Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-28 00:00:00

Позивач ПАТ «Альфа-Банк» 15.01.2015 року звернулось до Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. В свою чергу, 15.06.2012 року, між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення Права вимоги за Кредитним договором №1501/0507/71-100 від 24.05.2007 року, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та громадянином [PERSON], на користь ПАТ «Альфа-Банк». З підстав чого права Кредитора за вищевказаним Кредитним договором належать ПАТ «Альфа-Банк». 24.05.2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та [PERSON] уклали кредитний договір №1501/0507/71-100, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно до умов вказаного договору банк надав [PERSON] кредит у сумі 55000 доларів США, які останній зобов'язався повернути і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. В якості забезпечення зобов'язання по кредитному договору, між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») 24.05.2007 року був укладений договір поруки №1501/0507/71-100-Р-1, за умовами якого [PERSON] зобов'язалася відповідати за належне виконання [PERSON] виниклого зобов'язання по кредитному договору №1501/0507/71-100 від 24.05.2007 року. У зв'язку з тим, що відповідачі порушили умови зобов'язання, що випливають з кредитного договору, у них виникла заборгованість у розмірі 682976 гривень 51 копійка, яку позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку та судові витрати. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду зустрічну позовну заяву до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору №1501/0507/71-100 від 24.05.2007 року - недійсним та визнання договору поруки №1501/0507/71-100-Р-1 від 24.05.2007 року - недійсним. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24.05.2007 року був укладений кредитний договір №1501/0507/71-100 між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON], за умовами якого банк зобов'язався надати кредит у розмірі 55 доларів США, а [PERSON] зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти - за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. [PERSON] зазначає, що вважає вказаний договір недійсним, та вказує, що спірний договір є неукладеним, так як у ньому не визначені істотні умови, не визначений строк його дії , а пункт де вказано, що «Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань» вочевидь протирічить вимогам ст.ст. 251, 252 ЦК України. Жодним пунктом договору не передбачена відповідальність банку за невиконання умов договору, а умову про те, що «За невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених у цьому договорі та чинним законодавством» не визначає певну відповідальність банку за певні порушення, що зроблено у відношенні Позичальника. Кредитний договір має містити графік платежів, в якому має бути розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Вказані вимоги у Кредитному договорі дотримані не були. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином через відсутність у договорі істотних умов він є не укладеним, а також не викликає будь-яких обов'язків у сторін договору. Також [PERSON] та [PERSON] у доповненнях до зустрічної позовної заяви вказують, що кредитний договір від 24.05.2007 року був укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] на отримання кредиту в іноземній валюті - доларах США, у період відсутності у банку Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, та як наслідок, кредитний договір №1501/0507/71-100 від 24.05.2007 року є нікчемним. Представник позивача за довіреністю - [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги банку підтримав у повному обсязі, зустрічний позов [PERSON], [PERSON] про визнання договорів недійсними не визнав у повному обсязі, просив, відмовити у задоволенні. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] за довіреностями [PERSON] та [PERSON], позовні вимоги банку не визнали у повному обсязі, просили відмовити у їх задоволенні, зустрічний позов [PERSON], [PERSON] підтримали, просили задовольнити у повному обсязі згідно поданих ними пояснень, заперечень та зібраних у справі доказів. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк, обґрунтовані та підлягають задоволенню, а зустрічний позов [PERSON], [PERSON] не підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. В судовому засіданні згідно п.1.1. Кредитного договору №1501/0507/71-100 від 24.05.2007 року, укладеного Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON], встановлено, що [PERSON], як Позичальник отримав у кредит грошові кошти у розмірі 55000 (п'ятдесят п'ять тисяч) доларів США, на строк по 24.05.2032 року включно та на умовах передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі, у терміни передбачені цим договором. П. 1.3. визначено, що Позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 13 (тринадцять)% річних за весь строк фактичного користування кредитом. Відповідно до п. 1.4 кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та [PERSON] з метою придбання: однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 8.1 Кредитного договору - за порушення терміну сплати Ануїтетних платежів та/або комісій за цим Договором Позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. При розрахунку суми пені за кількість днів у році приймається - 360 (триста шістдесят). Також з наданих суду доказів вбачається, що відповідач [PERSON] 18.12.2012 року уклав з ПАТ «Альфа-Банк» Договір про внесення змін і доповнень №1 до Кредитного договору №1501/0507/71-100 від 24.05.2007 року. 24.05.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON], як Поручителем і [PERSON] як позичальником, був укладений договір поруки №1501/0507/71-100-Р-1, за умовами якого [PERSON], як поручитель зобов'язалася відповідати перед банком за належне виконання зобов'язань щодо повернення коштів наданих банком позичальнику у вигляді кредиту/кредитної лінії згідно з кредитним договором №1501/0507/71-100 від 24.05.2007 року, у сумі 55000 (п'ятдесят п'ять тисяч) доларів США, строком до 24.05.2032 року, з процентною ставкою 13 (тринадцять) % річних за їх використання. Відповідно до п. 2 Договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед банком за виконання позичальником умов основного зобов'язання усім належним йому майном та грошовими коштами. П. 3 встановлено, що відповідальність поручителя за цим договором обмежується сумою кредиту, визначеною згідно з Основним зобов'язанням, нарахованими процентами, пенями, комісіями та іншими платежами, передбаченими Основним зобов'язанням. Надаючи правову оцінку виниклим між сторонами по справі правовідносинам, суд вважає, що спірні правовідносини регулюються Главою 71 Цивільного кодексу України та договірними умовами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнавав факт укладання безпосередньо ним спірного кредитного договору від 24.05.2007 року з АКБ «ТАС-Комерцбанк» та отримання коштів за умовами договору. Факт укладення Кредитного договору, отримання коштів також підтверджуються підписами сторін договору, підписом у заяві на видачу готівки, а також діями, що свідчать про добровільне виконання покладених на сторін обов'язків. Судом встановлено, що Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 15.10.2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» змінив своє найменування на Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк», який виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях АКБ «ТАС-Комерцбанк». Та в свою чергу Рішенням Позачергових Загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року Відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» яке виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях ВАТ «Сведбанк». З Виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року, доданої до матеріалів справи встановлено, що 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Після цього 15.06.2012 року, між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення Права вимоги на користь ПАТ «Альфа-Банк», за Кредитним договором №1501/0507/71-100 від 24.05.2007 року, що був укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та громадянином [PERSON], що підтверджується відповідними витягами з Додатку №1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги від 15.06.2012 року. Факт відступлення Права вимоги у 2012 році на користь ПАТ «Альфа-Банк», за Кредитним договором №1501/0507/71-100 від 24.05.2007 року став відомий [PERSON] ще у 2012 році, що підтверджується підписанням ним за ПАТ «Альфа-Банк» Договору про внесення змін і доповнень №1 від 18.12.2012 року. Суд враховує, що законодавцем в ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» чітко визначені банківські операції, здійснювати які банки мають право на підставі банківської ліцензії незалежно від валюти, яка використовується - національної або іноземної. Згідно з ст. 55 ч.1 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. В силу ст. 5 ч.ч.1,2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Відповідно до ст. 5 ч.4 п.п.«в»,«г», індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують, зокрема, такі операції: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Згідно ст. 44 ч.1, ч.2 п.1, Закону України «Про Національний банк України», Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема, видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій. Відповідно до п.5.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України №275 від 17 липня 2001 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 21 серпня 2001 року за №730/5921, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, ст. 5 ч.2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», передбачено право банку на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) здійснювати валютні операції, в тому числі - надавати кредити у іноземній валюті фізичним особам та відповідно вимагати виконання зобов'язання в іноземній валюті. Згідно Дозволу №38-1 виданого Національним Банком України (НБУ) Акціонерному комерційному банку «ТАС-Комерцбанк» від 11.10.2001 року, зареєстрованому НБУ 31.10.1991 року за номером 69, який має банківську ліцензію за номером 38, видану НБУ 11.10.2001 року на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно з додатком до цього дозволу, вбачається, що за переліком операцій, які має право здійснювати АКБ «ТАС-Комерцбанк» є здійснення операцій з валютними цінностями. Тобто зазначений доказ спростовує заперечення відповідачів [PERSON] та [PERSON] про відсутність у АКБ «ТАС-Комерцбанк» права на здійснення валютних операцій на період видачі кредиту в доларах США у травні 2007 року, та з підстав чого вони вважають такий договір нікчемним. З дослідженого судом Кредитного договору №1501/0507/71-100 від 24.05.2007 року, вбачається наявність істотних умов щодо зобов'язань надання кредитних коштів, строк, умови повернення, що також спростовує доводи відповідачів про відсутність істотних умов в спірному кредитному договорі від 24.05.2007 року. Таким чином, суд не вбачає порушень законодавства України, зокрема положень й вимог Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» та Цивільного Кодексу України, при укладенні та виконанні Кредитного договору, а посилання представників відповідачів щодо невідповідності умов Кредитного договору законодавству України є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Безумовно, згідно ст. 16 ч.1, ч.2 п.2 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Як вказує ст. 202 ч.ч.1, 2 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно ст. 203 ч.ч.1,2,3,4,5 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Дійсно, згідно ст. 215 ч.ч.1,3 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З поданих доказів та розрахунків заборгованості за кредитом, судом встановлено, що відповідачі порушили умови кредитного договору №1501/0507/71-100 від 24.05.2007 рокув частині щомісячної сплати відсотків за користування кредитом, а також повернення кредиту щомісячними платежами. В результаті неналежного виконання договірних обов'язків станом на 17.09.2014 року у відповідачів утворилась заборгованість за кредитним договором №1501/0507/71-100 від 24.05.2007 рокуу загальному розмірі 682976 (шістсот вісімдесят дві тисячі дев'ятсот сімдесят шість) гривень 51 коп., яка складається із: 652545 (шістсот п'ятдесят дві тисячі п'ятсот сорок п'ять) гривень 73 коп. - заборгованість за кредитом; 29226 (двадцять дев'ять тисяч двісті двадцять шість) гривень 42 коп. - заборгованість по відсотках; 1204 (одна тисяча двісті чотири) гривні 36 коп. - пеня. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, при цьому відповідно до ст. 543 ЦК України кредитору належить право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З урахування наведеного суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення солідарно з відповідачів суми боргу у загальному розмірі 682976 (шістсот вісімдесят дві тисячі дев'ятсот сімдесят шість)гривень 51 коп. - підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки кредитний договір №1501/0507/71-100 від 24.05.2007 рокута договір поруки №1501/0507/71-100-Р-1 від 24.05.2007 року, були укладені з дотриманням чинного законодавства, є чинними та такими які підлягають виконанню. Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивач сплатив судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) гривні, що підтверджується меморіальним ордером №98880 від 16.12.2014 року, доданим до матеріалів справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд задовольняє позов банку, стягує з відповідачів солідарно суму заборгованості за кредитним договором і судові витрати та відмовляє у задоволенні зустрічного позову.

Outcome: approved