Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з вимогою про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №800000220 від 26.04.2007 року в розмірі 2394021,71 грн. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON], 02.12.2014 року подано зустрічний позов до ПАТ «Альфа-Банк», в якому просила визнати припиненою з 04.04.2013 року поруку, що виникла на підставі договору поруки від 26.04.2007 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк». Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, зустрічний не визнала. Пояснила, що у звязку із порушенням зобовязань за договором 26.01.2012 року з боку [PERSON] 27.08.2012 року боржнику та поручителю було направлено письмову вимогу про дострокове виконання своїх зобовязань. Проте вимоги позивача виконані не були. Крім того, вказала, що порука діє до виконання основного зобовязання, тобто до 2027 року. Представник відповідачів [PERSON] заперечувала проти позову. Пояснила, що вимога кредитора про стягнення пені, нарахованої в доларах США є неправомірною та такою, що порушує вимоги чинного законодавства, оскільки її необхідно нараховувати в гривнях, а розмір пені (1%) визначений за кредитним договором є завеликим. Представник відповідачів [PERSON] заперечував проти позову в частині солідарного стягнення заборгованості із поручителя, у звязку із припиненням поруки на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Зустрічний позов просив задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 26.04.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №800000220, згідно якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у розмірі 93000,00 доларів США із зобовязанням повернути наданий кредит у повному обсязі до 26.04.2027 року та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 11,5% річних (а.с. 5). Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. З метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором, 26.04.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки №800000220-П, згідно якого поручитель поручився за виконання боржником наступних обовязків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому: - обовязок повертати банку кредит рівними частинами, у терміни, визначені у основному договорі, але в будь-якому випадку не пізніше 26.04.2027 року; - обовязок щомісяця сплачувати банку проценти за користування кредитом у терміни, визначені графіком повернення, та на інших умовах, передбачених основним договором; - обовязок у випадках, передбачених основним договором та/ або законодавством України, у строк не пізніше 10 днів з дати предявлення відповідної вимоги достроково (до настання термініві або строків повернення / сплати), повернути банку кредит, сплатити проценти за користування ним і виконати інші обовязки, що виникають із основного договору; - обовязок сплатити банку неустойку (пеню, штраф) та понад суму неустойки (пені, штрафів) відшкодувати збитки, заподіяні банку невиконанням або неналежним виконанням боржником своїх зобовязань за основним договором. Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. договору поручитель та боржник відповідають перед банком за порушення обовязків, як солідарні боржники. Передбачена п. 3.1. договору поруки відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник допустить прострочення будь-якого з обовязків, зазначених у пункті 2.1. договору (а.с. 9). Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Протягом дії кредитного договору та договору поруки до них укладалися додаткові договори, а саме: 1) 26.03.2009 року договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору від 26.04.2007 року, згідно п. 1 якого було змінено п. 2.2. Розділу №1 кредитного договору та викладено в наступній редакції: «процентна ставка, з 26.04.2007 року включно по 25.09.2008 року включно складає 11,5%, з 26.09.2008 року включно по 25.03.2009 року включно складає 15% річних. Процентна ставка з 26.03.2009 року включно по 25.03.2010 включно складає 10%. У випадку, якщо протягом періоду було відсутнє прострочення повернення кредиту чи його частини та / або сплати процентів за його користування, після закінчення періоду процентна ставка з 26.03.2010 включно встановлюється у розмірі 15,2 5 річних» (а.с. 6). 2) 26.03.2009 року договір про внесення змін і доповнень №1 до договору поруки, згідно якого сторони домовилися змінити п. 2.1. договору поруки (а.с. 10). Привели його у відповідність до договору про внесення змін і доповнень №1 від 26.03.2009 року до кредитного догову, зокрема у частині виконання обовязку, що стосується щомісячної сплати банку процентів за користування кредитом за відсотковими ставками у відповідний період. У звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань (26.01.2012 року було прострочено виконання зобовязання) позивачем 27.08.2012 року було направлено боржнику та поручителю вимоги про дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом і нарахованих штрафних санкцій протягом 30 днів з дати отримання вимоги, але не пізніше тридцяти семи днів з моменту відправлення вимоги (а.с. 78-81). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Оскільки відповідач свої зобовязання по договору не виконала, чим порушила умови договору та норми цивільного законодавства, а саме ст. 526, 1054 ЦК України. Відповідач своєчасно не виконувала зобовязання, для погашення заборгованості за кредитом, процентами відповідно до умов договору станом на 26.07.2014 р. утворилась прострочена заборгованість за кредитним договором у розмірі 87190,70 доларів США (що за курсом НБУ станом на 26.07.2014 року еквівалентно 1024734,60 грн.), та заборгованість за процентами в розмірі 28639,36 доларів США (що за курсом НБУ еквівалентно 336592,58 грн.) (а.с. 15). А тому позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З розрахунку заборгованості вбачається, що сума пені за несвоєчасне виконання зобовязання перед кредитором за період з 26.01.2009 року до 26.07.2014 року становить 121120,29 доларів США (а.с. 15). Представник позивача [PERSON] також просила стягнути із відповідачів за період з 26.07.2013 року до 26.07.2014 року пеню в розмірі 87867,98 доларів США (що еквівалентно за курсом НБУ 1032694,53 грн.). Проте в судовому засіданні не змогла пояснити та обгрунтувати порядок нарахування пені в доларах США за весь період вцілому, та не було враховано, що цей період переривався проплатами заборгованості, і курс долара по відношенню до гривні при цьому змінювався за кожен прострочений період. А тому в частині позовних вимог щодо пені суд відмовляє. Позивач не позбавлений права звернутися до суду з данною вимогою з інших підстав. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON] про визнання поруки припиненою слід зазначити наступне. Судом встановлено, що 27.08.2012 року позивачем у звязку із неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору та прострочення виконання зобовязань було направлено поручителю вимогу про дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом і штрафних санкцій у строк до 30 днів з дати отримання вимоги, але не пізніше тридцяти семи днів з моменту відправлення вимоги (а.с. 80-81). Відповідно до п. 9.1. кредитного договору у разі набуття кредитором на підставах, передбачених договором права вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, кредитор направляє на адресу позичальника рекомендованим листом письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, нарахованої неустойки та інших платежів та нарахувань за договором та/або про усунення порушення та виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцяти денний термін з письмовим попередження про звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання цієї вимоги (а.с. 8). Позивач на обґрунтування позовних вимог посилалася на п. 2.3. кредитного договору та п. 2.1. договору поруки, відповідно до яких датою остаточного повернення кредиту є 26.04.2027 року. Отже, дія договору поруки не може бути припинена. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.09.2014 № 6-53цс14, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної заяви. А не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Крім того, п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як пояснив представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] поручителем вимога про дострокове виконання зобовязань була отримана 04.10.2012 року. Проте, банк звернувся до суду з позовом лише у вересні 2014 року, у звязку з чим субєктивний обовязок поручителя припинився. А тому вимоги позивача щодо солідарного стягнення із [PERSON] задоволенню не підлягають, а можливе стягнення лише з [PERSON] Виходячи з наведеного, зустрічний позов у свою чергу обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial