Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею додаткові витрати на їхнього спільного з відповідачем сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 12\~557,60 грн. та 7000 грн. щомісячно передбачуваних витрат до досягнення сином повноліття, посилаючись на те, що аліментів, що стягуються з відповідача за рішенням суду в розмірі 1500 грн. щомісячно не достатньо для забезпечення дитини всім необхідним, оскільки виникають додаткові витрати, пов`язані з навчанням, розвитком здібностей, лікуванням та проходженням періодичного лікарського обстеження. Так як відповідач є фізично здоровою, працездатною людиною, за професією столяр з багаторічним досвідом роботи, що дозволяє йому знайти високооплачувану роботу, вважає, що він може відшкодувати їй вже понесені нею витрати на дитину в повному обсязі та щомісячно сплачувати заявлену суму додаткових передбачуваних затрат. У поданому до суду відзиві відповідач проти задоволення позову заперечував та пояснив, що заявлена позивачем сума в розмірі 12\~557 грн. не підтверджена належними доказами; вказує також, що питання придбання ортопедичного взуття для дитини жодного разу з ним не обговорювалось, не відомо чи є для цього медичні рекомендації; що стосується витрат на харчування, то таку категорію витрат не можна вважати додатковими, а отже вони не стягуються в порядку ст.185 СК України; сплачувати щомісячно суму в 7000 грн. у нього немає фінансової можливості, оскільки це не відповідає розміру його заробітку та він уже сплачує щомісячно аліменти, розмір яких перевищує мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку. У відповіді на відзив позивачка зазначила, що пред`явлена нею сума додаткових витрат на дитину підтверджена наданими до матеріалів справи квитанціями, чеками та іншими документами. Що стосується передбачуваних витрат, то зазначила, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, в результаті чого станом на квітень 2019 року утворилася заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 102\~676, 48 грн., в результаті чого Броварським ВП ГТУЮ в Київській області стосовно відповідача порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 164 КК України, що вона очікую, що відповідач буде ухилятись від участі у додаткових витратах на дитину у майбутньому, тому вони підлягають стягненню наперед. Щодо розміру таких витрат, то позивач послалась на її наміри купити дитині нові окуляри, нові ортопедичні черевики, одяг, речі для школи, буде купляти ліки, планує оздоровчий відпочинок, але коли і який не зазначила. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області із відповідача на утримання сина [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1500 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Сторони не оспорюють, що дитина проживає з позивачкою, а відповідач проживає окремо. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналізуючи дану норму закону, суд при розгляді справи виходить з того, що до додаткових витрат закон відносить витрати , не пов`язані з повсякденним звичайними витратами на проживання, харчування, одяг, та інше- що пов`язане з забезпеченням життєвих потреб, на які стягуються аліменти на утримання дитини). За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини (аліменти). У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 13.09.2017р. у справі №6-1489цс17. Згідно із ст. 8 ЗУ Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки мають нести рівну участь в утриманні дитини, як передбачено ст. 141 СК України. На обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою надано суду такі докази: Із медичного висновку від 23.06.2017р. видно, що [PERSON] скаржиться на зниження зору, рекомендовано постійне носіння окулярів та повторна консультація лікаря-окуліста через 1 міс. Із ультразвукового дослідження від 27.06.2018р. [PERSON] встановлено діагноз: шийний лімфаденіт , рекомендовано консультація педіатра, стоматолога, отоларинголога . Із наданих до матеріалів справи товарних чеків та квитанцій судом прийняті до уваги такі: Товарні чеки про купівлю взуття, а саме: туфлі 34 р., вартістю 1360 грн., демісезонні ботинки 35р., вартістю 1210 грн., демісезонні ботинки 35р., вартістю 1690 грн., босоніжки 34р., вартістю 1230 грн., всього на суму 5490грн. Суд погоджується з тим, що вказане взуття як ортопедичне може бути віднесене до додаткових витрат, пов`язаних з витратами на здоров,я дитини. Сам факт пласкоступості у дитини відповідач не оспорює. Суд не визнає додатковими витратами витрати на ніше звичайне взуття , підтверджені товарними чеками, за якими придбані мокасини 35р. вартістю 1560 грн., оскільки відсутні підстави вважати мокасини лікувальним ортопедичним взуттям, а також за якими придбане зимове взуття 38 розміру вартістю 2420 грн., оскільки відсутні підстави вважати, що це взуття є дитяче, куплялось для дитини, і тому не виключена можливість набуття товару для інших осіб в тому числі для самої позивачки. Принаймні позивач такої версії відповідача не спростувала і протилежного не довела. Суд бере до уваги товарні чеки на придбання ліків: ТОВ ВЕТА-ПЛЮС на суму 225 грн., ТОВ Фармаша (Аква Маріс дитячий спрей) на суму 135 грн., ТОВ Фармаша ( каплі Лімфоміозот) на суму 244 грн., - дані витрати за датами і логічно повзуються з обстеженнями дитини; а також витрати на стоматологічні послуги дитині, платіжний документ від ОА Алтея, (стоматологічні послуги Макаруку Б.) вартістю 630грн. Судом не прийнято як докази додаткових витрат саме на лікування дитини такі документи: товарний чек на придбання антибіотиків ТОВ Фармаша на суму 258 грн. та на придбання ліків від застуди на суму 130 грн., оскільки в матеріалах справи відсутні лікарські призначення таких медикаментів саме дитині; на придбання припарату Синупрет, ТОВ Фармаша, на суму 181 грн., оскільки дата придбання не співпадає з датою проведення УЗД і відсутні підтвердження купівлі ліків дитині, а не іншому члену сім,ї чи самій позивачці. Суд бере до уваги як додаткові витрати на розвиток дитини товарні чеки на придбання канцелярського приладдя і для рукоділля: ТОВ Епіцентр на суму 181, 13 грн. та 150,08 грн., Червоний маркет на суму 368,40 грн., всього 699,61 грн. Щодо товарних чеків на придбання продуктів харчування , то суд не погоджується з позивачкою, що це є додаткові витрати на дитину у розумінні даної норми закону, оскільки за даними документами придбавались звичайні продукти харчування, що входять до звичайних поточних витрат на утримання дитини, таке як її щоденне харчування, (що віднесено до покриття аліментами); дані харчі також не пов`язані з рекомендаціями лікарів щодо лікувального харчування, дієти внаслідок захворювання, тощо, - що могло б розглядатись як додаткові витрати, пов`язані з лікуванням чи реабілітацією дитини після хвороби чи внаслідок вад здоров.я чи розвитку. Посилання позивачки, що дані продукти вона купляла, щоб давати дитині в школу, - не є достатнім підтвердженням для того, щоб віднести дані продукти до додаткових витрат на дитину. Також позивачка мала намір подати фіскальні чеки на витрати на харчування (печиво, батончики, йогурт, фрукти, драже цукор, чай, крупа, хліб, ковбаса, сіль, круасани, сметана, томатна паста, вермішель), поповнення рахунку та на ліки за квітень 2019р., тобто за період, що не включений у позовну заяву і за період після подання позову. Такі квитанції не прийняті судом, оскільки позивачкою не дотримано вимоги про порядок і строки подання доказів, крім того позивачка не подавала заяви про збільшення позовних вимог та не просила стягнути такі витрати у поданій нею позовній заяві. Таким чином, враховуючи, що саме на позивача покладається обов`язок довести позовні вимоги і всі обставини, на які позивач посилається, а також розмір витрат, виходячи з наданих доказів, суд бере до уваги для відшкодування відповідачем наведені вище додаткові витрати на лікування, придбання ортопедичного взуття та розвиток здібностей (навчання) дитини в загальній сумі 7423,61 грн. (1234 грн.+699,61 грн.+5490 грн.). При наведених вище конкретних встановлених обставинах та сукупності наданих доказів, суд, визначивши розмір додаткових витрат на дитину, доведений позивачем (7423,61 грн.), вважає за доцільне розподілити дані додаткові витрати між батьками порівну. При цьому суд враховує, що обидва є працездатними і не мають таких обставин, які б вказували на неплатоспроможність кожного з них чи які б давали підстави для зменшення участі одного з батьків у порівнянні з участю іншого. Будь-яких обставин, які б заслуговували на увагу і які б давали суду підстави збільшити частку участі батька у додаткових витратах на дитину у порівнянні з матір`ю - позивачка не довела, і не обґрунтувала покладення на батька обов`язку по відшкодуванню більшої суми. Так само позивачем не доведено додаткові витрати у більшому розмірі, оскільки судом з наданих доказів достовірно не встановлено, що такі витрати понесені саме на дитину. Заперечуючи проти позову відповідачем долучено до матеріалів справи такі докази: -Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 05.12.2018р. про стягнення з нього неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 16440 грн., яка утворилася за період із квітня2015р. по березень 2018р.; -Індивідуальні відомості про застраховану особу із Пенсійного фонду України, яі відображають доходи відповідача за період 2016-2019рр.; -Довідка-розрахунок Відділу ДВС Броварського міськрайоннгого управління юстиції від 03.04.2019р., за якою [PERSON] станом на 03.04.2019р. має заборгованість зі сплати аліментів в загальному розмірі 57\~985,99 грн.; -Постанова про накладення штрафу від 14.12.2018р., відповідно до якої на відповідача за злісне ухилення від сплати аліментів накладено штраф у розмірі 28250,49 грн.; -Довідка від 08.04.2019р. та виписка із медичної картки амбулаторного хворого, з яких видно, що відповідач в період з 23.03.2019р по 05.04.2019р. перебував на стаціонарному лікуванні. Разом з тим, надані відповідачем докази не спростовують висновків суду про розподіл додаткових витрат на дитину між батьками порівну. Таким чином, є підстави для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати позивачці, яка понесла додаткові витрати на дитину, половину таких витрат , тобто 3\~711,80 грн.. Щодо позовної вимоги про стягнення наперед ймовірних додаткових витрат в розмірі 7000 грн. щомісячно, то така вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивачка не надала суду доказів на підтвердження того, що нею заплановані, очікуються і є необхідними конкретні додаткові витрати (про які зазначено у ст.185 СКУ) у вказаній нею сумі, а виходячи з рівності участі батьків- у сумі14000грн. на місяць. Всі пояснення позивачки з цього приводу не підтверджені доказами: ні щодо необхідності таких витрат, ні щодо їх розміру. Всі посилання позивачки є її припущеннями, на підставі яких суд не може зробити висновки про дійсно заплановані додаткові витрати на дитину, які б підлягали фінансуванню наперед, і тим більше у такому розмірі. Тому в цій частині позовні вимоги необгрунтовані, недоведені і задоволенню не підлягають, що не позбавляє позивачку права на пред`явлення позову про стягнення таких витрат у разі їх понесення чи у випадку обґрунтованої необхідності фінансування наперед конкретно визначених необхідних витрат. Також позивачкою не доведено витрати на правничу допомогу в розмірі 150 грн., і з цього приводу не надано жодного доказу. Тому відсутні підстави для стягнення з відповідача вказаної суми. При подачі позову позивачка звільнена від сплати судового збору, тому такі витрати не понесла. На підставі ст.ст. 12, 13, 81, 206, 259, 263-265 ЦПК України, ст.185 СК України, суд -

Outcome: partial