Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом якому зазначила, що з 6.6.2014 року перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого має дитину доньку [PERSON], [INFO] На теперішній час позивачка разом з дитиною проживає окремо від відповідача. Відповідач добровільно надавати допомогу на утримання дитини та її, як матері дитини, відмовляється маючи для цього всі можливості, оскільки працює, регулярно отримує заробітну платню та немає зобовязань перед третіми особами. Всі витрати по утриманню себе та дитини позивачка несе самостійно, але цього недостатньо для задоволення всіх необхідних потреб її та дитини. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти по ? частині доходу відповідача на утримання дитини до досягнення дитиною повноліття та на своє утримання до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та, посилаючись на викладені в позові доводи та обґрунтування просить їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково, підтвердивши, що працює на ПАО «Запоріжвогнетрив» отримує заробітну платню в середньому 5000 грн. щомісячно, погоджується на стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1\\4 частини своїх доходів та на утримання дружини в розмірі 1/6 частини, вважає позовні вимоги позивачки щодо аліментів на свою користь завеликими. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши докази по справі суд встановив певні юридичні факти та відповідні до них правовідносини. Сторонами не заперечується перебування у шлюбі (а.с.6), наявність сумісної дитини доньки [PERSON], [INFO] (а.с.5) та проживання позивачки разом з дитиною окремо від відповідача. Стаття 180 СК України передбачає обовязок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач визнав вимоги позивачки щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини доходів до досягнення дитиною повноліття. Як зазначено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.6.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших доказів. На підставі вищенаведеного суд вважає, що правовідносини між сторонами щодо аліментів на утримання їх сумісної дитини є безумовними, які не порушують прав, свобод та інтересів інших осіб, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі у звязку з їх визнанням відповідачем без зясування і дослідження інших доказів. Щодо аліментів на утримання дружини суд вважає наступне. В судовому засіданні встановлено, що позивачка як дружина відповідача проживає разом з дитиною окремо від нього. Частина 2 ст.84 СК України передбачає можливість дружини з якою проживає дитина на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 зазначеної Статті передбачає право на утримання за обставин, якщо чоловік має можливість на надання матеріальної допомоги. Відповідач як чоловік позивачки працює, за його визнанням отримує заробітну платню в середньому 5000 грн. на місяць, з чого суд робить висновок про можливість відповідача надання допомоги на утримання матері дитини. Згідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум з 1.1.2016 року становить 1330 грн. Грошова допомога при народженні дитини, встановлена ПКМУ № 1751 від 27.12.2001 року становить 860 щомісячно, з чого суд вважає, що аліменти в розмірі 1/5 частини заробітку відповідача буде достатньо для задоволення необхідних потреб позивачки до досягнення дитиною трьох років. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial