Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач - Кредитна спілка «Християнська Фортеця» звернувся до суду із вищезазначеним позовом, у якому, з урахуванням уточнень (т.1 а.с.43-44), просить суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь несплачені відповідачами проценти за користування кредитом, наданим позивачем відповідачу [PERSON] на виконання умов кредитного договору №5679/2007-К від 23.09.2008р. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що, 23.09.2008р. між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №5679/2007-К, згідно якого позивач, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, надав відповідачу [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 5 610,00 грн., а відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кредит 23.03.2010 року згідно умов договору, а також сплачувати відсотки за користування кредитом, виходячи з відсоткової ставки у розмірі 31,40% річних. Крім того, для забезпечення своєчасного повернення кредиту, виплати відсотків за користування кредитом, 23.09.2008 року між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] (кожною) були укладені договори поруки №5479-П та №5679-П, згідно яких відповідачі [PERSON] та [PERSON] як поручителі, поручились перед позивачем за належне виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору №5679/2007-К від 23.09.2008р. Однак, зобов'язавшись щомісяця здійснювати погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору № 5679/2007-К, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість по вищезазначеному кредитному договору у розмірі 17 955,55 грн., яка, за рішенням суду від 31.05.2012р. була стягнута солідарно з відповідачів на користь позивача. Однак, через те, що, протягом 7-ми днів в ході виконавчого провадження відповідачі суму кредиту позивачу у добровільному порядку не повернули, позивач нараховував відповідачам проценти за користування кредитом у розмірі 140,9 відсотків річних на суму чергового платежу, розмір яких станом на 19.12.2014р. складає 20 831,48 грн., які позивач просить стягнути на свою користь солідарно з відповідачів, разом із понесеними ним судовими витратами. В ході розгляду справи, ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12.05.2015р. (т.1 а.с.59), на підставі ст.126 ЦПК України, об'єднано в одне провадження цивільну справу №208/2716/15 за позовом [PERSON] до Кредитної спілки «Християнська Фортеця», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON] «Про визнання кредитного договору недійсним» та цивільну справу № 208/10737/14 за позовом Кредитної спілки «Християнська Фортеця» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] «Про стягнення несплачених процентів за користування кредитом». В обґрунтування заявлених позовних вимог (т.2 а.с.1-5) позивач [PERSON] посилається на те, що, 23.09.2008р. між ним та відповідачем укладено кредитний договір №5679/2007-К, згідно якого відповідач, на умовах повернення до 23.03.2010 року, надав позивачу [PERSON] у тимчасове користування кредит у розмірі 5 610,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 31,40% річних. При цьому, при укладанні договору, у порушення вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідач не надав позивачу [PERSON] необхідну, доступну та достовірну інформацію про надані відповідачем послуги, зокрема в частині підвищення відповідачем процентної ставки до 140,90%, чим порушив права позивача, як споживача послуг відповідача. При цьому, договір в цілому суперечить ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та, відповідно до ст.ст.15,19 ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст.ст.203, 215 ЦК України, має бути визнаний судом недійсним в частині пп..6 п.3.1.1., який визначає порядок нарахування відповідачем підвищеного проценту у розмірі 140.90%. Водночас, позивач [PERSON] просить суд поновити строк для звернення до суду із вищевказаним позовом, та, визнати причину пропуску вказаного строку поважною, оскільки позивач [PERSON] про порушене відповідачем право позивача дізнався не під час укладання спірного договору 23.09.2008 року, а відтоді, коли відповідач вдруге звернувся до суду із позовом про стягнення з позивача солідарно з [PERSON] та [PERSON] нарахованих відповідачем процентів у розмірі 20 831,48 грн. В судовому засіданні представник позивача: Кредитної спілки «Християнська Фортеця» - [PERSON] позов свого довірителя підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві Кредитної спілки «Християнська Фортеця». Водночас, надавши письмові заперечення на позов [PERSON] (т.1 а.с.72-74), суду зазначив, що, позов [PERSON] Кредитна спілка «Християнська Фортеця» не визнає, оскільки позивач [PERSON], на час укладання спірного договору, надав Кредитній спілці «Християнська Фортеця» заяву, у якій зазначив, що, готовий укласти кредитну угоду на умовах, зазначених у договорі, що свідчить про те, що, позивач [PERSON] був ознайомлений з умовами надання кредиту та погодився на них. В судовому засіданні позивач [PERSON] наполягав на задоволенні своїх позовних вимог; проти задоволення позову Кредитної спілки «Християнська Фортеця» заперечував, та, надав суду письмову заяву, у якій просив суд застосувати до позову Кредитної спілки «Християнська Фортеця» наслідки спливу позовної давності. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] просила відмовити у задоволенні позову Кредитної спілки «Християнська Фортеця», та застосувати до позовних вимог Кредитної спілки наслідки спливу позовної давності. Позов свого довірителя [PERSON] підтримала, посилаючись на те, що, спірний договір в частині підвищення відповідачем процентної ставки до 140,90%, суперечить ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки порушує права позивача [PERSON], як споживача послуг відповідача. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] (кожен), не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено судом в ході розгляду справи, 23.09.2008р. між позивачем - Кредитною спілкою «Християнська Фортеця» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №5679/2007-К, згідно якого позивач, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, надав відповідачу [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 5 610,00 грн., а відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кредит позивачу 23.03.2010 року згідно умов договору, а також сплачувати відсотки за користування кредитом, виходячи з відсоткової ставки у розмірі 31,40% річних. 