Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивачка, яка також діє в інтересах малолітнього [PERSON], звернулась до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що за постановою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 16 січня 2015 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП, за те, що відповідач 6 грудня 2014 року об 10-30 год., керуючи автомобілем «Chery Кіmо» номерний знак АЕ 24 59 ET, з явними ознаками алкогольного спяніння в м. Маріуполя по вул. Лютневій біля 6уд. 49 допустив виїзд на зустрічну смугу дороги та скоїв зіткнення з автомобілем «Ford Sierra» номерний знак 725 31 ЕА. В момент скоєння відповідачем вказаного ДТП у автомобілі «Ford Sierra» знаходились: водій, [PERSON], та два пасажири, на передньому сидінні позивачка, а на задньому пасажирському сидінні син позивачки, [PERSON], 2012 р. н. В результаті ДТП було завдано тілесні ушкодження [PERSON] в вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, множинних ушкоджень тулубу та кінцівок, а також [PERSON] в вигляді забиття голови та обличчя. Зважаючи на необхідність медикаментозного лікування завданих ушкоджень позивачка була вимушена здійснити витрати на придбання ліків на суму 1859,97 грн. Також вказувала, що їй внаслідок ДТП від 6 грудня 2014 року було завдано значну моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з своїм фізичним ушкодженням та ушкодженням свого малолітнього сина. Також зазначала, що до тепер відповідач не здійснив їй відшкодування завданих страждань, спричинивши ДТП в стані алкогольного спяніння. Додавала, що внаслідок ДТП вона із родиною була вимушена пересуватись на громадському транспорті та пішки, бо не мала змогу користуватись пошкодженим автомобілем свого чоловік. Таким чином оцінювала завдану їй діями відповідача моральну шкоду в розмірі 20000 грн. На підставі переліченого просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я, в сумі 1859,97 грн., та 20000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я позивачки та її сина. У судовому засіданні позивачка на задоволенні заявлених позовних вимог наполягала, надавши суду пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. При цьому вказувала, що моральні страждання у неї були обумовлені завданням ушкоджень її здоровю, здоровю її малолітнього сина, а також пошкодженням їх сімейного автомобіля. Не заперечувала, що отримала від [PERSON] у рахунок часткового відшкодування свого лікування 1000 грн. Також визнала, що у момент ДТП від 6 грудня 2014 року ані вона, ані її малолітній син не були пристебнуті ременями безпеки у автомобілі «Ford Sierra». Просила суд задовольнити позов повністю. Відповідач в судовому засіданні, заперечуючи проти заявлених до нього позовних вимог, вказував, що він не ухилявся від сплати завданої 6 грудня 2014 року від ДТП позиваці шкоди, бо сплатив 17 грудня 2014 року 1000 грн. на лікування останньої. Також вказував, що позивачці та її родині можна було уникнути низки тілесних ушкоджень, якби вона та її малолітній син були пристебнуті ременями безпеки у момент ДТП. Додавав, що у теперішній час він сплачує регрес страховій компанії за завдані автомобілю [PERSON] пошкодження, досі сплачує кредит на належний йому автомобіль, тому просив якомога зменшити суму до стягнення з нього за вказаним позовом [PERSON] Представники 3-ї особи у судове засідання не зявились за невідомих суду причин, будучи про час та місце розгляду справи повідомленими належним чином. Суд, вислухавши учасників процесу, що зявились, вивчивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного вмотивування. Автомобіль «Chery Кіmо» н/з [NUMBER] згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить [PERSON], який має посвідчення водія, відкрите на категорію «В» з 7 березня 2012 року (а. с. 41). Згідно до полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 13 листопада 2014 року, який був укладений між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» та [PERSON] на строк з 1 грудня 2014 року по 30 листопада 2014 року, вбачається, що був застрахований транспортний засіб «Chery Кіmо» н/з [NUMBER] із встановленнням ліміту відповідальності у розмірі 100\~000 грн. за шкоду, заподіяну життю та здоровю на одного потерпілого (а. с. 42). В свою чергу автомобіль «Ford Sierra» н/з 725 31 ЕА згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить [PERSON], яка своє право з експлуатації та розпорядження вказаним транспортним засобом передоручила [PERSON] на період з 4 травня 2012 року по 18 січня 2016 року, який в свою чергу має посвідчення водія, відкрите на категорію «В» (а. с. 43, 44). Відповідно до постанови від 16 січня 2015 року, яка набула чинності, Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя [PERSON] був визнаний винним у спричиненні ДТП в стані алкогольного спяніння, яка сталась 6 грудня 2014 року в м. Маріуполі по вул. Лютневій між транспортним засобом відповідача, «Chery Кіmо» н/з [NUMBER] під керуванням останнього, та транспортним засобом «Ford Sierra» н/з 725 31 ЕА під керуванням [PERSON], автомобілю якого було завдано механічні пошкодження, що також підтверджується висновком медичного огляду [PERSON] від 6 грудня 2014 року об 12-40 год. (а. с. 4, 7). Згідно постанови від 19 грудня 2014 року слідчим управлінням ГУ МВС України в Донецькій області кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, за фактом ДТП від 6 грудня 2014 року було закрито за відсутності в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Крім цього у вказаній постанові органом досудового розслідування було встановлено, що внаслідок ДТП від 6 грудня 2014 року за участі [PERSON] було завдано тілесні ушкодження пасажирам автомобіля «Ford Sierra» н/з 725 31 ЕА, а саме: [PERSON] в вигляді струсу головного мозку, забиттю, садна мяких тканин голови, тулубу, кінцівок, а також [PERSON], 2012 р. н., в вигляді забиття мяких тканин голови та обличчя (а. с. 40). Проходження стаціонарного лікування [PERSON] в міській лікарні № 5 міста Маріуполя з 6 грудня 2014 року по 15 грудня 2014 року з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забиття, садно мяких тканин голови, тулубу та кінцівок, підтверджується випискою № 1147 з медичної карти хворого, у якій також зазначено, що [PERSON] проходила СКТ головного мозку 6 грудня 2014 року, та якій було призначено для вживання анальгін, метоклопрамід, актовегин, нейробіон, нейроксон та ентроп. Вказане також підтверджується копією компютерної томографії головного мозку позивачки від 6 грудня 2014 року (а. с. 5, 37). Згідно довідки від 6 грудня 2014 року міської лікарні № 5 міста Маріуполя доставленому внаслідок ДТП [PERSON], [INFO], було виставлено діагноз: забиття мяких тканин голови та обличчя (а. с. 6). На підставі свідоцтва про народження, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 443 від 22 травня 2012 року, вбачається, що батьками [PERSON], який народився 12 травня 2012 року, зазначені [PERSON] та [PERSON] (а. с. 8). Факт проведення витрат [PERSON] на придбання ліків після ДТП від 6 грудня 2014 року, в тому числі на придбання ентропу, нейробіону, актовегину, нейроксону, анальгіну, метоклопраміду та проведення томографії головного мозку, підтверджується копіями товарних чеків та ордерів (а. с. 9, 10). Згідно ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом [PERSON]) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. На підставі ст. 6 [PERSON] Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. За п. 1.3 ст. Спеціального Закону потерпілими є юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Відповідно до п. 1.7 ст. 1 [PERSON] Закону забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Згідно до п. 1.4 ст. 1 [PERSON] Закону особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які експлуатують забезпечений транспортний засіб на законних підставах. За п. 9.1 ст. 9 [PERSON] Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до п. 9.3 ст. 9 [PERSON] Закону розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 100 000 грн. на одного потерпілого. За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. На підставі ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Натомість відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно до ст. 23 [PERSON] Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого. За ст. 24 [PERSON] Закону в зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я. На підставі ст. 26-1 [PERSON] Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Суд також зазначає, що відповідно до ст. 2 [PERSON] Закону, якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми [PERSON] Закону. На підставі п. 16 Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з Розгляду Цивільних і Кримінальних Справ від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі за текстом Постанова Пленуму) при предявленні позовних вимог про відшкодування шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК, залучити до участі у справі страховика, який застрахував цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Натомість не предявлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до заподіювача шкоди у відповідному розмірі. У разі відсутності згоди особи, відповідальність якої застрахована, відшкодувати шкоду завдану потерпілому, то шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Зважаючи на те, що відповідач, [PERSON], на законних підставах керував належним йому транспортним засобом «Chery Кіmо» н/з [NUMBER] в момент ДТП, яка сталась 6 грудня 2014 року із автомобілем під керуванням [PERSON], «Ford Sierra» н/з 725 31 ЕА, який мав права керування та експлуатації цим автомобілем на підставі довіреності, а також те, що автомобіль відповідача був забезпечений полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності страховиком, СК «Кредо», то таким чином в судовому засіданні було встановлено, що 6 грудня 2014 року мала місце події, внаслідок якої була заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди за участі забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у [PERSON] настала цивільно-правова відповідальність, застрахована в СК «Кредо», а саме: обовязок відшкодувати шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пов'язаної з лікуванням потерпілого; а також моральної шкоди, що полягала у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілі - фізичні особи зазнали у зв'язку із ушкодженням здоров'я. На підставі переліченого до ТДВ «СК «Кредо» перейшов обовязок проведення відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодування вказаної шкоди, заподіяної у результаті дорожньо-транспортної пригоди здоров'ю [PERSON] та малолітньому [PERSON], в тому числі на придбання лікарських засобів, витрати на які було підтверджено в судовому засіданні документально. Однак суд зазначає, що [PERSON] не було заявлено позовних вимог до страховика, СК «Кредо», де свою цивільно-правову відповідальність на автомобіль [NUMBER] застрахував [PERSON], та який у судовому засіданні не визнавав заявлені до нього позовні вимоги. Таким чином не предявлення позивакою вимог до СК «Кредо» за наявності підстав для стягнення завданої шкоди зі страховика є підставою для відмови в заявленому нею позові до [PERSON] щодо стягнення витрат на лікування [PERSON], бо відшкодувати шкоду завдану потерпілій повинен страховик у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Згідно ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, а також у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. При цьому за положеннями ст. 28 [PERSON] Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, є шкодою, пов'язаною, крім іншого, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. На підставі згаданих положень закону суд дійшов висновку, що право на відшкодування моральної шкоди, завданої у зв'язку з пошкодженням майна в результаті ДТП, має саме володілець такого транспортного засобу. Оскільки [PERSON] не володіє на відповідній правовій підставі автомобілем «Ford Sierra» н/з 725 31 ЕА, який зазнав ушкоджень в результаті ДТП від 6 грудня 2014 року, то таким чином вона не має права на відшкодування моральної шкоди внаслідок пошкодження такого автомобіля. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов переконання, що [PERSON], яка також діє в інтересах малолітнього сина, [PERSON], довела у судовому засіданні завдання їй протиправними діями [PERSON] фізичного болю та душевних страждань їй та її сину внаслідок ушкодження здоровя 6 грудня 2014 року, бо [PERSON] та її син зазнали в результаті вказаного ДТП ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забиття, садна мяких тканин голови, тулубу та кінцівок, а також в вигляді забиття мяких тканин голови та обличчя відповідно. Суд при цьому при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачці з боку відповідача враховує, що [PERSON] здійснив часткове відшкодування витрат на придбання ліків [PERSON] в сумі 1000 грн., що підтверджується розпискою від 17 грудня 2014 року. Також суд враховує, що у момент дорожньо-транспортної пригоди ані позивачка, ані малолітній [PERSON] не були пристебнуті ременями безпеки (а. с. 21). При цьому суд встановив, що завдання тілесних ушкоджень позивачці та її сину в результаті ДТП було наслідком винних дій відповідача, який до тепер більш ніж за півроку не здійснив відшкодування потерпілій особі завданих цими діями моральних страждань. На підставі переліченого суд вважає, що відшкодування моральних страждань позивачці в розмірі 5000 грн. буде відповідати обсягу фізичного болю та душевних страждань, які були перенесені нею та її малолітнім сином внаслідок спричинення відповідачем дорожньо-транспортної пригоди 6 грудня 2014 року, та яка підлягає стягненню на користь [PERSON] з [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Таким чином від сплати судового збору щодо вимог майнового та немайнового характеру по справі за вказаним позовом на загальну суму 487,20 грн. [PERSON] була звільнена за законом. За ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги [PERSON] були задоволенні частково, то таким чином з [PERSON] на користь держави з відповідача підлягають стягненню судовий збір відповідно до частки задоволених судом вимог позивачки, що дорівнює 60,90 грн.

Outcome: partial