Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Позивачка просить визнати відповідача такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою за адресою: [ADDRESS] , для зняття його з реєстрації. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею даного житла, а відповідач, будучи зареєстрованим, житлом не користується і там не проживає тривалий час і його реєстрація у цьому житлі призводить до зайвих нарахувань комунальних платежів. Покликаючись на норми цивільного законодавства просить задовольнити позовні вимоги. 26.02.2021 р. у судове засідання сторони не з`явилися. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що підтримує позовні вимоги, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судові засідання 23.11.2020, 18.01.2021, 26.02.2021 рр. не з`явився, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав, про причини неявки не повідомляв, виклик останнього також був здійснений в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 187 ЦПК України. При цьому, відповідачем не було подано відзиву. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ч. 3 ст. 211, ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Позивачка є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією реєстраційного посвідчення від 21.05.2001 р. Згідно довідки відділу реєстрації Червоноградської міської ради Львівської області від 03.08.2020 р., відповідач зареєстрований у спірному житлі. Відповідно до акту від 27.07.2020 р. відповідач не проживає за місцем реєстрації. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 зазначеного Кодексу). Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач був зареєстрованиий у спірній квартирі у статусі члена сім`ї власника і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 жовтня 2019 року в справі № 243/9627/16-ц (провадження № 61-34009св18). Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Фактичні обставини справи та наявні докази свідчать про те, що відповідач не проживає у житлі позивачки, спільним побутом із нею не пов`язаний, договір щодо порядку проживання у спірному житловому приміщенні не укладався. Враховуючи наведене вище, суд вважає переконливими доводи позивачки про те, що збереження реєстрації відповідача у квартирі перешкоджає повноцінно користуватися та розпоряджатися цим майном, призводить до необхідності нести додаткові витрати на оплату квартирної плати та комунальних послуг. Тому за відсутності законних чи договірних підстав відповідач не може надалі користуватися чужою власністю всупереч волі власника. За таких обставин і міркувань право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Порушене право підлягає судовому захисту у спосіб визнання відповідача такими, що втратив право на користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача у користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved