Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивачка і її представник вимоги позову в судовому засіданні обґрунтовують тим, що в червні 2016 року позивачка виявила бажання подарувати своїй донці [PERSON] свою частку в квартирі за адресою: пр. Леніна (Центральний)[ADDRESS]. З метою отримання дозволу органу опіки та піклування на вчинення правочину дарування за її дорученням [PERSON] звернулася до служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради. З відповіді служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради № Б-83 від 22.07.2016 року за підписом начальника служби [PERSON] вбачається, що [PERSON] (мати малолітньої [PERSON]Д.) відмовилася надати до служби запитувані документи, категорично заперечує проти укладання договору дарування. Відповідач ухиляється від надання дозволу на укладення договору дарування, чим порушує право власності, гарантоване Конституцією України. Відповідач [PERSON] і її представник вимог позову не визнали і пояснили, що вищевказана угода порушить право користування вказаною квартирою та житлові права малолітньої [PERSON]. [PERSON] заперечувала проти позову і пояснили, що вищевказана угода порушить право користування вказаною квартирою та житлові права її онучки. [PERSON] подала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності. Представник Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради подала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності. Вислухавши сторони та перевіривши матеріали справи суд приходить до слідуючого висновку. Згідно ч. 4, абз. 7 ч. 5, ч. 10 ст. 177 СК України дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло. Органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини. Порядок провадження органами опіки та піклування визначеної законом діяльності, пов'язаної із захистом майнових прав дитини, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 4.5.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року за № 512/5, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Згідно п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету міністрів України 24.09.2008 року за № 866, дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з'ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини. Районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної в місті ради може відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса для накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 177 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст.. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання обмежується щодо осіб, які не досягли 14-річного віку. Тобто в розумінні даної норми місце проживання дитини, як правило, визначається місцем проживання її батьків, яке в свою чергу підтверджується їх реєстрацією. В той же час суд вважає, що Службою у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради не вирішувалося по суті питання про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має малолітня дитина [PERSON], [INFO], оскільки відповідь на звернення Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради від 22.07.2016 року №Б-83 додана до позову, не можна вважати рішенням органу опіки та піклування про відмову у наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна. При цьому позивач, не отримавши від органу опіки та піклування відмови у наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна, замість того, що б доводити правомірність свого звернення до органу опіки та піклування, вирішив, звернутися до суду. Однак суд не є органом, який приймає рішення про надання дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини або відмову у його наданні. Відсутність відмови органу опіки та піклування в наданні дозволу на реалізацію нерухомого майна, право користування яким має малолітня дитина [PERSON], [INFO], свідчить про те, що на даний час відсутні обставини, які вказані у позові, а позовна заява є передчасною. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю. У зв'язку з цим згідно вимог ст. 88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на сплату судового збору та витрати пов'язані з оплатою правової допомоги.

Outcome: dismissed