Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з [PERSON] на її користь одноразову суму матеріальної шкоди у розмірі 100000,00 грн., обґрунтовуючи це тим, що останній під час сумісного проживання однією родиною завдав її здоровю непоправної шкоди. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 28 листопада 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб видане 28 листопада 2009 року виконавчим комітетом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області). Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Проте, на даний час, сторони припинили шлюбні відносини та починаючи з травня 2016 року не ведуть спільного господарства. Відповідно до ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги позивачки в частині розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що сімя сторін носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн., суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними з наступних підстав. Так, в позові [PERSON] не наведено жодного доказу, який би в контексті правових норм чинного законодавства, свідчив би про заподіяння моральної шкоди останній, а також не підтверджено причинний звязок дій відповідача з порушенням психологічного стану позивача. Окрім того, у відповідності з п.1 ч.2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті, якою передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Абз. 2 п. 5 Постанови ПВСУ встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань (депресія, психічні розлади тощо) або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на те, що відсутність причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача [PERSON] та негативними наслідками, які настати для позивачки, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивачкою не надано суду належних доказів на підтвердження своїх доводів, а тому суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON], залишивши без задоволення її вимоги в частині стягнення суми моральної шкоди. Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки, пропорційно задоволеним вимогам, підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 551,20 грн., сплачені нею при подачі позову.

Outcome: partial