Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]. Свій позов мотивує тим, що вона 04 листопада 2005 року зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає, проживає окремо, дитина фактично перебуває на утриманні позивачки. Просить стягувати з відповідача в її користь аліменти в твердій грошовій сумі по 800 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилася, однак скерувала до суду письмову заяву в якій зменшила свої позовні вимоги, просила стягувати з відповідача в її користь аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), а справу слухати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, однак скерував до суду письмову заяву в якій позов визнав, згідний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, справу просив слухати у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. З свідоцтва про народження дитини вбачається, що [PERSON] народився 06 грудня 2006 року. Його батьком є [PERSON], тобто відповідач (а.с. 4). Довідкою Пірванченської сільської ради №171 від 04 червня 2015 року стверджується, що син [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні матері [PERSON] (а.с. 6). З довідки про доходи вбачається, що відповідач [PERSON] працює в приватного підприємця [PERSON] на посаді завідувача складу. Загальна сума доходу за період з 01 грудня 2014 року по 31 травня 2015 року становить 10954 (десять тисяч девятсот пятдесят чотири) гривні 66 копійок. Судом встановлено, що [PERSON] допомоги на утримання свого неповнолітнього сина не надає, будь-яких доказів про це в матеріалах справи немає. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд врахував стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, стягувача аліментів. Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину в межах суми платежу за один місяць слід допустити до обовязкового негайного виконання. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved