Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ спільного майна подружжя. При цьому посилається на те, що 6 жовтня 1999 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають двох спільних дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Позивачка вказує, що з квітня 2015 року шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. На даний час діти проживають разом з позивачкою. Позивачка зазначає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Крім того позивачка зазначає, що вона та відповідач не можуть прийти до згоди про розподіл майна, яке було набуте у шлюбі, яке позивачка також просить суд поділити. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення повідомлялася належним чином, згідно поданої до суду заяви просить справу розглядати у її відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву відповідно до якої просить справу розглядати без його участі, позов визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 жовтня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Малиновської райадміністрації виконкому Одеської міськради було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено актовий запис №572 (Свідоцтво про шлюб серії І-ЖД №272415, видане 16 жовтня 1999 року, оригінал якого міститься в матеріалах справи). Від шлюбу сторони мають двох спільних дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, які мають істотне значення. Судом встановлено, що з квітня 2015 року сторони шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Суд вважає, що оскільки сім'я фактично розпалась та існує формально, надання строку для примирення є безпідставним. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у звязку з відсутністю вільної згоди позивачки на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у звязку з чим, є неможливим. Щодо визначення місця проживання спільних дітей сторін та стягнення з відповідача аліментів на їх утримання, суд повинен зазначити про таке. Згідно ст. 180 СК України \~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші істотні обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно\~ ч. 1 ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За вищевказаних обставин, з урахуванням пріоритетності прав дітей, а також визнання відповідачем позовних вимог та відсутність будь-яких заперечень з його боку, суд вважає за доцільне залишити дітей проживати разом з позивачкою, а також стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на їх утримання в розмірі визначеному у позовній заяві. Крім того, враховуючи вимогу позивачки про розподіл спільного майна подружжя суд повинен зазначити, що згідно зі ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. В поданій до суду письмовій заяві відповідач визнав у повному обсязі позовні вимоги позивачки, у тому числі і запропонований позивачкою варіант розподілу майна. Враховуючи зазначене суд вважає, що сторони досягли згоди щодо поділу спільного майна та вважає за необхідне виділити [PERSON] мотоцикл Honda VF 750, а позивачці квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 56 кв.м.

Outcome: approved