Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач КЕВ м. Вінниця звернулось до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення. Свої позовні вимоги мотивувало тим, що на балансі позивача перебуває гуртожиток по [ADDRESS] . Відповідачу як військовослужбовцю 07 вересня 2004 року видано ордер на кімнату № 38 у зазначеному гуртожитку на підставі рішення командира в/ч. [NUMBER] від 16 лютого 2004 року. На час отримання кімнати у гуртожитку відповідач проходив військову службу у в/ч [NUMBER] та перебував на квартирному обліку відповідно до рішення житлової комісії від 10 січня 2000 року № 86. В подальшому відповідача неодноразово переводили до нового місця служби, зокрема до військової частини [NUMBER] та [NUMBER] , які розташовані в межах Вінницького гарнізону. Рішенням житлової комісії в/ч [NUMBER] від 06 червня 2015 року відповідача знято з квартирного обліку у зв`язку із переведенням до нового місця служби в/ч [NUMBER] . За новим місцем служби відповідач на квартирний облік не зарахований. 19 лютого 2016 року [PERSON] направлено до нового місця служби в м. Краматорськ Донецької області. Позивач вважає, що у зв`язку з переведенням до нового місця служби (за межі Вінницького гарнізону) та зняття з квартирного обліку відповідач втратив право проживання у кімнаті військового гуртожитку. Просить виселити відповідача з кімнати [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та стягнути понесені позивачем судові витрати. Представник позивача [PERSON] до судового засідання не з`явилась, надавши на адресу суду заяву у якій просила суд розгляд справи провести у її відсутність, вимоги позову підтримала в повному обсязі, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та правовідносини, які врегульовані відповідними нормами Житлового кодексу УРСР щодо житлових прав громадян та їх реалізації при проживанні в гуртожитках. Міністром оборони України прийнято 11 червня 2001 року рішення про перепланування і реконструкцію приміщень штабу військової частини [NUMBER] та поліклініки під гуртожиток на 42 кімнати ( [ADDRESS] ). Відповідно до наказу начальника Вінницького гарнізону від 23 вересня 2002 року № 39 фінансування реконструкції здійснено за рахунок бюджетних коштів та коштів отриманих від реалізації військового майна. Відповідно до Акту від 19 вересня 2003 року робочою комісією прийнято в експлуатацію закінчене реконструйоване приміщення штабу в/ч [NUMBER] та поліклініки під гуртожиток для військовослужбовців. Крім того, відповідно до індивідуальної картки обліку будівлі по [ADDRESS] , остання має статус гуртожитку, належить МО України та рахується за КЕВ м. Вінниці. Позивачем заявлено вимогу про виселення відповідача з кімнати гуртожитку. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з`ясовувати, чи є гуртожитком приміщення, яке займає відповідач. Для цього, зокрема, необхідно витребувати дані про те, чи перебуває будинок, в якому розміщено таке приміщення, у віданні позивача. З наведеного вбачається, що будівля по [ADDRESS] має статус та використовується саме як гуртожиток, який в свою чергу належить МО України (перебуває в оперативному управлінні) та рахується на балансі позивача КЕВ м. Вінниця. Відповідно до ст. 129 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Крім того, відповідно до зазначеної постанови Пленуму ВСУ, у даній категорії справ необхідно встановити, чи видавався відповідно до Положення про гуртожиток ордер на зайняття жилої площі в гуртожитку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до ордеру виданого військовою частиною [NUMBER] на підставі рішення командира в/ч. [NUMBER] від 16 лютого 2004 року [PERSON] як військовослужбовцю в/ч [NUMBER] надано право на зайняття житлової площі (кімнати [ADDRESS] зі складом сім`ї одна особа (а. с. 7). Згідно п. 14 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208, (яке діяло на момент заселення відповідача в кімнату гуртожитку) вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Отже, відповідач по справі поселився в кімнату № 38 гуртожитку на підставі ордеру та в порядку передбаченому законодавством, яке діяло на той час, як військовослужбовець що також не заперечувалось і позивачем в позовній заяві. Відповідно до копії карточки прописки та копії довідки з місця проживання від 28 липня 2016 року № 240 наданої позивачем, [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 12 січня 2005 року (а. с. 11-12). Відповідно до копії наказу командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 16 червня 2015 року № 151 (м. Вінниця) прапорщика [PERSON] виключено із списків особового складу частини у зв`язку із вибуттям до нового місця служби військової частини [NUMBER] (м. Вінниця) (а. с. 8). Відповідно до копії витягу з протоколу №5 засідання житлової комісії військової частини [NUMBER] від 23 червня 2015 року прапорщика [PERSON] знято з квартирного обліку при військовій частині [NUMBER] у зв`язку з переведенням до нового місця служби (а. с. 9). Відповідно до копії наказу командира військової частини [NUMBER] від 19 лютого 2016 року № 34 (м. Вінниця) прапорщика [PERSON] виключено із списків особового складу частини у зв`язку із вибуттям до нового місця служби військової частини [NUMBER] (м. Краматорськ, Донецька область) (а. с. 10). Підставою для виселення відповідача з кімнати гуртожитку позивач вважає переведення останнього до нового місця служби за межі Вінницького гарнізону та зняття його з квартирного обліку. Таке виселення просить провести без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ст. ст. 132, 131 ЖК УРСР, працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Відповідно до законодавства Союзу РСР Примірне положення про гуртожитки затверджується Радою Міністрів Української РСР, міністерствами, державними комітетами і відомствами СРСР за погодженням з відповідними профспілковими і комсомольськими органами. Відповідно до п. п. 1, 11 Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року № 84 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 03 липня 2015 року за № 778/27223, це Положення встановлює порядок надання жилої площі в гуртожитках, вселення на надану жилу площу, користування цією жилою площею та виселення з гуртожитків. Виселення з гуртожитків здійснюється відповідно до статті 132 Житлового кодексу Української РСР. З наведеного вбачається, що працівник може бути виселений з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення лише з підстав передбачених ст.. 132 ЖК УРСР, а саме в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Наразі позивачем належних доказів щодо наявності зазначених обставин не надано, навпаки позивач зазначає, що [PERSON] продовжує військову службу у лавах ЗС України, натомість за межами Вінницького гарнізону. Крім того, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на положення Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом МО України від 30 листопада 2011 року № 737 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337 (надалі Інструкція), адже гуртожиток, з якого позивач просить виселити позивача належить МО України та перебуває на балансі КЕВ м. Вінниця. Відповідно до п. 5.8 зазначеної Інструкції, у разі переміщення військовослужбовця по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, жиле приміщення в гуртожитку, яке він займав за попереднім місцем служби, підлягає звільненню ним та членами його сім`ї в місячний строк з дня отримання жилого приміщення (службового жилого приміщення, жилого приміщення в гуртожитку, спеціально пристосованій казармі) або орендованого жилого приміщення за новим місцем служби. З матеріалів справи вбачається, що відповідач дійсно переміщений по службі та переїхав для подальшого проходження військової служби в іншу місцевість (Донецька область, м. Краматорськ). Натомість доказів про отримання відповідачем жилого приміщення або орендованого житлового приміщення за новим місцем служби, що в сукупності з переїздом в іншу місцевість є підставою для звільнення кімнати у гуртожитку, позивачем не надано. Суд критично ставиться до твердження позивача про те, що відповідач має бути виселеним з кімнати гуртожитку у зв`язку з переїздом до нового місця служби за межі Вінницького гарнізону з посиланням на положення п. 5.2 Інструкції, відповідно до якого жила площа в гуртожитках надається військовослужбовцям лише на час проходження служби в цьому населеному пункті. З таким твердженням не можна погодитись, адже право на зайняття житлової кімнати в гуртожитку відповідач отримав в серпня 2004 року відповідно до Положення про порядок забезпечення жилою площею в ЗС України, затвердженого наказом МО України від 03 лютого 1995 року № 20 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1995 року за № 43/579, яке не містило такої норми. Крім того, п. 5.2 Інструкції визначає лише підстави для надання житлової площі в гуртожитку\~ починаючи з 2012 року, та не встановлює підстави для виселення з гуртожитку або підстави для звільнення житлового приміщення в гуртожитку. Зазначена позивачем обставина зняття відповідача [PERSON] з квартирного обліку та не зарахування його в подальшому на такий облік не є підставою для виселення з житлового приміщення гуртожитку, адже не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено (не надано належних доказів) про існування обставин, які є підставою для виселення відповідача з житлової кімнати гуртожитку без надання іншого житлового приміщення передбачених ст. 132 ЖК УРСР. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed