Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом в якому зазначила, що її батьком [PERSON] у 1987 році в [ADDRESS] було побудовано житловий будинок та зведено до нього господарські споруди. Незважаючи на те, що зазначений житловий будинок з часу забудови зареєстрований у Острицькій сільській раді Герцаївського району Чернівецької області за її батьком, проте як такого свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно останнім отримано не було. [INFO] її батько помер. Як донька останнього, у встановлений законодавством строк спадщину прийняла та звернулася до нотаріуса за для отримання свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріусом у видачі такого свідоцтва було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння. Так як інші спадкоємці за законом першої черги, а саме [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від спадщини відмовились на її користь, позивачка просила суд визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав та суду дав пояснення, аналогічні обставинам викладених в позовній заяві. Острицька сільська рада Герцаївського району Чернівецької області в судове засідання свого представника не направила, однак подала суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, так як проти задоволення позову не заперечують. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] суду пояснила, що померлий [PERSON] приходився їй чоловіком. Спірний житловий будинок був побудований померлим до реєстрації їх шлюбу та за час подружнього життя не зазнав ніяких змін. Від прийняття спадщини після смерті чоловіка відмовилась на користь позивачки - їх спільної доньки та на неї не претендує. [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, так як проти задоволення позовних вимог не заперечує. [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляд справу. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали, встановив наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що по [ADDRESS] розташовано домоволодіння, яке складається з житлового будинку та господарських споруд. Згідно даних погосподарської книги Острицької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, вказаний житловий будинок з господарськими спорудами зареєстрований у сільській раді за [PERSON], тобто за батьком позивачки, з 1987 року (а.с. 18-20). Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час побудови спірного жилого будинку, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. У 1987 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. [INFO] [PERSON] помер (а.с.21-22). Таким чином, після його смерті відкрилась спадщина, в т.ч. і на житловий будинок з господарськими спорудами. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК). Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [PERSON], позивачка, як донька померлого, 04 вересня 2014 року звернувся до приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини (а.с. 73 зворот). Дружина померлого [PERSON] та їх діти [PERSON], [PERSON], тобто треті особи на стороні відповідача за даним позовом, 04 вересня 2014 року від прийняття спадщини відмовились на користь позивачки, подавши нотаріусу відповідні заяви (а.с. 62 зворот, 69 зворот, 71). 09 березня 2015 року позивачка отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, які належали на праві власності на час смерті батькові. За постановою нотаріуса від 05 березня 2015 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований по [ADDRESS] було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на нього (а.с. 86). Відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки на момент смерті [PERSON] спірний житловий будинок був повністю збудований, прийнятий в експлуатацію та рахується в сільській раді за останнім, а позивачка прийнявши спадщину, однак не може оформити її на себе, то її вимоги про визнання за нею право власності на вказане майно є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.1217, 1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1273 ЦК України,

Outcome: approved