Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про визнання недійсним договору дарування, посилаючись на те, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2003 року. Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 02 жовтня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу ними було закінчено будівництво та здано в експлуатацію житловий будинок садибного типу, розташований по [ADDRESS] , а також придбано автомобіль, марки Opel Vivaro, реєстраційний номер [NUMBER] . За домовленістю з відповідачем під час розгляду справи про розірвання шлюбу у 2017 році, останній зобов`язувався передати їй у власність, належну йому Ѕ частину вказаного домоволодіння, що належала йому на праві спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ст. 60 СК України, та власником іншої частини якої є саме позивач, а остання у свою чергу зобов`язувалася передати йому за договором дарування земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0.895 га, розташовану по [ADDRESS] та не заявляти претензій майнового характеру на транспортний засіб автомобіль, марки Opel Vivaro, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Як вказує позивач, 01 вересня 2017 року між сторонами було укладено договір дарування земельної ділянки, за яким [PERSON] /після розірвання шлюбу [PERSON] / подарувала, а [PERSON] прийняв в дар земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] . Оскільки дарунок сторонами було оцінено в суму, що є меншою ніж вартість Ѕ частини будинку, що належить [PERSON] , то позивач також погоджувалася компенсувати різницю ринкової вартості частини будинку, що належить відповідачу з урахуванням вартості транспортного засобу та земельної ділянки, навзамін передачі їй у власність частини будинку. Однак після розірвання шлюбу, [PERSON] відмовився від передачі позивачу у власність своєї частки житлового будинку у праві спільної сумісної власності подружжя, через що [PERSON] , вважаючи що договір дарування укладено з дефектом волі дарувальника, оскільки обопільною домовленістю між сторонами [PERSON] зобов`язувався передати в майбутньому у власність позивача Ѕ частину житлового будинку з отриманням сторонами взаємної майнової вигоди, оскільки за інакших умов даний договір дарування сторонами б не укладався, звернулася до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, вказані у позові. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила задовольнити його в повному обсязі. Також зазначила, що договір дарування було укладено внаслідок помилки дарувальника щодо природи правочину, та дефектом волі дарувальника, оскільки сторони досягли домовленості щодо передачі [PERSON] належної [PERSON] Ѕ частини домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] , що належала йому на праві спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ст. 60 СК України, та власником іншої частини якої є саме позивач, а [PERSON] у свою чергу зобов`язувалася передати йому за договором дарування земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0.895 га, розташовану по [ADDRESS] та не заявляти претензій майнового характеру на транспортний засіб автомобіль, марки Opel Vivaro, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Однак після укладення договору дарування, відповідач відмовився від виконання свого зобов`язання, щодо передачі [PERSON] належної йому частини будинку. А тому при укладанні договору дарування, сторони мали на меті укласти інший договір. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказував, що договір між ним та позивачем було укладено добровільно, жодних домовленостей між ними з приводу передачі частини будинку у власністю позивача не досягалося. Представник відповідача - адвокат Сидоренко Н.О. в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження доводів, щодо помилки дарувальника щодо природи правочину, та дефекту волі дарувальника під час укладення договору дарування, який підписаний сторонами та посвідчено нотаріусом. Третя особа приватний нотаріус Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області Ткаченко С.А., в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутністю за наявними доказами. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 19 грудня 2003 року до 12 жовтня 2017 року, згідно рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 02.10.2017 року про розірвання шлюбу між сторонами. 01 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування, предметом якого виступила земельна ділянка, площею 0.0895 га, яка розташована в [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Чаплинського районного нотаріального округу Херсонської області Ткаченко С.А. та зареєстровано в реєстрі за №1339. Згідно п.1, 2 даного договору вбачається, що [PERSON] передала безоплатно у власність (подарувала), а [PERSON] прийняв у власність (в дарунок) земельну ділянку, площею 0.0895 га, яка розташована в [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка належала дарувальнику на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого Чаплинською селищною радою Херсонської області 22.12.2012 року №331. Вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі 22.12.2012 року. Кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] . Згідно умов п. 3 вказаного Договору дарування, дарунок сторонами оцінено в сумі 162515 гривень 52 коп. Відповідно до п.9-11 договору дарування сторони стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладанні, а також те, що цей договір не є фіктивним чи удаваним правочином; також стверджують, що не обмежені в праві укладати правочини, не визнані недієздатними не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті цього договору. За своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдарованого вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру. Як вбачається зі змісту позовних вимог [PERSON] /на час укладення договору дарування [PERSON] вважала, що після передачі за договором дарування [PERSON] земельної ділянки, площею 0.0895 га, яка розташована в [ADDRESS] , останній передасть їй у власність належну йому на підставі ст. 60 СК України Ѕ частину житлового будинку садибного типу, розташованого по [ADDRESS] . Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою та п`ятою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно дост.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Пленум Верховного Суду України в п. 19 Постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту ст.ст.203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Такі правові висновки Верховного Суду України неодноразово були викладені в постановах по справах № 6-9цс14, № 6-60цс14, № 6-202цс15, № 6-1364 цс15 від 03.02.2016 року. Згідно правових висновків Верховного Суду України, наявність помилки, тобто, неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, має встановлюватися за наявності сукупності істотних обставин, якими є вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному. Судом встановлено, що укладаючи оспорюваний договір дарування, сторони стверджували, що волевиявлення є вільним і усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін та дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки. У договорі зазначено, що сторони розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдарованого вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру, дарувальник та обдарований стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього договору та його правові наслідки, підтверджують дійсність вільних намірів при його укладанні, а також те, що цей договір не є фіктивним чи удаваним правочином. Таким чином суд вважає, що [PERSON] , власноручно виконавши підпис під договором дарування, розуміла, що укладається саме такий вид договору, а нотаріус у свою чергу їй роз`яснив, який саме договір вона підписує, визначився щодо її волі, прочитав зміст договору та роз`яснив наслідки укладення договору дарування. Проаналізувавши вищенаведене, суд вважає посилання [PERSON] на те, що оспорюваний договір дарування був укладений під впливом помилки та з дефектом волі дарувальника є необґрунтованим, та недоведеним відповідними доказами, оскільки позивачем не доведено, що на момент укладення оспорюваного договору дарування виникла помилка стосовно правової природи правочину та існували обставини, які зумовлюють визнання вказаного договору дарування недійсним, оскільки, укладаючи спірний договір, вона усвідомлювала умови правочину і його правові наслідки. За змістом ч.3 ст.12 та ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження умов фіктивності оспорюваного правочину, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання його недійсним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed