Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до суду в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ директора [PERSON] міського територіального центру соціального обслуговування [PERSON] за № 69-к від 20.04.2015 року «Про застосування дисциплінарного стягнення до соціального робітника [PERSON] у вигляді догани». В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказала, що з 31.01.2001 року за наказом № 14 від 30.01.2001 року вона розпочала свою трудову діяльність у [PERSON] міському територіальному центрі соціального обслуговування за безстроковим трудовим договором на посаді соціального робітника ІV категорії відділення соціальної допомоги вдома. Працюючи на посаді соціального робітника ІV категорії відділення соціальної допомоги вдома, на початку 2015 року, як соціальний робітник особисто в своїх інтересах, вона вимушена була на підставі спільного Наказу Мінпраці України та МОЗ України від 05.10.2005 року спробувати завимагати від третьої особи без самостійних вимог - директора [PERSON] міського територіального центру соціального обслуговування [PERSON] виплати її, як соціальному робітнику зарплати, робота в (на) яких дає право на підвищення посадових окладів (ставок) на 15 % у звязку зі шкідливими і важкими умовами праці. Справа в тому, що до очолювання керівництва [PERSON] міського територіального центру соціального обслуговування [PERSON], всім соціальним робітникам така надбавка до зарплати виплачувалася, а після того, як [PERSON] очолила установу, всім до жодного соціальним робітникам тощо установи, така надбавка до зарплати перестала виплачуватися з невідомих як неї та іншим працівникам (робітникам) підстав. Як особисто вона, так і інші працівники установи, всі вони намагалися зясувати це питання у голови виконавчого комітету [PERSON] міської ради, на що, в результаті, виникли суперечки між нами соціальними робітника установи та директором установи п. Дацюк О. О., які вилилися у прояв переслідування робітників з боку керівництва установи з витікаючими наслідками. Так, як її в подальшому стало відомо, 30 березня 2015 року (понеділок), якщо вірити змісту складеного о 08:50 письмового акту про її запізнення на роботу, а на її погляд, сфабрикованого, акт її було вручено в кабінеті директора установи лише 17 квітня 2015 року для ознайомлення. Позивачці [PERSON] стало відомо про те, що створена за наказом п. Дацюк О. О., комісія у складі: директора, економіста, соціального працівника, підопічної, нібито перебували біля будинку, за адресою вул. Склярова № 1, де проживає [PERSON], яка, на думку членів комісії, вийшла з дому о 08:32 год., а у територіальний центр зявилася о 08:42, що є порушенням Правил внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до встановленого в організації режиму робочого часу початок робочого дня о 08:00годині. В результаті чого, в порядку вимог ч. 1 статті 149 КЗпП України, 10 квітня 2015 року директор територіального центру зажадала від неї, як, порушника трудової дисципліни, письмового пояснення, щодо допущення нею порушення Правил внутрішнього розпорядку, а саме: запізнення на робоче місце аж на 42 хвилини. Вимогу було висловлено у письмовому проханні від 10.04.2015 року. Пояснення вона надала керівнику установи. Незважаючи на відсутність з її боку вчинення, за час робочого часу, 30 березня 2015 року будь-якого протиправного проступку, директор [PERSON] міського територіального центру соціального обслуговування п. Дацюк О. О. видала наказ від 20 квітня 2015 року, № 69-к «Про застосування дисциплінарного стягнення до соціального робітника [PERSON] у вигляді догани». Так в оскаржуваному нею наказі зазначено, що підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани стало: перелік вимог КЗпП статті 147, враховуючи: вимог п. 3; 6 Правил внутрішнього розпорядку, протоколу № 1, п. 2.7, п. 2.15, п. 4.4 робочої інструкції соціального робітника [PERSON]; доповідну економіста [PERSON] від 31.03.2015 року, фотографію робочого часу соціального робітника [PERSON] від 30.03.2015 року, акт про запізнення на роботу від 30.03.2015 року, пояснювальну соц. робітника [PERSON], врезультаті чого за порушення трудової дисципліни (запізнення на роботу на 47 хв., створення несприятливого мікроклімату та нецензурні висловлювання при обслуговуванні підопічних) до неї застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани . Вважає даний наказ № 69-к від 20 квітня 2015 року незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки даний наказ є на її думку свого роду помстою за те, що вона зверталася до державної фінансової інспекції України з литом 12.02.2015 року щодо порушень законодавства у фінансово господарської діяльності [PERSON] міського територіального центру по обслуговуванню одиноких та непрацездатних громадян. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, викладені в позові, підтримала повністю та підтвердила в своїх поясненнях, всі обставини за яких накладенно на неї дисциплінарне стягнення у вигляді догани та підтвердила в поясненнях підстави позовних вимог, на які вона посилається позовній заяві. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що 30 березня 2015 року вона вийшла зі свого будинку № 1 по вул. Склярова о 07:55 на роботу, прямуючи по вул. Вінніченко до територіального центру, хода до якого приблизно 4-5 хвилини. Прибувши до терцентру своєчасно, а саме о 08:00 згідно Правил внутрішнього розпорядку, хоча її робоче місце це місце перебування (проживання) моїх підопічних людей похилого віку, привітавшись з прибиральницями, медсестрами у терцентрі. Потім вона згадала, що на передодні її говорила завідуюча відділенням Переболовець, що необхідно надати облікові зошити для перевірки заввідділом, яку проводили в установі 1 раз на три місяці. З приводу чого, вона вимушена була повернутися до своєї квартири за адресою [ADDRESS], щоб забрати та надати для перевірки вказані зошити. О 8 годині 20 хвилин вона вийшла з підїзду з зошитами і зустріла свою колегу соціального робітника [PERSON], яка поверталася від свого підопічного інваліда Вознюка, що мешкає у сусідньому підїзді будинку де вона проживає. Ні біля підїзду будинку, ні біля самого будинку ніякої комісії чи її членів, тим більше самого директора [PERSON] не було. Вони з спіробітницею [PERSON] до терцентру пішли разом по вул. Героїв Майдану. Біля неробочого входу супермаркету «Грош» стояли, як в подальшому зясувалося, економіст [PERSON], соціальний працівник [PERSON] та невідома її особа (у акті від 30.03.2015 року зазначена, як підопічна [PERSON] Є.). Директора [PERSON] біля них небуло. Привітавшись, її повідомили, що сьогодні буде проводитися перевірка її роботи у підопічних громадян похилого віку. Весь її робочий день 30 березня 2015 року пройшов як завжди. На 11:00 я вимушена була перейти до райвідділу міліції за викликом слідчого, а у свою обідню перерву вона разом з головою комісії по трудовим спорам терцентру [PERSON] були у голови виконкому [PERSON] міської ради п. Гвелесіані О. Г., якому скаржилися на протиправність дій та умисну бездіяльність їхнього директора терцентру [PERSON], яка сама ж в цей час стояла у коридорі біля кабінету мера міста. На запитання головуючого позивачка пояснила, що на території [PERSON] міського територіального центру і в самій адмінбудівлі визначеного керівництвом робочого місця у неї не має, тобто кабінету чи приміщення, де б соціальні працівники її категорії могли б залишати свої речі і готуватись до роботи. ЇЇ робоче місце це і територія дільниць, де вона обслуговує за місцем проживання громадян похилого віку. Вважає, що вона не порушувала Правил внутрішнього трудового розпорядку і в її діях відсутні порушення трудової дисципліни. Притягнення її до дисциплінарної відповідальності, це на її думку результат масштабного переслідування з боку керівництва територіального центру та особисте переслідування з боку директора [PERSON] та особисті амбіції останньої за те, що вона звертається в різні установи з приводу недоплати коштів по заробітній платі і виконання закону з боку адміністрації. За виявленні порушення Козятинська міська рада наклала на директора дисциплінарні стягнення, а директор в свою чергу накладає дисциплінарні стягнення на працівників. Представник позивачки [PERSON], діє відповідно до доручення, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивачки просить визнати незаконним та скасувати наказ директора [PERSON] міського територіального центру про застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани та в своїх поясненнях обґрунтував підстави для скасування. При цьому пояснив суду, що однією з підстав для накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани на соціального працівника [PERSON] слугував акт про запізнення на роботу, складений 30.03.2015 року, де зазначено, що саме члени комісії перебували біля будинку за адресою, де проживає [PERSON] з 7 години 30 хвилин. Відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку розділу шостого початок роботи о 8 годині. Але враховуючи специфіку роботи соціального працівника, який повинен обійти за місцем їх проживання громадян похилого віку і зробити відповідну роботу по закупці продуктів харчування, медикаментів. Згідно посадової інструкції п.2.4 соціального працівника [PERSON] виконує роботу по забезпеченню якості, обсягу і терміну виконання завдань згідно з