Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. В позовній заяві вона зіслалася на те, що 19.12.2015 року з відповідачем було укладено шлюб, про що в [PERSON] Нижньодніпровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції було зроблено актовий запис за № 1222. Від шлюбу сторони дітей не мають. У позивачки від попереднього шлюбу є син [PERSON], [INFO]. На початку спільного життя між сторонами стосунки складалися добре, жили з відповідачем за адресою: [ADDRESS]. З початку 2017 року подружні стосунки охолонули, зникли почуття взаєморозуміння, любові та поваги одне до одного. Звернення до суду є обдуманим та виваженим кроком. Так, починаючи з 20 грудня 2018 року сімейних стосунків сторони не підтримують, сумісного господарства не ведуть, мешкають окремо одне від одного. Позивачка мешкає з дитиною за місцем реєстрації. Відповідач добровільно розірвати шлюб не бажає, тому позивачка вимушена звернутись до суду. Подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам її дитини. Вважає, що поновлення шлюбно сімейних відносин та збереження сім'ї є неможливим, позивачка твердо бажає розірвати шлюб, у звязку з чим, просить термін для примирення сторонам не надавати тому, що подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам її дитини, що має істотне значення. Спору щодо спільного майна у сторін не має. В звязку з чим, позивачка просить шлюб розірвати. Справу розглянуто згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України у відсутності представника позивачки, який надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Представник позивача не заперечує проти винесення заочного рішення. Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії I-КИ № 323426, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 19.12.2015 року, шлюб зареєстрований [PERSON] Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1222. Після одруження [PERSON] змінила своє прізвище на «Єрьоменко» (а.с. 23). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії I-КИ № 077673, [PERSON] має малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 24). Судом було встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше сумісне життя і збереження сімї стало неможливим. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Сімя розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. У відповідності ч. 1 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст.ст.110, 112 СК України та

Outcome: approved