Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 20 вересня 2008 року у виконкомі Шепітської сільської ради Путильського району Чернівецької області, актовий запис №02. Позивачка вказує, що збереження сім`ї неможливе, оскільки їхній шлюб на даний час носить формальний характер, оскільки з березня 2020 року вони спільного побуту не ведуть, хоча живуть в одному приміщенні, але фактично є просто сусідами. Просить шлюб укладений між ними розірвати. Позивач подала до суду заяву в якій просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить в позові відмовити, оскільки позовні вимоги не визнає. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, - .. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] 20 вересня 2008 року у виконкомі Шепітської сільської ради Путильського району Чернівецької області, актовий запис за №02, що підтверджується свідоцтвом про шлюб/а.с.4/. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначене положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч.2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Суд вважає, збереження сім`ї неможливе, оскільки в наданий сторонам строк для примирення останні не примирились, їхня сім`я розпалася остаточно, на даний час шлюб носить формальний характер, шлюбні відносини між ними фактично припинені. Дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що збереження сім`ї між сторонами неможливе, суд вважає що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved