Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивачка просить ухвалити рішення, яким стягуватиз [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 від всіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з відповідача на її користь витрати на надання правової допомоги. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу, встановленого законом. Свої вимоги мотивує тим, що 29 липня 2004 року між нею, [PERSON] , позивачкою по справі, та відповідачем, [PERSON] , було укладено шлюб, який вони зареєстрували у Малотур`янській сільській раді. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей, які на даний час є неповнолітніми: син - [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] [INFO] , які проживають разом з нею та перебувають на її вихованні та повному її утриманні. Ще в період проживання у спільному шлюбі відповідач не надавав належної уваги ні їй, ні дітям, а більшість грошей, які заробляв, використовував на власні потреби. Вона неодноразово намагалася переконати його в тому, що він мусить дбати про своїх дітей і гроші, які вона в нього випрошує, будуть потрачені не на неї, а на потреби дітей. Оскільки вони не знайшли порозуміння у спільному шлюбі, то рішенням Долинського районного суду 14 листопада 2019 року їх шлюб було розірвано, діти залишились проживати з нею. З відповідачем вони не проживають разом вже більше як півтора року. Останнім часом відповідач взагалі не цікавиться ні матеріальним забезпеченням, ні вихованням їх неповнолітніх дітей. Знаючи, що діти потребують постійної батьківської уваги і допомоги, він свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків. Всі питання щодо виховання та матеріального утримання дітей вирішуються нею без участі з боку відповідача. Відповідач не є особою з інвалідністю, він працездатна особа, має постійне місце роботи. Відповідач більше двох років працює в Республіці Польща в транспортній компанії «Коіmех. S.А.», має стабільну зарплату понад одну тисячу євро на місяць, тому може надавати матеріальну допомогу дітям, однак добровільно цього не робить. Як їй відомо, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчий документам з відповідача не проводяться. Позивачка [PERSON] в підготовчому судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному об`ємі, зіславшись на вищевикладені обставини, просила позов задоволити. Відповідач [PERSON] , в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечив проти їх задоволення. Подав відзив на позов в якому зазначив, що позов визнає, погоджуюсь сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки від всіх видів доходів, але не менше 50% суми прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Однак не погоджується з доводами позивачки щодо того, що він не цікавлюся ні матеріальним забезпеченням, ні вихованням їх неповнолітніх дітей, що він свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання та матеріального утримання дітей. Ці доводи є надуманими і не відповідають дійсності. Це його діти, яких він любить, матеріально забезпечує і буде надавати кошти на їх утримання незалежно від того, чи є рішення суду про стягнення аліментів, чи не має. Від свого батьківського обов`язку щодо утримання дітей він не відмовлявся і відмовлятися не буде. Він не буде обмежуватися сплатою аліментів за рішенням суду. Якщо буде можливість, то він витрачатиме на дітей більше коштів. Він спілкується з дітьми, періодично переказує на картковий рахунок позивачки кошти на утримання дітей по 7-10 тис. грн. в місяць, доказом чого є телефонна роздруківка щодо банківських операцій по обліку доходу та витрат по його банківському рахунку, передає позивачці кошти готівкою по приїзду із-за кордону, що є свідченням того, що він в добровільному порядку надає кошти на утримання дітей. Він приймає участь у вихованні дітей, обізнаний з їх потребами, купляє для них телефони, велосипед, комп`ютер, тощо. Він готовий вишукувати можливості, щоб якнайкраще забезпечити достатній рівень життя їх дітей, який необхідний для їх фізичного, розумового і соціального розвитку, щоб діти росли в достатку та любові (а.с.18-19). Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що визнання позову відповідачем не суперечать закону, не порушують права, свободи та інтересів інших осіб. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши відзив на позов, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов належить до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 181 СК України, передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ч.1 ст. 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.79 СК України - аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі і за час спільного проживання у них народилися: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 09.12.2005 року (а.с.4), копія свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 27.12.2010 року (а.с.5). Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2019р., справа №343/1223/19 (а.с.6) - шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 29 липня 2004 року виконкомом Малотур`янської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 3, - розірвано. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що привело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду їх сім`ї. Відповідач по справі працює на посаді водія в транспортній фірмі «Koimex.S.A» та має стабільний дохід про що ствердила позивачка та не заперечив відповідач. Позивачка у відповідності до ч.3 ст.181 СК України скористалася своїм правом, звернувшись із позовом про стягнення аліментів, шляхом їх присудження у частці від доходу відповідача. Крім того, Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивачка бажає скористатися такою можливістю. Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки утримання неповнолітніх дітей є обов`язком батьків, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягає до задоволення. Крім того, згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визначаючи розмір аліментів судом враховується матеріальне становище позивачки [PERSON] , матеріальне становище відповідача [PERSON] , те що він працевлаштований, має постійний дохід, відсутність у нього інших утриманців, яких він зобов`язаний утримувати у відповідності до вимог Закону, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, та приходить до висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», з врахуванням того, що на утриманні позивачки знаходиться двоє дітей , з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного: Відповідно до ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В підтвердження понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу суду було надано договір про надання правничої допомоги [PERSON] , адвокатом Кажуком В.Б. від 11.08.2020р.(а.с.7) , акт виконаних робіт від 14.08.2020р., (а.с.9), відповідно до якого загальна сума витрат становить 1500,00 грн. та квитанція №47 від 11.08.2020р., про сплату гонорару (а.с.10). Окрім цього, позивачка при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 840,80 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 75, 79, 80, 84, 180-183, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved