Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивачка просить розірвати шлюб між відповідачем, оскільки спільне життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, а шлюб між ними має формальний характер, позаяк вони проживають окремо й не ведуть спільного господарства. Також просить стягнути з останнього аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки доходу останнього та аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьох років у сумі 1000,00 грн. щомісячно, мотивуючи тим, що відповідач добровільно не надає коштів на утримання дитини. Окрім цього, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки після народження син проживає з нею, відповідач припинив підтримувати будь-які відносини з дитиною, останній не цікавиться її життям, участь у вихованні дитини не бере, фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судові засідання 04.03.2019, 10.06.2019, 30.09.2019 рр. не з`явився, про причини неявки не суд повідомив, відзиву не подавав. Представники третіх осіб подала клопотання про розгляд справи у їх відсутності. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Оцінивши докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив таке. Сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 07.04.2016 р. згідно свідоцтва серії [NUMBER] . [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] . Згідно з довідкою від 01.08.2018 р. № 16399, дитина сторін проживає разом з позивачкою за адресою [ADDRESS] . 23.08.2018 р. позивачка надсилала скарги до органів поліції та державної влади з приводу недотримання відповідачем обов`язків по утриманні та участі у вихованні дитини. Рішенням виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 19.02.2019 р. № 33 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] . Як видно з листа ГУ ПФУ у м. Києві від 08.07.2019 р., відповідач протягом 2018-2019 рр. отримував доходи. Зі змісту позовної заяви та пояснень позивачки вбачається, що матеріальний тягар утримання та виховання дитини повністю покладений на останню, відповідач цими питаннями тривало й умисно не переймається. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Підстави для позбавлення судом батьківських прав перелічені у ст. 164 СК України. Позивач має право на звернення до суду з даним позов в силу норм ст. 165 СК України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова ПВСУ від 30.03.2007 року № 3), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осі, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 цієї постанови). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (абз. другий п. 16 постанови ПВСУ від 30.03.2007 року № 3). Як вбачається з матеріалів справи, сторони не підтримують подружніх стосунків, не пов`язані спільним побутом, спільне життя у них не склалося, позивач наполягає на розірванні шлюбу. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім`ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, відтак шлюб між ними слід розірвати. Виходячи з принципів розумності та справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Окрім цього, встановлені фактичні обставини справи та оцінені докази у світлі викладених норм права, їх роз`яснень свідчать, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками батька і не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, зокрема не забезпечує належною матеріальною допомогою, не цікавиться навчанням дитини, не створює жодних умов для нормального спілкування з нею чи отримання сином доступу до культурних та інших духовних цінностей. Зазначені фактори є свідченням винної поведінки відповідача та умисного ухилення ним від виховання дитини у такій мірі, що це дає достатні підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Тому зважаючи на викладене, фактичні обставини справи, інтереси неповнолітньої дитини, суд вважає позовну вимогу про позбавлення батьківських прав обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. За таких обставин та міркувань позов слід задовольнити. В силу приписів ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у користь позивачки судовий збір у сумі 1409,60 грн., що був нею сплачений за подання позову про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав Крім цього, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача у користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1409,60 грн. від якого була звільнена позивачка при подачі позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved