а.с.15-16). Суд вважає за необхідне зазначити, що надана копія Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 02.12.2013 року не може бути визнана судом належним доказом, підтверджуючим правонаступництво і наявність права вимоги за Кредитним договором та Договором іпотеки у ПАТ «Дельта Банк», оскільки, вона не дає можливість встановити, що відступлення прав вимоги відбулося саме за Кредитним договором, що був укладений з відповідачем, а також не містить всіх умов переходу права вимоги до ПАТ «Дельта Банк». Крім того, ст. 517 ЦК України передбачає, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Разом з тим, до матеріалів справи не надано доказів повідомлення відповідача про передачу ПАТ «Астра Банк» до ПАТ «Дельта Банк» відповідних прав вимоги. Водночас, в обґрунтування нарахованої суми у розмірі 177 607,58 грн. за Кредитним договором, до матеріалів позовної заяви не долучено належного, розгорнутого розрахунку, що позбавляє суд можливості встановити обґрунтованість нарахованої заборгованості. Довідка-розрахунок, долучена в обґрунтування наявної у відповідача заборгованості, не може вважатися належним та допустимим доказом наявності заборгованості у [PERSON], оскільки, така не містить усіх зазначених дат погашення відповідачем тіла кредиту та відсотків за його користування. Зазначення цих дат є необхідним, оскільки з моменту здійснення позичальником платежів по Кредитному договору позивач повинен був нараховувати заборгованість вже на нову суму зобов'язання. Крім того, в різних частинах довідки вказані різні суми, що позначають один і той самий борг, зокрема, в абз. 3 довідки вказана сума боргу по тілу кредиту в розмірі 134 625, 01 грн., а в абз. 7 цієї ж довідки вказано суму боргу по тілу кредиту - 54489,31 грн. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано жодного доказу правильності наданої до суду довідки заборгованості. Така позиція узгоджується із положеннями п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», а саме: «У мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог». Довідка, надана позивачем, в якості доказів розміру заборгованості, має суперечливий характер та не підтверджена жодними доказами. Також, суд вважає, що підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, серед іншого є порушений позивачем порядок звернення до суду з вимогами дострокового повернення всієї суми кредиту, передбачений ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору, кредит було надано на споживчі цілі, а зобов'язання позичальника за кредитним договором забезпечені іпотекою. Так, абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» серед іншого передбачає, що відносини, які витікають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян, у тому числі про надання кредитів регулюються положеннями Закону України «Про захист прав споживачів». Варто зазначити, що Кредитний договір укладений на строк з 26.09.2012 року по 26.09.2017 року. Таким чином, звернувшись до суду з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач скористався своїм правом дострокового повернення заборгованості, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Крім того, право звернення на предмет іпотеки передбачено п. 11 Іпотечного договору, відповідно до якого вбачається, що Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки в разі, якщо на день, зазначений Основним зобов'язанням, Позичальник не поверне Іпотекодержателю суму кредиту та/або проценти за користування кредитом та/або пеню або іншу заборгованість, та/або платежі або санкції, що передбачені та/або випливають з Основного зобов'язання, а також в інших випадках, передбачених Основним зобов'язанням за цим Договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобов'язання (як основного боргу так і процентів за ним). Відповідно до ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Таким чином, звертаючись до суду з даною позовною заявою, позивач мав звернутися до відповідача з досудовою вимогою про повне погашення заборгованості за 60 днів до звернення до суду. Разом з тим, до матеріалів справи не долучено доказів про направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту та доказів отримання останнім такої вимоги. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на відсутність в матеріалах справи оцінки предмета іпотеки. Так, ст. 37 Закону «Про іпотеку» передбачено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Разом з тим, Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. На необхідності оцінки предмета іпотеки звертається увагу також у постанові від 27 травня 2015 року у справі за № 6-61цс15 Верховного суду України, у постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-1465 цс15 Верховного суду України, які, в силу вимог ч. 1 ст. 3607 ЦПК України, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Таким чином, суд дійшов висновку, що, оскільки позивачем не надано належних доказів відступлення йому права вимоги за Кредитним договором №150102038788009 та повідомлення відповідача про передачу відповідних прав вимоги; порушено процедуру дострокового повернення заборгованості, передбачену ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; не надано розрахунку заборгованості, у зв'язку з чим нарахована сума заборгованості є необґрунтованою; не надано доказів оцінки предмета іпотеки, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. З урахуванням вищевикладеного, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк» є такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed