Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивачка та її представник у зміненому позові просять визнати за позивачкою [PERSON] право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом будинковолодіння, що в м.Заліщики по вул.Зеленогайська, 11 В, Тернопільської області, загальною вартістю 1493535 гривень та стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивачки судові витрати по справі в розмірі 7467,70 гривні, що складаються із сплаченого при поданні позову до суду судового збору. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки в судовому засіданні покликається на те, що 20.12.2000 року сторони зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу у них є дочка [PERSON], [INFO]. Під час перебування у шлюбі у них виникла необхідність у будівництві житлового будинку, внаслідок чого відповідач звернувся із заявою до Заліщицької міської ради про надання йому у власність земельної ділянки для будівництва. 18.03.2011 року сесією Заліщицької міської ради було видано рішення №126 про надання [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул.Зеленогайська 11 В в м.Заліщики. На підставі даного рішення було виготовлено технічну документацію на будівництво, згідно якої сторонами за час спільного подружнього проживання був споруджений житловий будинок. На даний час спірний будинок закінчений будівництвом та готовий для здачі його в експлуатацію, однак відповідач свідомо цього не робить та не виготовляє документи на власність. Рішенням Заліщицького районного суду від 25.06.2015 року шлюб між сторонами розірвано і позивачка припинила спільне проживання з відповідачем в спірному будинку по вул.Зеленогайська 11 В, а відповідач продовжує там проживати один. Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області 13.10.2015 року об'єкт будівництва будинковолодіння, що розташоване в м.Заліщики по вул.Зеленогайська, 11 В, Тернопільської області, визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON], цим же рішенням суд визнав за позивачкою право власності на 1/2 частину земельної ділянки, що в м.Заліщики по вул.Зеленогайська, 11 В, Тернопільської області. Однак, відповідач незважаючи на вказане рішення суду продовжує не впускати позивачку до будинковолодіння, тому вона вважаючи свої права, як власниці, порушеними, вимушена звертатись до суду з даним позовом, який її представник просить задоволити, виходячи із змінених позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні разом із своїм представником зміненого позову не визнали, просять відмовити в його задоволенні повністю. Відповідач подав письмовий відзив на позов, в якому вказує, що спірний будинок не є об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON], так як ним було отримано земельну ділянку для його будівництва як частку із земельного фонду, а тому земельна ділянка не нажита подружжям під час шлюбу, будівельні матеріали для спорудження житлового будинку відповідач, як він вказує, придбавав за власні кошти та кошти, які йому надавали його родичі, а позивачка з моменту укладення шлюбу не працювала і будь-яких грошових надходжень не мала. Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, письмовий відзив на позов, суд вважає, що змінений позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного: згідно ст.60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ИД №112912 від 04.02.2015 року [PERSON] та [PERSON] 20.12.2000 року зареєстрували шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Заліщицького районного управління юстиції, актовий запис №70. Від даного шлюбу у сторін є дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області 25.06.2015 року по справі №597/654/15-ц шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 07.07.2015 року. Рішенням Заліщицького\~районного суду\~Тернопільської області\~13.10.2015\~року по\~справі №597/709/15-ц\~позов [PERSON]\~до [PERSON] про визнання об'єкту будівництва спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину земельної ділянки в спільній сумісній власності задоволено, визнано об'єкт будівництва - будинковолодіння, шо розташоване в м.Заліщики по вул.Зеленогайська 11 В Тернопільської області об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,0770 га., кадастровий номер 6122010100020020482, нормативною грошовою оцінкою 71887,20 гривні, що розташована в м.Заліщики по вул.Зеленогайська 11 В та згідно державного акту серії ЯК №412927, зареєстрованого та виданого 19.03.2012 року за реєстраційним номером 612200001001046 належить [PERSON] Вказане рішення суду набрало законної сили 24.10.2015 року. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Твердження відповідача та його представника про те, що спірний будинок не є об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON], так як земельна ділянка, на якій будинок зведений, є особистою приватною власністю позивача, оскільки набута ним в порядку реалізації його права на приватизацію землі і на її придбання не витрачались спільні кошти подружжя, суд до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вищевказаним рішенням суду по справі №597/709/15-ц, що набрало законної сили. Відповідно до положень ст.82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також суд критично ставиться до пояснень відповідача та його доводів про те, що будівельні матеріали для спорудження житлового будинку він придбавав за власні кошти та кошти що йому надавали його родичі, а також до його тверджень про те, що позивачка не працюючи жодного дня на роботі доходів не отримувала, тому не вправі претендувати на 1/2 частину спірного будинковолодіння. Дані твердження відповідача суперечать, беручи до уваги наявність в сторін дочки [PERSON], [INFO], положенням ст.60 СК України, відповідно до яких майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Догляд та виховання дочки, період яких припав на будівництво спірного будинку і являється, на переконання суду, однією з тих поважних причин, на якій законодавець наголошує у вищевказаній статті СК України. Відповідно до положень ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками. У разі поділу такого майна, вважається, що частки співвласників є рівними. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідачем та його представником не наведено перед судом достатніх та переконливих мотивів для того, щоб суд при вирішенні даного спору відійшов від рівності часток сторін у спільній сумісній власності, як і не надано доказів, що позивачка своїми діями чи бездіяльністю, що мали б істотне значення, спричинила можливість зменшення її частки, як співвласника. Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. А, тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що даний позов слід задоволити в повному обсязі змінених позовних вимог, оскільки в судовому засіданні знайшло своє повне ствердження те, що предмет спору набутий сторонами під час шлюбу і являється спільною сумісною власністю сторін, тому за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частину незавершеного будівництвом будинковолодіння, що в м.Заліщики по вул.Зеленогайська, 11 В, Тернопільської області, загальною вартістю 1493535 гривень. Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат по справі, суд враховує те, що позивачка понесла судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору при поданні позовної заяви до суду в розмірі 7467,70 гривні і вважає доцільним їх стягнення з відповідача в користь позивачки, виходячи із положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved