Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

Позивач КС «Хосен» звернулась з позовом до відповідачів [PERSON], до [PERSON] та до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.10.2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 240*30, за умовами якого кредитна спілка надала відповідачу 1 кредит в розмірі 14000 грн на термін до 09.10.2016 року, а [PERSON] зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки в строки та в порядку ,встановленими кредитним договором . КС Хосен свої зобовязання за договором виконала, а відповідач 1 в порушення умов договору свої зобовязання не виконала, не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у строки, визначені угодою, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 15158,47 грн. 09.10.2014 року між КС «Хосен» та [PERSON], а також з [PERSON] було укладено договори поруки за умовами якого поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати перед кредитором солідарно за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату і час судового розгляду повідомлені належним чином, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило, причин неявки суду не повідомлено, тому суд, вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи та давши належну оцінку доказам у справі, суд приходить до висновку про повне задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 09 жовтня 2014 року між Кредитною спілкою «Хосен» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 240*30, відповідно до умов якого кредитодавець Кредитна спілка «Хосен» зобов'язалася надати позичальнику [PERSON] кредит у сумі 14000 гривень 00 копійок на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Сума кредиту використовується на цілі: споживчий (інші потреби). За п. 2.1. Розділу 2 кредитного договору, кредит надається строком на 24 фактичних місяців від дати отримання позичальником кредиту. Згідно з п.п. 3.1., 3.2. Розділу 3 кредитного договору, плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 48 % процентів річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення. Нарахування процентів за цим договором здійснюється з урахуванням числа днів у календарному році (вихідних, святкових та неробочих днів включно). Кількість днів у році приймається за 365 (366). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.п. 5.1.3 п. 5.1. Розділу 5 кредитного договору, позичальник крім обов'язків, передбачених вищезазначеними пунктами цього договору, зобов'язаний: вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка розрахунків. За положеннями ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 527 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. При цьому, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України) Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від\~\~простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нормою ч. 1 ст. 546 ЦК України регламентовано, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. 09.10.2014 року між КС «Хосен» та [PERSON], а також з [PERSON] було укладено договори поруки відповідно за №373 та №374, за умовами якого поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати перед кредитором солідарно за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. За ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом або пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники. При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою. Норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. Як вбачається з укладених договорів поруки кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники (п. 2 розділу 2 договорів поруки). Аналогічна правова позиція взаємоузгоджуються із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові №6-255цс від 24 червня 2015 року. Крім того, у постанові Верховного суду України у справі №6-185цс14 від 17 грудня 2014 року, висловлена правова позиція щодо того, що норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У випадках укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобов'язання, між ними не виникає солідарної відповідальності між собою. У правовій позиції, висловленій Верховим судом України у постанові у справі № 6-35цс15 від 11 березня 2015 року, передбачено, що якщо ж зобов'язання забезпечується кількома поручителями, які надали поруку за різними договорами поруки, то останні не несуть солідарної відповідальності перед кредитором. У такому випадку кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору. Відтак, у даному випадку поручителі несуть солідарну відповідальність перед кредитором за пред'явленою ним вимогою до позичальника та одного з поручителів окремо один від одного на підставі відповідного договору. Суд бере до уваги та покладає в основу мотивування рішення суду наданий позивачем розрахунок, відповідно до умов якого станом на 09.03.2016 року заборгованість по кредиту складає 6914,42 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом складає 4786,84 грн., штраф у розмірі 50% від суми фактичної заборгованості відповідно до вимог п.7.3 Договору у сумі 3457,21 грн. Так, відповідно до п. 7.3. Розділу 7 кредитного договору передбачено, що у разі прийняття кредитодавцем рішення про стягнення процентів за користування кредитом та суми кредиту в судовому порядку внаслідок невиконання позичальником зобовязань , встановлених п.2.3 договору, до позичальника застосовується штраф у розмірі 50% від основної суми фактичного залишку кредиту на дату прийняття кредитодавцем рішення про стягнення простроченої суми в судовому порядку. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, штраф визначається у відсотковому значенні від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пеня - від несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення зобов'язання. За таких обставин суд, на основі з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати, що в конкретному випадку становить суму у розмірі 1378 грн.

Outcome: approved