Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по аліментам на утримання дитини. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 21 січня 1995 року по 1998 рік знаходилась з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народився син - [PERSON], 1995 року народження, на утримання якого згідно постанови суду №2-216 від 18 серпня 1998 року відповідач був зобов'язний виплачувати на її користь аліменти на утримання спільного неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частки з усіх видів свого заробітку (доходу), але не менше половини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця. Проте внаслідок зловживання спиртними напоями відповідач не мав постійного місця роботи та не спалчував аліменти на утримання спільної дитини, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів на суму 26 037 гривень, у звязку з чим вона звернулася до суду з позовом про примусове стягнення зазначеної суми заборгованості. Позивач, яка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.18) в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву (а.с.20), згідно якої позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі, а справу розглядати без її участі. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.19,) в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву (а.с.21), в якій позов визнав в повному обсязі та не заперечував проти його задовлення, а справу просив розглядати без його участі. В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч. 2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу по наявним у справі доказах. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10, ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, при цьому доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, а відповідно до ч.4 ст. 194 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільну повнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.7), який після розірвання шлюбу між сторонами проживав з позивачкою та знаходився на її утриманні. Солонянским районним судом Дніпропетровскої області 03 лютого 2005 року було видано виконавчий лист у цивільній справі №2-216/2005 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення алментів на утримання дитини (а.с.4), за яким з [PERSON], що народився у 1971 році в смт.Солоне Дніпропетровської област і стягнуто на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх його прибутків щомісячно, починаючи з 20 липня 1998 року до повновліття дитини, але не менше одного неоподаткованого мінімуму прибутків громалян на дитину, який знаходився на виконанні в відділі державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області. 03 жовтня 2010 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції прийнято відповідно п.6 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» постанову про закінчення виконавчого провадження у зв?язку із закінченням передбаченим законом строку для даного виду стягнення - досягнення 10 червня 2013 року дитиною повноліття, а майно, на яке можливо звернути сятягнення, відсутнє (а.с.5). Судом було встановлено, що на день закінчення виконавчого провадження у відповідача [PERSON] перед позивачкою [PERSON], яка змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] в зв'язку з реєстрацією іншого шлюбу згідно актового запису №1 від 02 грудня 2011 року по виконавчому комітеті Широчанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.3), утворилась згідно довідки державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина на період досягнення ним повноліття у розмірі 26 037 гривень 00 копійок (а.с.5,14-16), з якої вбачається, що заборгованість почала виникати за виконавчим листом з лютого 2005 року, а на протязі 2008-2013 років відповідач взагалі не сплачував аліментів. У зв'язку із зазначеними обставинами, суд приходить висновку про те, що заборгованість по сплаті аліментів виникла саме з вини відповідача і позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не надано будь-яких доказів відсутності його вини по належному виконанню згідно рішення суду обов'язків по сплаті аліментів, так і наявності відповідно до ст.197 СК України обставин, які б могли бути підставою для повного або часткового звільнення боржника від сплати заборгованості за виконавчим листом, при цьому відповідач не оспорював розміру заборгованості та не звертався до суду з вимогою щодо повного або часткового звільнення боржника від сплати заборгованості за виконавчим листом, а навпаки, згідно письмової заяви від 20 травня 2014 року боржник позов визнав в повному обсязі (а.с. 21). Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а з відповідача необхідно стягнути заборгованість по аліментам в сумі 26 037 гривень 00 копійок, оскільки в іншому порядку стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів позивач можливості не має. Крім цього, в зв'язку з задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в частині позовних вимог про стягнення аліментів, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved