Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що [INFO] року помер батько позивачки -[PERSON]. Позивачка є спадкоємицею після померлого батька. На підставі рішення Северинівської сільської ради від 19 лютого 1993 року та розпоряджень голови Сумської РДА від 29 березня 1996 року і від 03 лютого 1997 року, для ведення фермерського господарства батьку була надана у постійне користування земельна ділянка загальною площею 47 га, яка розташована на території Северинівської сільської ради Сумського району. Згідно вказаних рішень був виданий державний акт на право постійного користування землею на дану земельну ділянку. Фермерське господарство «Берізка», для діяльності якого батьку була надана в постійне користування земельна ділянка, здійснювало та продовжує здійснювати свою діяльність. Посилаючись на вказані обставини просила визнати за нею право постійного користування земельною ділянкою в порядку спадкування за законом після смерті батька. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Представник Миколаївської(Северинівської) сільської ради Сумського району Сумської області в судове засідання не з'явився, від відповідача надійшла заява з проханням слухати справу у відсутність представника, проти позову не заперечував. Представник Головного управління Держгеокадастру у Сумській області в судовому засіданніпроти позову заперечувала; зазначала, що державний акт на право постійного користування був виданий [PERSON], останній в свою чергу не виконав процедуру, визначену законом та не оформив у встановленому порядку право власності на себе, отже, відповідно його спадкоємці не можуть отримати у спадок земельну ділянку, яка є предметом спору. За життя [PERSON] не створив фермерське господарство( засновником є [PERSON].), не зареєстрував свого права у відповідності до Порядку реєстрації речових прав, не був членом фермерського господарства. Отже, право користування земельною ділянкою, що виникло лише на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою, без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі або без реєстрації такого права у відповідних органах, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і спірна земельна ділянка не входить до складу спадщини. Крім того, надання громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства здійснюється на конкурентних засадах. Представник Сумської районної державної адміністрації в судовомузасіданні проти позову заперечував, пославшись на те, що позивач не позбавлена права отримати земельну ділянку, в тому числі і спірну, пройшовши передбачену законом процедуру отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Представник ФГ «Берізка» в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, в своїй письмовій заяві проти позову не заперечував. Треті особи -[PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися про час та місце розгляду були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] року помер батько позивачки -[PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть( арк.с.15). Позивачка є спадкоємицею після померлого батька, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, не оспорюється сторонами і підтверджується копією спадкової справи після смерті [PERSON] ( ар.с.49-55), арк.с.16).[PERSON], дружина померлого відмовилась від прийняття спадщини на користь дочки - [PERSON].(ар.с.56, 58). На підставі рішення Северинівської сільської ради від 19 лютого 1993 року та розпоряджень голови Сумської РДА від 29 березня 1996 року і від 03 лютого 1997 року, батьку позивачки [PERSON] була надана у постійне користування земельна ділянка загальною площею 47 га для ведення фермерського господарства, яка розташована на території Северинівської сільської ради Сумського району. Згідно вказаних рішень [PERSON] був виданий державний акт на право постійного користування землею на дану земельну ділянку( арк.с.9-10). З копії Статуту фермерського господарства «Берізка» ( затвердженого Рішенням засновника від22 лютого 2016 року) засновником і головою фермерського господарства є [PERSON]. Членами фермерського господарства є [PERSON]( син засновника, ар.с.72,74) та [PERSON].( донька засновника) - третя особа та позивач по справі( ар.с.34-35). Обґрунтовуючи свою правову позицію, представник позивачки [PERSON] послався на положення ч. 2 ст. 407 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 102-1 Земельного кодексу України, у відповідності з якими право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися в порядку спадкування. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складуспадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже чинним законодавством передбачено можливість успадкування права користування земельною ділянкою, яка надавалася для сільськогосподарських потреб - ведення фермерського господарства і право на користування якою у встановленому порядку посвідчене за особою, спадкоємцем якої є позивач. Представник позивача послався на рішення судів різних інстанцій ( ар.с.60 -63,64-66,67-70, 107-118), які при вирішенні аналогічних спорів виходили з того, що спадкоємці мають право на успадкування права користування землею відповідно до ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство» та положень ч. 2 ст. ст. 407, 1218 ЦК України і ч.2 ст. 102-1 ЗК України, оскільки до складу спадщини увійшли всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини і не припинилися у зв'язку з його смертю. Викладене свідчить про те, що існує неоднакове застосування судами одних і тих самих норм матеріального права, а саме: частини другої статті 407 ЦК України та частини другої статті 102-1 ЗК України. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступного. Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена. Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування. Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Разом з тим, статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Відповідно до статті 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховний Судом України під час розгляду справи №6-2329цс16. Таким чином, позиція позивачки про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в її покійного батька [PERSON] на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, входить до складу спадщини і передається спадкоємцям у порядку спадкування за законом без укладення відповідного договору, є помилковою і такою що не ґрунтується на положеннях закону, а тому підстав для задоволення позовних вимог не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed