Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просить зобовязати відповідачів не чинити перешкод в користуванні житловим будинком № 30 по вул. Пісковій у смт. Рудне м. Львова, визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком № 30 по вул. Пісковій у смт. Рудне м. Львова та виселити відповідачів із житлового будинку № 30 по вул. Пісковій у смт. Рудне м. Львова. Свої вимоги мотивує тим, що вона є одноособовим власником земельної ділянки та будинку № 30 та власником земельної ділянки площе. 0,0466 га по вул. Пісковій у смт. Рудне м. Львова, що належить їй на праві приватної власності згідно договорів купівлі - продажу від 02.07.2015 року, про що приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] видано відповідні витяги про реєстрацію права власності. Відповідачі, відчуживши йому будинок № 30 та взявши на себе обовязки по виселенню та зняттю з реєстрації до 02.10.2015 року, що визначено відповідно у договорі купівлі продажу будинку, такі зобовязання не виконали. Аналогічно відповідачі не виконали обовязки і по звільненню земельної ділянки, чим чинять позивачу перешкоди у вільному володінні та користуванні будинком та земельною ділянкою. На неодноразові звернення позивача відповідачі жодним чином не реагують. У звязку із наведеним змушена була звернутись до суду із позовом, який просить задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просив позов задовольнити. Суд ухвалив справу розглядати без участі відповідачів у заочному порядку, які будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися без поважних на те причин, а матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Вищеозначене відображає правову позицію Верховного суду України викладену в Постанові від 16.11.16 року у справі №6-709цс16. Судом встановлено, що відповідно до договорів купівлі продажу будинку та земельної ділянки, [PERSON] придбала будинок № 30 по вул. Пісковій у місті Львові смт. Рудне, разом з надвірними будівлями та спорудами, та придбала земельну ділянку площею 0,0466 га кадастровий № 4610165500:02:001:0171, що розташована за адресою: м. Львів, смт. Рудно, вул. Піскова, 30, цільове призначення: для обслуговування житлового будинку і господарських будівель./а.с.6-12/. Як вбачається з довідки № 1373 наданої виконавчим комітетом Рудненської селищної ради від 02.10.2015 року у будинку № 30 по вул. Пісковій у м. Львів-Рудно зареєстровані та проживали: [PERSON] колишня власниця будинку, [PERSON] чоловік колишньої власниці, [PERSON] син колишньої власниці, [PERSON]- донька колишньої власниці. /а.с.13/. Згідно з відповіддю наданою Залізничним ВП ГУ НП у ЛО від 17.11.2016 року, встановлено перевіркою, відповідно до заяви [PERSON] від 08.11.2016 року, в якій заявниця просить встановити факт проживання гр. [PERSON]І, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у будинку № 30 по вул. Піскова у м. Львів Рудно, та вжити заходів для усунення перешкод у користуванні будинком, здійснивши вихід за вище вказаною адресою, дверей помешкання ніхто не відчинив, а при спілкуванні із сусідами встановили, що вище зазначені особи дійсно проживають за адресою: м. Львів Рудно, вул. Піскова, 30./ а.с. 84 / З пояснень позивача та його представника вбачається, що між [PERSON] та відповідачами не має жодних родинних відносин, договорів найму з відповідачами сторони не укладали. Виникнення права особи на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже, припинення права власності цієї особи на житло припиняє право особи, який з її згоди був вселений, на користування житлом. Право відповідача, який не є власником спірного будинку, на користування ним було похідним від прав колишнього власника цього будинку, а з припиненням його права власності, припинилось й право користування житлом відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сімї, які проживають разом з ним, зобовязані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Крім цього, відповідно до ч.2 п. 9 договору купівлі продажу житлового будинку від 02.07.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованому в реєстрі за № 1997, продавець зобовязується зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих в будинку осіб, звільнити будинок для безперешкодного володіння та користування ним з боку покупця, передати покупцю ключі від будинку, договори з комунальними службами, довідки про оплату комунальних послуг та інших обовязкових платежів, технічну та іншу необхідну документацію строком до 02.10.2015 року, /а.с. 7/. Відповідно до п. 8 договору купівлі продажу земельної ділянки від 02.07.2015 року посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованому в реєстрі за № 2001, продавець зобовязується звільнити земельну ділянку для безперешкодного володіння т користування нею з боку покупця строком до 02.10.2015 року, /а.с. 8 зворот/. Виходячи з обставин справи, та наданих суду документів продавцем вказані зобовязання не виконані. Суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що позов є підставним та підлягає частковому задоволенню, оскільки у звязку з припиненням права власності [PERSON] та членами її сімї на будинок № 30 по вул. Пісковій у смт. Рудне м. Львова, та відсутністю у відповідачів договірних відносин з новим власником будинку, відповідачі, які мають статус тимчасових жильців втратили право користування цим будинком, а тому підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. З огляду на вимоги ст. 60-62 ЦПК України позивачем не були доведені факт вчинення перешкод з боку відповідачів в користуванні житлом, та порушення її прав в цій частині. Також на користь позивача з відповідачів слід стягнути частково сплачений нею судовий збір.

Outcome: partial