23.09.2008 року, для забезпечення своєчасного повернення кредиту, виплати відсотків за користування кредитом відповідачем [PERSON], між Кредитною спілкою «Християнська Фортеця» та відповідачами [PERSON] та [PERSON] (кожною) були укладені договори поруки №5479-П та №5679-П, згідно яких відповідачі [PERSON] та [PERSON] поручились перед позивачем за належне виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору №5679/2007-К від 23.09.2008р. Згідно п.3, п.п.6 п.3.1.1. позивач - Кредитна спілка «Християнська Фортеця» у випадку несвоєчасного повернення чергового платежу відповідачем [PERSON], мав право нараховувати позичальнику підвищений процент у розмірі 140,90 процентів річних, який нараховується з дня виникнення простроченої заборгованості на початкову суму виданого кредиту. Рішенням суду від 26.09.2011р., яке набрало законної сили 07.10.2011 року, суд стягнув солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Кредитної спілки «Християнська Фортеця» заборгованість за кредитним договором №5679/2007-К від 23.09.2008р. в розмірі: - 5 610,00 грн. суми кредиту; - 12 345,55 грн. проценти за користування кредитом (підвищений відсоток у розмірі 140,9%). Згідно Постанови державного виконавця Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, останній, 09.04.2015р. закінчив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Кредитної спілки «Християнська Фортеця» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 17 955,55 грн., а саме: - 5 610,00 грн. суми кредиту; - 12 345,55 грн. проценти за користування кредитом (підвищений відсоток у розмірі 140,9%). Як вбачається з відповідей, наданих державним виконавцем Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ (т.1 а.с.66-69), стягнення за виконавчими провадженнями відбувалось із заробітної плати боржників [PERSON] та [PERSON] Згідно ст.68 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р., стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати. Згідно ст.69 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р., підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти стягувачу у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а якщо такий строк не встановлено - до десятого числа кожного місяця, наступного за звітним. Згідно ст.70 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р., розмір відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Обмеження розміру відрахувань із заробітної плати встановлюється законодавством про працю. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, відшкодування шкоди у зв'язку із втратою годувальника та збитків чи шкоди, заподіяних злочином, - п'ятдесят відсотків; за всіма іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - двадцять відсотків. При цьому, згідно ст.36 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р., за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. З вищенаведених обставин суд вбачає, що, після стягнення за рішенням суду від 26.09.2011р., яке набрало законної сили 07.10.2011 року, суми кредиту у повному обсязі, а саме у розмірі 5 610,00 грн., та, відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення вказаної суми, вказана сума не є сумою кредиту, а є сумою боргу боржника перед стягувачем, яка стягувалась державним виконавцем у передбаченому ст.ст.68, 69, 70 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV, 21.04.1999р. порядку. При цьому, згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З наведеного суд вбачає, що, саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Водночас, позивач Кредитна спілка «Християнська Фортеця», посилаючись на п.4.1.-4.5 кредитного договору, просить суд стягнути з відповідачів на свою користь нараховані позивачем проценти за період з 31.05.2012р. по 19.12.2014р., які позивач нарахував під час стягнення суми кредиту державним виконавцем. З наведеного суд вбачає, що, позивач Кредитна спілка «Християнська Фортеця» нараховував проценти у розмірі 20 831,48 грн. не на суму кредиту, а на суму боргу боржників перед стягувачем, яка, водночас, стягувалась державним виконавцем у передбаченому ст.ст.68, 69, 70 ЗУ «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21.04.1999р. порядку. Водночас, згідно п.9.1. кредитного договору №5679/2007-К від 23.09.2008р., при укладанні вказаного договору сторони дійшли згоди що, за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за даним договором, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно висновків Верховного Суду України, викладених у рішенні, прийнятому за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Правові наслідки порушення зобов'язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов'язання, яка не встановлена цим договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України. Таким чином, приймаючи до уваги, що, проценти за кредитним договором є платою за користування кредитом, а не штрафними санкціями, і, водночас, нараховуються на суму позики, а не на суму боргу у виконавчому провадженні, суд приходить до висновку, що, позовні вимоги Кредитної спілки «Християнська Фортеця» є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог позивача [PERSON] до Кредитної спілки «Християнська Фортеця» «Про визнання кредитного договору недійсним» - суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно роз'яснень, наданих у п.8. Постанови Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Як вбачається з матеріалів справи (т.1 а.с.75), 23.09.2008р. позивач [PERSON] звернувся до Кредитної спілки «Християнська Фортеця» із письмовою заявою, у якій зазначив, що, готовий укласти кредитну угоду на чинних у кредитній спілці умовах. Як вбачається зі змісту спірного договору, на час його укладання сторони дійшли згоди, що, у випадку несвоєчасного повернення чергового платежу по кредиту, позикодавець має право нарахувати позичальнику підвищений процент у розмірі 140,9%. Згідно ст.1048 ЦК України, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. З наведеного суд вбачає, що, на момент укладання спірного правочину вказаний правочин, а саме п. п.3.1.1. правочину, не суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому, волевиявлення сторін спірного договору було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Крім того, спірний правочин був вчинений у формі, встановленій законом, а також спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Встановивши, таким чином, відсутність підстав, які б давали суду дійти висновку, що, на момент укладення спірного правочину сторонами не було додержано вимог, встановлених статтею 203 ЦК України, суд дійшов висновку, що, позовні вимоги позивача [PERSON] до Кредитної спілки «Християнська Фортеця» «Про визнання кредитного договору недійсним» є необґрунтованими, та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved