Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивач, ПАТ «Альфа-Банк», звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача, [PERSON], на користь банку заборгованість за кредитним договором №500552020 від 28 квітня 2016 в розмірі 20 143 грн. 02 коп. та судовий збір в розмірі 1 378 грн. 00 коп. На обґрунтування позову зазначив, що 28 квітня 2016 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 500552020, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 16 890 грн. 00 коп. на строк до 29 квітня 2019 року. Відповідно до умов договору відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Позивач свої зобовязання за договором кредиту виконав, надавши відповідачу кредит в установленому розмірі. Однак, в порушення умов договору, відповідач свої зобовязання перед банком належним чином не виконав, в результаті чого станом на 21 листопада 2016 року він має перед банком прострочену заборгованість за кредитом в розмірі 16 136 грн. 49 коп., за відсотками 953 грн. 30 коп., по комісії 2 253 грн. 23 коп., неустойки (штрафу) в розмірі 800 горн. 00 коп. За умовами договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обовязків, встановлених договором , в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, банк має право вимагати дострокового виконання зобовязання з повернення кредиту за договором. Позивач зазначив, що на виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але дана вимога залишилася без належного реагування. З урахуванням викладеного, позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 143 грн. 02 коп. та судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп. В ході розгляду справи відповідач, [PERSON], подала до суду зустрічний позов до ПАТ «Альфа-Банк», згідно якого просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсною Угоду про надання кредиту №500552020 від 28 квітня 2016 року на суму 16\~890 грн. 00 коп., укладеною між нею та ПАТ «Альфа-Банк», посилаючись на порушення банком при укладанні угоди норм діючого законодавства України. Відповідач (позивач за зустрічним позовом), [PERSON]., в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, не надала до суду пояснень про причини неявки. Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом), [PERSON] [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги «ПАТ «Альфа-Банк» визнала частково, а саме в частині наявності боргу за прострочену заборгованість по кредиту з урахуванням сплачених [PERSON] сум за кредитом в розмірі 14\~619 грн. 20 коп., при цьому вважаючи, що щомісячна винагорода банку в розмірі 550 грн. 00 коп., що передбачена пунктом 3.1 Оферти на укладання угоди про надання особистого кредиту №500552020 від 28 червня 2016 року, є фактично завуальованим збільшенням процентної ставки за користування кредитом. За таких обставин суд вважає за можливе розглядати справу без участі представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) та відповідача (позивача за зустрічним позовом) на підставі пояснень представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] та документів, наявних в матеріалах справи. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача (позивача за зустрічним позовом), дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 28 квітня 2016 року [PERSON] надала до ПАТ «Альфа-Банк» анкету заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк». Так, 28 квітня 2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] в порядку частини 2 статті 638 Цивільно-процесуального кодексу України був укладений кредитний договір № 500552020, шляхом пропозиції однієї сторони (Оферти на укладання угоди про надання особистого кредиту) і прийняттям пропозиції (підписанням Акцепту пропозиції про укладання угоди про надання особистого кредиту), відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 16 890 грн. 00 коп. з терміном користування до 29 квітня 2019 року, із фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 14,99% річних. Факт укладання вказаного договору кредиту сторонами не оспорено. Пунктом 7 Оферти на укладання угоди про надання особистого кредиту передбачена сплата позичальником щомісячних платежів з повернення кредиту, процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених Угодою про надання послуг та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком №1 до даної Оферти є невідємною Угоди про надання кредиту. Для зарахування коштів, спрямованих на повернення заборгованості за Угодою про надання кредиту позичальнику відкрито рахунок №29091500552020. Відповідач (позивач за зустрічним позовом), згідно змісту поданого ним зустрічного позову, посилається на порушення ПАТ «Альфа-Банк» норм діючого законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів» та «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» №168 від 10 травня 2007 року. Дане твердження суд сприймає критично, виходячи з наступного. Пунктом 3.3 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Кабінету міністрів України №168 від 10 травня 2007 року, також статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що банки зобовязані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором у вигляді: реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі). Як вбачається зі змісту Оферти на укладання угоди про надання особистого кредиту №500552020 від 28 квітня 2015 року, пунктом 2 встановлена фіксована процентна ставка за користування кредитом 14,99 % річних. Пунктом 3.1 вказаної Оферти передбачена сплата позичальником комісії обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 550 грн. 00 коп. зі щомісячною сплатою, а також комісії за переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування в розмірі 1,8 % суми переказу. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність порушення вказаних вище норм чинного законодавства при укладанні кредитного договору, оскільки у ньому передбачені сукупна вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартість всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, а також зазначена фіксована процентна ставка по кредиту. Окрім того, із підписної Оферти вбачається, що [PERSON] була ознайомлена у письмові формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартості кредиту, інформацією про сукупну його вартість з урахуванням фіксованої процентної ставки, будь-якою інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативним документами Національного банку України. Із підписаної 28 квітня 2016 року вказаної вище Оферти вбачається, що [PERSON] були розяснені умови Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, які їй зрозумілі і не потребують додаткового тлумачення. Також банком позичальника було проінформовано про метод нарахування відсотків та запропоновано графік платежів з розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, з яким остання була ознайомлена, про що свідчить її підпис у Додатку №1 до Угоди про надання кредиту №500552020 від 28 квітня 20146 року. Таким чином, оскільки в судовому засіданні доведений факт того, що при укладанні кредитного договору позивачем (відповідачем за зустрічним позовом), ПАТ «Альфа-Банк», не було порушено діючих норм чинного законодавства, на які посилаються відповідач (позивач за зустрічним позовом), а остання була належним чином обізнана про всі істотні умови надання кредиту, зокрема із пунктом 3.1 Оферти, який передбачає сплату комісійної винагороди в розмірі 550 грн. 00 коп. за обслуговування кредитної заборгованості, та засвідчила це своїм підписом Оферти на укладання угоди про надання особистого кредиту №500552020 від 28 квітня 2015 року, суд приходить до висновку про відсутність підстав про визнання зазначеного кредитного договору недійсним, у звязку із чим у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним слід відмовити. Факт виконання банком умов договору, а саме надання [PERSON] кредитних коштів в розмірі 16 890 грн. 00 коп. підтверджується випискою по особовому рахунку №22032500552020 від 29 квітня 2015 року. Однак, як вбачається матеріалів справи, відповідач не виконує належним чином своїх обовязків за договором кредиту, сплачуючи кошти за кредитним договором нерегулярно. Так, як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідач (позивач за зустрічним позовом), здійснювала щомісячний платіж за кредитним договором №500552020 від 28 квітня 2016 року двічі, а саме 29 травня 2016 року в розмір 1\~135 грн. 40 коп., та 29 червня в розмірі 1\~135 грн. 40 коп., внаслідок чого станом на 21 листопада 2016 року у неї утворилась заборгованість в розмірі 20 143 грн. 02 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 16 136 грн. 49 коп., заборгованості по відсотках в розмірі 953 грн. 30 коп., комісії в розмірі 2\~253 грн. 23 коп. та штрафу в розмірі 800 грн. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про невідповідність твердження представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] [PERSON] щодо наявності заборгованості в розмірі 14\~619 грн.20 коп. У звязку із виникненням заборгованості перед банком 28 листопада 2016 року за вих. № 91933-102 б/б [PERSON] була направлена вимога про повернення кредиту із інформуванням про те, що у разі невиконання зазначеної вимоги, банк вимушений буде звернутись до суду для захисту своїх порушених прав кредитора, однак, як вбачається з матеріалів справи, дана вимога була залишена відповідачем без належного реагування. Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, у разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобовязання або погіршення його умов та обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів. Враховуючи викладене, аналізуючи матеріали справи, документи, суд вважає достовірно доведеним факт невиконання [PERSON] свого зобовязання, що випливає з кредитного договору, у звязку з чим вимоги ПАТ «Альфа-Банк» щодо стягнення з відповідача (позивача за зустрічним позовом) заборгованості по кредиту є законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки, статтею 88 Цивільно-процесуального Кодексу України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа Банк» судовий збір в розмірі 1 378 грн., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved