Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи тим, що 13.05.2005 року померла [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина, до складу, якої ввійшла, в тому числі, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 2,95 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Буринського району Сумської області. Вона являється спадкоємцем за заповітом, однак у передбачений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як він запізно дізналася про її смерть. Просила визначити їй додатковий строк для вчинення вказаний дій. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені в позові, доповнивши, що позивачка, не перебуваючи із спадкодавцем у родинних відносинах про її смерть дізналася несвоєчасно. Та у вказаний період мала проблеми із здоровям. Вказані обставини були істотними труднощами для позивачки, яка з обєктивних причин не змогла своєчасно подати заяву в органи нотаріату про прийняття спадщини. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в задоволенні позову не заперечував, просив справу розглянути без його участі про що повідомив суд листом. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 травня 2005 року в смт. Свеса Ямпільського району, Сумської області померла [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла, земельна ділянка площею 2,95 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території [PERSON] сільської ради Буринського району Сумської області, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 677887 (а.с.6,7). За життя, 26.07.2002 року вона посвідчила у Дяківській сільській раді заповіт, яким належну їй земельну ділянку заповіла позивачці (а.с.5). Як вбачається з довідки КУСОР Свеського психоневрологічного інтернату [PERSON] проживала з 27.07.2002 року і до 13.05.2005 року.. Згідно з витягів зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті останньої не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися, при цьому посвідчений нею заповіт є чинним. Будучи спадкоємцем за заповітом позивачка заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк не подала. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з розяснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачкою з поважних причин, оскільки остання, не перебуваючи в родинних відносинах із спадкодавцем із запізненням дізналася про її смерть має поганий стан здоровя При цьому отримавши після смерті спадкодавця правовстановлюючі документи на спадкове майно, при наявності заповіту, тривалий час доброчесно вважала, що таким чином вона прийняла спадщину. Вказане підтверджується і довідками медичних закладів. Такі обставини, в сукупності з хворобами позивача, що були документально підтверджені належними доказами, а також з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до нього спадкового майна, зазначеного в заповіті, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для позивача обєктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили йому своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Стаття 1 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за заповітом, усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, субєктом яких він є. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved