Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач КЗ «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] про позбавлення її матері - [PERSON], батьківських прав відносно дитини, а також стягнення з відповідачки на утримання дитини аліментів у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачка покинула дитину та протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Дитину тимчасово влаштовано до Комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради». Представник позивача Чучва А.В., представник Прокуратури Амур-Нижньодніпровського районну м. Дніпропетровська Бойкова О.П. і представник третьої особи Органу опіки та піклування - Виконавчий комітет Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради Кедич Ю.О. в судовому засіданні підтримали в повному обсязі вимоги за позовною заявою та підтвердили фактичні обставини, на яких вони ґрунтуються. Третя особа Орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Добропільської міської ради Донецької області, належним чином та завчасна сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання представника не направила. Надала суду письмове клопотання про розгляд справи за відсутності свого представника. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності представника третьої особи. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Полєщук Г.І., в суді позовні вимоги визнала частково. Згодна із позбавленням її батьківських прав відносно дитини оскільки вона не має можливості займатися вихованням та утриманням дитини. Заперечує проти стягнення з неї аліментів на утримання дитини у зв'язку з тим, що вона не має можливості працевлаштуватися і тому не має можливості сплачувати аліменти на утримання дитини. На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини: Згідно копії свідоцтва про народження, дитина [PERSON] народилася [INFO] від матері [PERSON]. Батьком дитини записаний [PERSON]. За витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження згідно з частиною першої статті 135 Сімейного кодексу України, державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (відомості про батька дитини до актового запису про народження внесені за заявою матері). Дитина була народжена в період відбування відповідачкою покарання у вигляді обмеження волі в Орджонікідзевському виправному центрі № 79. За заявою матері дитина рішенням Виконавчого комітету Орджонікідзевської міської ради № 140/1 від 24 квітня 2013 року була тимчасово влаштована до будинку дитини на повне державне утримання. З 22 травня 2013 року дитина знаходиться в Комунальному закладі «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради». Згідно інформації Орджонікідзевському виправному центрі № 79, [PERSON] звільнена з установи відбування покарання 30 квітня 2014 року по відбуттю строку покарання. Відповідно до акту Комунального закладу «Дніпропетровський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради» від 16 червня 2015 року, [PERSON] починаючи під час відбування покарання однин раз надіслала листа на адресу будинку дитини. З 30 квітня 2014 року дитину не відвідувала, не цікавилася станом її здоров'я, не виявляла до неї батьківської турботи та піклування, не надавала будь якої допомоги. За висновком про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини, дитина [PERSON] має синдром мінімальних мозкових дисфункцій, пупкова грижа, вальгусна деформація стоп, потребує медико-педагогічної та медико-соціальної корекції. З побутової характеристики на [PERSON] вбачається, що остання зловживає алкогольними напоями, веде бродяжницький спосіб життя. Згідно акту обстеження житлово-побутових і матеріальних умову проживання відповідачки, її помешкання з адресою: [ADDRESS], перебуває у незадовільному стані, для проживання не придатне, санітарні умови вкрай негативні. 22 червня 2015 року [PERSON] підписала нотаріально посвідчену заяву, за якою вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно доньки. Правові наслідки позбавлення батьківських прав, передбачені ст. 166 Сімейного кодекс, їй роз'яснені. Вирішуючи позовні вимоги в частині позбавлення відповідачки батьківських прав, суд виходить з наступного. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 цього ж кодексу, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Перелічені докази в своїй сукупності поза всяким розумним сумнівом підтверджують той факт, що відповідачка не виконує покладений на неї ст. 150 Сімейного кодексу України обов'язок щодо піклування про здоров'я своєї дитини, її духовний та моральний розвиток, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Наведене знаходить свій прояв в тому, що відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. В судовому засіданні не встановлені об'єктивні перешкоди для відповідачки у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов'язками. Згідно висновку Органу опіки та піклування, позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дитини є доцільним, і суд не вбачає підстав ставити такий висновок під сумнів. Наведені обставини в своїй сукупності є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дитини і, на підставі викладеного, таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найвищім інтересам дитини. За перелічених обставин, позовні вимоги в частині позбавлення відповідачки батьківських прав підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд враховує, що згідно ч.ч. 4, 5 ст. 167 Сімейного кодексу України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, матусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Оскільки судом не отримані заяви від родичів дитини про можливість прийняти ними під опіку останню в порядку ч. 4 ст. 167 Сімейного кодексу України, суд згідно ч. 5 ст. 167 Сімейного кодексу України вважає за необхідне передати дитину на опікування органу опіки та піклування. За ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування. Оскільки судом встановлено, що малолітня [PERSON] позбавлена батьківського піклування, над нею на підставі ст. 58, ч. 3 ст. 60 ЦК України слід встановити опіку. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Як передбачено ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідачка позбавлена батьківських прав щодо дитини і позивачем заявлена вимога про стягнення аліментів, на підставі ч. 2 ст. 166, ст. 180 Сімейного кодексу України слід стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини. Відсутність у відповідачки на цей час доходу не звільняє її від обов'язку утримувати дитину і відповідні заперечення представника відповідачки судом відхиляються. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 181 цього ж кодексу, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду. За ч. 1 ст. 182 цього ж Кодексу, при визначенні розміру аліментів суд враховує: -стан здоров'я та матеріальне становище дитини; -стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; -наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; -інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено в ч. 2 ст. 182 цього ж Кодексу, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 цього ж Кодексу, частка заробітку (доходу) матері, батька дитини, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів суд враховує визначені ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України обставини та дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів з дотриманням вимог ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України відповідає як фактичним обставинам справи, так і вимогам закону, тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. З відповідачки до доходу Держави згідно ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн. (243,60 грн. за позовні вимоги немайнового характеру та 243,60 грн. за позовні вимоги про стягнення аліментів).

Outcome: approved