Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в якому зазначила, що у квартирі [ADDRESS], яка їй належала, було встановлено телефон, проте у 2012 році вказану квартиру вона продала, після чого доступу до квартири не мала. Однак, 24.07.2014 року вона дізналася про наявність боргу перед «Уктелекомом». Вказаний борг з її пенсії було стягнуто у сумі 433,09 грн. Вважає це незаконним та просить суд стягнути з ПАТ «Укртелеком» незаконно утримані з неї 433,09 грн. та завдану цим моральну шкоду у розмірі 200 грн. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та додатково зазначила, що про необхідність повідомлення «Укртелеком» у разі продажу квартири та писати заяву про відключення телефону не знала. Представник відповідача Рабко Т.О. у судовому засіданні позов не визнала, надала суду заперечення, в яких зазначила, що з грудня 2002 року позивачка була абонентом телефонної мережі Донецької філії ВАТ «Укртелеком» за адресою: [ADDRESS], а також між позивачкою та відповідачем було укладено договір про надання послуг електрозв'язку від 21.03.2007 року. У [PERSON] в період з вересня 2012 року по грудень 2013 року включно виникла заборгованість у сумі 433,52 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України ПАТ «Укртелеком» було проведено розрахунок та загальна заборгованість з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних складає 441,09 грн. Вказані суми були стягнуті з позивачки на підставі судового наказу Жовтневого районного суду від 25.03.2014 року. За зазначеним судовим наказом до відповідача надійшла оплата у сумі 361 грн. 78 коп. В період виникнення боргу від позивачки не надходило жодних письмових повідомлень про припинення надання телекомунікаційних послуг. Крім того, позивачка не зазначила, в чому полягає протиправна поведінка відповідача, на підставі чого вона вимагає стягнути моральну шкоду. У зв'язку з зазначеним просить суд у задоволенні позову відмовити повністю. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно заяви від 29.12.2002 року позивачка була абонентом телефонної мережі за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 3.2.6 договору про надання послуг електрозв'язку від 21.03.2007 року, укладеного між позивачкою та відповідачем, споживач зобов'язаний у місячний термін повідомляти підприємство зв'язку про свій виїзд з квартири, продаж телефонізованої квартири, про призначення нової особи відповідальної за телефон, зміну назви або розрахункового рахунку організації тощо. Згідно із п.7.1. вказаного договору він набирає чинності з дня підписання та діє п'ять років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна зі сторін не повідомила про його припинення, то договір вважається дійсним на той же термін. Таким чином, договір між позивачкою та відповідачем про надання послуг електрозв'язку є чинним, відсутність повідомлення відповідача позивачкою про продаж кварти сторонами не оспорюється. Як встановлено у ході розгляду справи, ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 08.08.2014 року судовий наказ Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 14.02.2014 року, виданий за заявою ПАТ «Укртелеком» про стягнення з [PERSON] заборгованості по сплаті телекомунікаційних послуг у розмірі 433,09 грн., суми нарахувань трьох процентів річних в розмірі 7,35 грн., судового збору у розмірі 121,80 грн., скасовано. Згідно платіжного доручення № 4799 від 23.07.2014 року з [PERSON] відраховано за виконавчим листом 180,89 грн. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачкою не надано жодного доказу щодо продажу квартири [ADDRESS], припинення договору про надання послуг електрозв'язку від 21.03.2007 року, а також доказів щодо відрахування з її пенсії на користь ПАТ «Укртелеком» 433,09 грн. Крім того, вона порушила прийняті на себе зобов'язання щодо повідомлення відповідача у разі виїзду або продажу квартири. Скасування ж судового наказу не свідчить про відсутність боргу позивачки перед відповідачем. Тож позивачкою не надано доказів відсутності з її сторони боргу щодо послуг з електрозв'язку й незаконності дій з боку відповідача щодо отримання сплаченого боргу. У зв'язку з чим позовні вимоги є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог щодо повернення незаконно стягнутих коштів з пенсії позивачки, а тому також задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed