Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем з 09 серпня 1997 по 03 лютого 2017 року у зареєстрованому шлюбі, за період якого ними було збудовано домоволодіння [ADDRESS] . Домоволодіння було набуте подружжям в результаті спільної праці, за спільні грошові кошти, але власником будинку та земельної ділянки, на якій він знаходиться, зазначено відповідача по справі. Просить суд визнати указане домоволодіння об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділити спільне майно подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 домоволодіння. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пояснивши, що сторони по справі з 09 серпня 1997 по 03 лютого 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі. На підставі рішення виконкому Геронимівської сільської ради народних депутатів від 25 грудня 1998 № 57 відповідачу було надано земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. За період шлюбу на указаній земельній ділянці сторони по справі побудували та ввели в експлуатацію домоволодіння [ADDRESS] . 31 липня 2012 року відповідач отримав свідоцтво про право власності на зазначене нерухоме майно. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечив. Суд, заслухавши вступне слово сторін, представника позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі з 09 серпня 1997 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 03 лютого 2017 року заочним рішенням Черкаського районного суду Черкаської області було розірвано. Прізвище позивачки було змінено на дошлюбне - Клунок. Як вбачається з державного акту на право приватної власності на землю від 02 червня 1999 року відповідачу на підставі рішення виконкому Геронимівської сільської ради народних депутатів від 25 грудня 1998 року № 57 було передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,10 га, яка розташована на територіїї Геронимівської сільської ради по [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На зазначеній земельній ділянці за час перебування у шлюбі сторонами по справі було збудовано домоволодіння [ADDRESS] , яке зареєстровано на ім`я відповідача на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 31 липня 2012 року, витягом про державну реєстрацію прав КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» № 35039585 від 02 серпня 2012 року, та даний факт не заперечується відповідачем. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, набуття майна в період шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності на таке майно. Відповідно до ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до абз. 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися „обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як вбачається з експертного висновку про вартість майна станом на 23 травня 2019 року, а саме житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 225,3 кв.м, його ринкова вартість складає 746175 грн. Ринкова вартість 1/2 частини домоволодіння складає 373087 грн. 50 коп. Зі змісту п.п. 23, 24 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Оскільки відповідач визнає, що домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя та не заперечує щодо його поділу на дві рівні частини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та необхідність поділу майна подружжя, визнавши за позивачкою право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] . Згідно з ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати при зверненні з позовом до суду, у зв`язку із задоволенням позовних вимог у розмірі 4499 грн. 27 коп. На підставі викладеного, ст. ст. 60, 63, 69, 70 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України,

Outcome: approved