Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] у них народилася донька [PERSON] .. Подружнє життя у них не склалося і вони з відповідачем розлучилися. Донька проживає з нею і в теперішній час, будучи повнолітньою, навчається у Харківському національному університетів внутрішніх справ на комерційній основі. У зв`язку з цим, вона потребує додаткових коштів на утримання, однак відповідач добровільно не підтримує дитину матеріально, хоча працює має таку можливість. Просила стягнути з нього аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка навчається в твердій грошовій сумі 3000 грн.. Позивачка [PERSON] про дату,\~час і\~місце судового\~засідання повідомлена\~належним чином,\~в судове\~засідання не\~з`явилася.\~З прохальної\~частини позовної\~заяви та\~доданої письмової\~заяви вбачається,\~що вона\~просила справу\~розглянути без\~її участі.\~ Відповідач [PERSON] позов визнав частково, не заперечував про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається, в розмірі 1000 грн.. Просив розгляд справи провести без його участі, про що повідоми до суду письмовим клопотанням. Також, з наданим останнім відзиву на позовну заяви вбачається, що він не працює, має поганий стан здоров`я, переніс ряд операцій, у зв`язку з чим змушений періодично проходити курс лікування в медичних установах. Проживає разом з батьками похилого віку за рахунок їх пенсії та ведення особистого селянського господарства. Приймаючи до уваги положення ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе судовий розгляд справи провести без участі сторін на підставі поданих ними доказів. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 02.06.2001 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 09.03.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.11,12). В шлюбі, [INFO] , в сторін народилася донька [PERSON] , батьком якої є відповідач, що вбачається із свідоцтвом про народження дитини (а.с.3). Остання, будучи повнолітньою, навчається на другому курсі Харківського національного університету внутрішніх справ МВС України по спеціальності «психологія», денної форми навчання, на договірних засадах, з оплатою вартості навчання за період з вересня 2018 року по червень 2022 року в розмірі 40000 грн., у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги (а.с.4-6,8). Позивачка з 28.04.2005 року перебуває в повторному шлюбі із [PERSON] , дочка, яка навчається, знаходиться на її утриманні, що доведено довідкою Слобідської сільської ради, довідкою про реєстрацію місця проживання, копією паспорта [PERSON] (а.с.7,10,14). Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько дитини мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи вони у шлюбі між собою. За змістом ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) в частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. В п. 20 постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України «Про\~застосування\~судами\~окремих норм\~Сімейного\~кодексу\~України при\~розгляді\~справ\~щодо батьківства,\~материнства,\~стягнення\~аліментів»\~№3\~від\~15\~травня\~2006\~року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форм навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років, і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не працює, має ряд хронічних захворювань, у зв`язку з якими потребує періодичного медичного лікування, інших утриманців не має, що підтверджується довідкою Слобідської сільської ради, копією паспорту відповідача, свідоцтвом про його народження, трудовою книжкою та виписками і довідками медичних установ (а.с.32-48). Також, судом враховується і стан здоров`я та матеріальне становище повнолітньої дитини сторін, яка навчається та не працює. Оцінивши вказані обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої дитини, яка навчається в твердій грошовій сумі 1000 грн., що не поставить його в скрутне матеріальне становище. При цьому, суд не погоджується з твердженнями позивачки щодо можливості сплати ним коштів на утримання дитини у розмірі 3000 грн., оскільки ці доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і вона не довела цього належними та допустимими доказами згідно з вимогами процесуального закону. З врахуванням наведеного позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції, оскільки позивачка була звільнена від його сплати в силу закону при поданні позову.

Outcome: partial