Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (далі - Орган опіки та піклування Дніпровської РДА в м. Києві),звертаючись з позовом до суду, просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]; передати малолітнього [PERSON], [INFO], органу опіки та піклування Дніпровської РДА в м. Києві для подальшого влаштування; стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від доходу відповідача щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач мотивує свої вимоги тим, що на обліку Служби у справах дітей Дніпровської РДЛА в м. Києві знаходиться малолітній [PERSON], [INFO]. 30.08.2018 року сектором ювенальної превенції Дніпровського УП ГУНП України в м. Києві дитина була влаштована до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 м. Києва служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Мати [PERSON], [INFO], померла [INFO]. Батько [PERSON] не виконує батьківські обов'язки, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умов для отримання ним освіти, не цікавиться його здоров'ям, нехтує потребами, залишає у сторонніх людей без нагальної потреби, як наслідок, дитина не відвідує навчальний заклад. Належних висновків відповідач не робить, ставлення до виховання сина та його утримання не змінює. За час перебування дитини в Центрі з 30.08.2018 року по день звернення з даним позовом до суду відповідач жодного разу не відвідував сина, що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації до [PERSON], треті особи: Центр соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 м. Києва служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Служба у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. (а.с. 15-17) Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року підготовче засідання по справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. (а.с. 40-41) Представник позивача Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності. (а.с. 24, 35) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. (а.с. 30, 31, 42) Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності. (а.с. 23, 37) Представник третьої особи Центр соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 м. Києва служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. (а.с. 33) Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Батьки несуть відповідальність за виховання своїх дітей. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Згідно положення статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на викладене батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від 05.02.2010 року, актовий запис № 360. (а.с. 7) За даними свідоцтва про смерть, виданого Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві від [INFO], актовий запис № 1923, [PERSON] померла [INFO] у віці 34 років. (а.с. 8) 10.11.2017 року директором середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 126 м. Києва подано клопотання директору Дніпровського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, відповідно до якого адміністрація школи просить взяти на контроль сім'ю учня 1-Г класу [PERSON], який опинився в складних життєвих обставинах. Дитина - напівсирота (мати померла), батько [PERSON] тяжко хворий, тому вихованням сина не займається. Вихованням дитини займається 80-річна бабуся [PERSON], але остання впливу на дитину не має. Шкільна комісія проводила обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON], у хлопчика немає місця для навчання та відпочинку, санітарний стан квартири незадовільний. (а.с. 12) На підставі Наказу Служби у справах дітей Дніпровської РДА в м. Києві № 18 від 06.09.2018 року поставлено на облік [PERSON], [INFO], як дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах. (а.с. 6) 25.10.2018 року за № 9832/41/3/103 Органом опіки та піклування Дніпровської РДА в м. Києві складено Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у зв'язку із ухиленням від виховання та утримання дитини. (а.с. 11) Комісією встановлено, що малолітній [PERSON], 2010 року народження, перебуває в службі у справах дітей на обліку як дитина, яка опинилась у складних життєвих обставинах. 30.08.2018 року сектором ювенальної превенції Дніпровського УП ГУНП України в м. Києві дитина була влаштована до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 м. Києва служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Мати [PERSON], [INFO], померла [INFO]. Батько [PERSON] цілком самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не створив належних умов для проживання та розвитку дитини, не займається його вихованням та утриманням, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний розвиток. Належних висновків [PERSON] не зробив, ставлення до виховання сина та його утримання не змінив. За час перебування дитини в Центрі з 30.08.2018 року [PERSON] жодного разу не відвідував сина. Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до пункту другого частини першої статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Стаття 167 Сімейного кодексу України покладає на суд обов'язок вирішити питання щодо влаштування дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги Висновок Органом опіки та піклування Дніпровської РДА в м. Києві від 25.10.2018 року № 9832/41/3/103, суд дійшов висновку щодо правомірності вимог позивача про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], та передачі малолітньої дитини [PERSON], [INFO], Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації для подальшого влаштування, - з підстав самоусунення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, свідомого ухилення від виховання та утримання дитини, відсутності бажання на виконання батьківських обов'язків, на спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, відсутності прояву інтересу до внутрішнього світу дитини та створення умов для отримання дитиною освіти, що не спростовано відповідачем під час судового розгляду справи. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень статей 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідачі, як батьки дітей, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлені права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дітьми, так і з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Так, відповідно до ст. 243 Сімейного кодексу України, над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування встановлюється опіка чи піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до п. 3.1 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26 травня 1999 року, для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. Згідно вимог статей 67, 69 Цивільного кодексу України опікун зобов'язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням, також опікун малолітньої та неповнолітньої особи зобов'язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Стаття 246 Сімейного кодексу України визначає, що орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування. Згідно вимог ст. 251 Сімейного кодексу України, особа може бути звільнена від обов'язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених Цивільним кодексом України, а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial