Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

позивачка звернулася до суду з указаним позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що від шлюбу, зареєстрованого 6 листопада 2013 року, вони мають сина [PERSON], [INFO]. З 1 червня 2016 року вони припинили шлюбні стосунки і ведення спільного господарства. З цього часу відповідач проживає окремо, вона проживає у м.Кролевець у своїх батьків. Відповідач не приймає належної участі в утриманні дитини. На сьогодні вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Єдиним джерелом існування є соціальна допомога по догляду за дитиною у розмірі 130 грн. на місяць. Відповідач працює неофіційно в місті Харків кухарем у ресторані «Будинок лісника» і має дохід близько 6000 грн. у місяць, інших утриманців, крім їхньої дитини він не має, а тому на її думку він має можливість приймати належну участь в утриманні дитини та надавати матеріальну допомогу на її утримання. Посилаючись на викладене, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на дитину в твердій грошовій сумі 800 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття та на себе, як на дружину, в твердій грошовій сумі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьох років. При цьому вона просить стягнути з відповідача судові витрати, понесені нею на правову допомогу. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити, і не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, клопотання про відкладення розгляду справи і заперечень щодо позову суду не надав. За таких обставин, враховуючи, що позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи та пояснень позивачки встановлено, що 6 листопада 2013 року сторони зареєстрували шлюб у Кролевецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області (а.с.5). 6 лютого 2014 року у них народився син [PERSON], у свідоцтві про народження якого [PERSON] записаний батьком, а [PERSON] матірю (а.с.6). Дитина проживає і зареєстрована разом з матірю, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області №380 від 2 серпня 2016 року (а.с.7). З пояснень позивачки вбачається, що сторони з 1 червня 2016 року припинили подружні відносини і ведення спільного господарства. З цього часу відповідач проживає окремо від позивачки і дитини, домовленості між ним і позивачкою щодо утримання сина та її, як дружини, до досягнення сином трьох років немає. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини (ч.2 ст.141 СК України). Згідно з частинами ч.ч.1, 4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.80 СК України). Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З пояснень позивачки вбачається, що відповідач офіційно не працевлаштований, а тому має мінливий дохід і є підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому в позові позивачка зазначила, що відповідач неофіційно працює кухарем і отримує дохід близько 6000 грн. щомісяця. Відповідач не надав суду заперечення щодо зазначених обставин. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що позивач є особою працездатного віку, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік», з 01 травня 2016 року на одну особу становить 1399 грн., а на дитину віком до 6 років 1228 грн., позивачка не працює і на даний час не має можливості працювати у звязку з необхідністю здійснювати догляд за дитиною віком до трьох років і отримує лише соціальну допомогу по догляду за дитиною у розмірі 130 грн., а тому стягнення аліментів є необхідним для захисту інтересів дитини та інтересів позивачки. Поряд з цим, суд враховує, що позивачка не надала суду доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач на сьогодні має фінансову можливість сплачувати аліменти у розмірі 800 грн. щомісяця на дитину і 400 грн. щомісяця на неї, як на дружину. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, положення ст.ст.80, 182, 184 СК України, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що відповідач зобовязаний організовувати своє життя так, щоб утримувати себе та виконувати свої батьківські обовязки стосовно дитини, в тому числі утримувати її, а також утримувати дружину до досягнення сином [PERSON] трьох років і з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття та аліменти на дружину в твердій грошовій сумі 300 грн. щомісяця до досягнення сином трьох років. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за їх безпідставністю. Враховуючи положення ч.1 ст.79 та ч.1 ст.191 СК України стягнення аліментів присуджується відповідачу від дня предявлення позову. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору і на користь позивачки судові витрати, понесені нею на правову допомогу. Відповідно до ст.ст.84, 91, 180-184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial