Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей, мотивуючи тим, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, однак відповідач свого обов'язку не виконує, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що діти перебувають на матеріальному утриманні позивачки. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на їх утримання не надає, а тому він просить суд стягнути із відповідача аліменти в користь [PERSON] в розмірі 800 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи із 15.10.2016 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив, та пояснив, що оскільки він не працює, тому не має змоги сплачувати аліменти на утримання дітей в такому розмірі. Заслухавши представника позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 16.09.2016 року. Від даного шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Жизномирською сільською радою) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Жизномирською сільською радою), батьками яких є сторони по справі. Між сторонами відсутня домовленість про утримання дітей та сплату аліментів, що стало підставою для звернення позивачки до суду. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов'язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов'язані утримувати своїх малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до положень ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки, згідно матеріалів справи відповідач офіційно не працевлаштований, суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню, у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує відсутність даних про незадовільний стан здоров'я відповідача, враховує стан здоров'я та вік дітей, бере до уваги відсутність у відповідача систематичного офіційного доходу, що не дає змоги відстежити та проконтролювати його розмір, враховуючи те, що відповідач позов частково визнав та згоден сплачувати аліменти, те, що у відповідач оформлений по догляду за престарілою особою, суд з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та з врахуванням положень ст. 180, ч. 2 ст. 182 СК України, визначає аліменти в розмірі по 650 грн. на кожну дитину щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. Вимога позивача про стягнення аліментів не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до задоволення не підлягає з наступних підстав. Так, при винесенні рішення про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, суд, враховуючи докази сторін щодо можливості сплати аліментів в певній твердій грошовій сумі, вирішує питання щодо стягнення аліментів у заявленій позивачем сумі, зменшення заявленої суми чи визначення розміру аліментів менше мінімального розміру, передбаченого ч. 2 ст. 182 СК України (ч. 3 ст. 184 СК України), не допускається. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого ч. 2 ст. 182 СК України, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім цього, тимчасова допомога призначається в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку у разі, коли: 1) рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв'язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення; 2) стосовно одного з батьків здійснюється кримінальне провадження або він перебуває на примусовому лікуванні, у місцях позбавлення волі, якого визнано в установленому порядку недієздатним, а також перебуває на строковій військовій службі; 3) місце проживання (перебування) одного з батьків не встановлено. Так, позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі по 800 грн., але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку. Суд, прийшов до висновку, що необхідно визначити аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 650 грн. на кожну дитину, щомісячно, що є більше мінімального розміру, передбаченого ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки з позовом до суду позивач звернулася 03.11.2016 року аліменти підлягають стягненню з цієї дати та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання до суду позову про стягнення аліментів. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України у разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Отже, з відповідача - [PERSON] слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial