Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування приміщеннями в житловому будинку [ADDRESS], який належить їй на праві власності. В позові вказала, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2013 року за нею визнано право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Зазначене право зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису 3803283. Відповідачка є матір'ю позивачки. В червні 2012 року [PERSON] виїхала з будинку, вивезла всі свої речі, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе, однак до теперішнього часу перебуває на реєстраційному обліку в спірному будинку. Перебування відповідачки на реєстраційному обліку в належному позивачці житлі створює перешкоди у здійсненні нею права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вона просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним будинком, оскільки вона не мешкає в ньому без поважних причин понад встановлені законом строки. Представник позивачки до суду не з'явився, надав письмове звернення, яке містить прохання про розгляд справи у його відсутність та про задоволення позову. Відповідачка, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилась з невідомих причин. Заперечень проти позову не надала. За згаданих обставин зі згоди представника позивача суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи - управління державної міграційної служби в Запорізькій області по Шевченківському району до суду не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. З'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2013 року за позивачкою визнано право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Зазначене право зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідачка є матір'ю позивачки. В червні 2012 року [PERSON] виїхала з будинку, вивезла всі свої речі, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе, однак до теперішнього часу перебуває на реєстраційному обліку в спірному будинку. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно зі ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачці житлом на користь позивачки, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Між тим судом встановлено, що відповідачка впродовж двох с половиною років в будинку не мешкає. Перебування [PERSON] на обліку створює для позивачки перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У зв'язку з викладеним право позивачки, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний нею спосіб.

Outcome: approved