умовами договору, індивідуального плану та відповідного до затвердженого графіку відвідування громадян похилого віку, а в даному випадку на березень місяць 2015 року. Директор пояснила, що вона індивідуального графіка [PERSON] Л,Й. не затверджувала на березень місяць і взагалі не затверджує графіки. Станом на 30.03.2015 року наказу по територіальному центру, щодо обовязкової явки на 08 .00 годину соціального працівника по обслуговуванню громадян похилого віку на дому на територію територіального центру не існувало. Відповідно до ст. 29 ч.1 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобовязаний визначити працівникові робоче місце, і відповідно до розділу 5 правил внутрішнього трудового розпорядку [PERSON] міського територіального центру соціального обслуговування, керівництво зобовязано правильно організувати роботу працівників, закріпити за кожним робоче місце, створити для них безпечні і здорові умови праці. На запитання в ході розгляду справи, як розцінювати де робоче місце соціального працівника [PERSON], хоча ніде це невизначено і зафіксовано, директор [PERSON] вважає, що робоче місце соціального працівника [PERSON] , це територія територіального центу та також вся дільниця по обслуговуванню громадян похилого віку. Конкретного робочого місця, як елементарна одиниця виробничої структури, що містить частину простору виробничого підрозділу в даному випадку не існує у [PERSON]. В директора, в економіста є робоче місце є кабінет. При цьому в акті зазначено, що [PERSON] зявилася 08 год.42 хвилини до територіального центру, тобто запізнилася до територіального центру, розуміється запізнилася на робоче місце, якого на території центру не існує. Фіксування запізнення на робоче місце проводилось з незрозумілих причин біля підїзду будинку, де проживає [PERSON], яка пояснила суду, що о 8 годині вона була на території територіального центру, але повернулася додому, проживає недалеко від терцентру, щоб взяти облікові зошити для здачі їх на перевірку заввідділом [PERSON]. Акт запізнення на роботу підписаний безпосередніми посадовими особами, як підпорядковані на пряму директору, тому достовірність даного акту слід ставити під сумнів. Наказ 69-к від 20.04.2015 року про накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON] містить, крім формулювання запізнення на роботу, формулювання « створення несприятливого клімату та нецензурні висловлювання при обслуговуванні підопічних), хоча в проханні надати письмове пояснення директор не вимагає дати пояснення по цих фактах, а лише ставить питань дати пояснення про запізнення на роботу та відсутність на роботі, а тому наказ в цій частині є недопустимим з такими формулюваннями. На його думку не існує в законі такого нормативного документу, як лист спостереження індивідуальної фотографії робочого дня, який не доведений до відома працівника [PERSON], всі права і обовязки працівника повинні бути викладені в робочій, посадовій інструкції, яка передбачає загальні положення, права, обявки та відповідальність. На його думку, якщо б запізнення на роботу навіть було з боку [PERSON], а його не було, то даний факт необхідно було фіксувати безпосередньо на території адміністративного розташування [PERSON] міського територіального центру, що не було зроблено адміністрацією, а не з зрозумілих причин комісія перебувала за адресою, де проживає [PERSON] і фіксувала час виходу з дому і коли [PERSON] зявилась у територіальний центр. Представник відповідача юрисконсульт [PERSON] міського територіального центру соціального обслуговування [PERSON] міської ради, діє відповідно до доручення, в судовому засіданні позовні вимоги позивачки не визнав, просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивачці, вважає позов безпідставним а заявлені позовні вимоги - такими, що не підлягають задоволенню. В свою ж чергу сторона відповідача вважає що, позивач в позові намагається ввести суд в оману і це видно з перших рядків її позовної заяви, а саме: в позовній заяві позивач стверджує що її робоче місце не визначене і їй не відоме, і це при сумлінному виконанні нею посадових обов'язків з 2001 року, проте сам позивач на тій же сторінці позовної заяви стверджує що її робоче місце це місце перебування (проживання) підопічних, тобто закріплена за нею дільниця. По друге, даючи пояснення своєму запізненню на робоче місце 30.03.2015 року, яке до речі і стало однією з підстав для прийняття рішення у застосуванні дисциплінарного стягнення, соц. робітник [PERSON] стверджує що вийшла з дому о 7:55, але повернулась за забутими зошитами підопічних, які потрібно було здати на перевірку. Та вийшла з під'їзду о 8:20 - свідок соціальний робітник [PERSON]. В позовній заяві позивач стверджує, що о 08:00 годині ранку згідно правил внутрішнього трудового розпорядку, привітавшись з усіма прибиральницями, медсестрами, медбратами (що не можливо в апріорі оскільки вони працюють по змінно), їй стало відомо про термінову необхідність надання облікових зошитів для перевірки заввідділом в зв'язку з чим вона була змушена повернутись додому за вказанами зошитами, (хоча знову цікавий факт, що вони роблять у неї дома, якщо вона не знала про перевірку) і при виході з дому о 8:20 зустрілась з соцробітником [PERSON]. Данні факти викладені в письмовій формі і викликають щонайменше здивування, то знали [PERSON]Й про термінову перевірку зошитів чи ні. Відповідь на це питання дає свідок [PERSON] завідувач відділенням соціальної допомоги вдома, яка вказує, що соціального робітника [PERSON] вона о 8:00 не бачила в приміщенні територіального центру, вказівок їй на термінову необхідність надання зошитів на перевірку 30.03.2015року не давала. Про необхідність надання зошитів для перевірки було повідомлено працівникам відділення і [PERSON] в тому числі заздалегідь, що і сама [PERSON] підтвердила при надані свідчень у суді. Свідчення, які надала соціальний робітник [PERSON] теж підпадають під сумнів так, як з її слів зустріч з соціальним робітником [PERSON] 30.03.2015р відбулась в приміщенні територіального центру і саме при зустрічі в терцентрі [PERSON] згадала про забуті зошити, після чого самостійно не попередивши нікого із керівництва повернулася за ними дому. Узагальнюючи надані свідчення та представленні докази відповідач вважає незаперечним той факт, що соціальний працівник [PERSON] запізнилася на робоче місце, чим і порушила правила внутрішнього трудового розпорядку територіального центру. Стосовно наказу 69-К від 20.04.2015р. про застосування дисциплінарного стягнення до соціального робітника [PERSON] у вигляді догани вважає, що підстави для визнання його незаконним відсутні, оскільки чинним законодавством України, а саме ст.147 КЗпП України, передбачено стягнення за порушення трудової дисципліни у вигляді догани або звільнення, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Закон не вимагає, щоб таке порушення обов'язково призводило до будь-яких шкідливих наслідків. Для притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника досить, щоб був зафіксований сам факт порушення. Закон не передбачає видів, форми даної фіксації (акти, доповідні, накази, фото). Статтею 148 КЗпП України передбачено строки для застосування дисциплінарного стягнення, яке застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше пізніше одного місяця з дня його виявлення, не враховуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. В свою чергу ст.. 149 КЗпП передбачено порядок застосування дисциплінарного стягнення , тобто до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, що і було зроблено письмовим проханням від імені директора терцентру [PERSON] 10.04.2015р., яке в свою чергу позивач отримала того ж дня, про що свідчить її підпис та надане письмове пояснення від 10.04.2015 року. Частина третя ст. 149 КЗпП надає право власнику вибирати вид стягнення, але зобов'язує його враховувати при цьому цілу низку факторів: 1) ступінь тяжкості вчиненого проступку. 2) заподіяну порушенням шкоду; 3) обставини, за яких вчинено проступок; 4) попередню роботу працівника. З цього приводу Науково практичний коментар до цієї частини статті говорить, що працівник має право оскаржити до суду застосоване до нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, посилаючись на те, що власник не врахував перелічені фактори. Оскаржити ж за цими обставинами догану не можна, оскільки це - найменш суворий вид стягнення, який власник має право застосовувати за будь-яке порушення трудової дисципліни. Зобов'язати власника при оголошенні догани враховувати тяжкість проступку та інших обставин означало б позбавити власника права застосовувати стягнення при наявності порушення. Частина четверта ст. 149 говорить про те, що стягнення оголошується в наказі, розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Керівництвом територіального центру було видано наказ за № 69-К від 20.04.2015р. та доведений до відома соціального працівника [PERSON], яка в свою чергу підписувати даний наказ відмовилась, про що було складено акт, який теж наданий суду, як письмовий доказ. Узагальнюючи наведені факти відповідач вважає, що законних підстави для скасування наказу виданого директор [PERSON] міського територіального центру соціального обслуговування [PERSON] № 69-К від 20.04.2015 року та визнання його незаконним - відсутні. В зв'язку з викладеними фактами,

Outcome: approved