Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивачка у серпні 2014 року звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить розірвати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за номером [ADDRESS] укладений між позивачкою, як продавцем, та відповідачкою, як покупцем, посвідчений 27 січня 2014 року Шавшою Г.М., державним нотаріусом Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області і зареєстрований в реєстрі за № 2-61, скасувати рішення про державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності відповідачки на цей будинок та усунути перешкоди у користуванні та володінні позивачкою вказаним будинком шляхом виселення з цього будинку без надання іншого житлового приміщення відповідачки та членів її сім'ї. Свої вимоги обґрунтовує тим, що за вказаним договором ціна продажу будинку була встановлена у 48 000 гривень, з яких 8 000 гривень були сплачені позивачці до підписання цього договору, а решту 40 000 гривень відповідачка зобов'язалась сплатити до 25 липня 2014 року, проте своїх зобов'язань не виконала і відмовляється нотаріально посвідчити договір про розірвання раніше укладеного договору купівлі-продажу житлового будинку, звільнити його і передати позивачці. Позивачка вважає зазначене вище істотним порушенням договору, оскільки у зв'язку з цим вона значною мірою позбавляється того, на що розраховувала при укладенні договору і з дня продажу будинку позбавлена як права володіння та користування будинком так і грошових коштів у вигляді частини ціни проданого будинку в сумі 40 000 гривень. У зв'язку з цим, позивачка також просить стягнути з відповідачки проценти за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України, розмір яких станом на 12 серпня 2014 року вона визначає в сумі 1900,27 гривень. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримують повністю і зазначають, що ні 25 липня 2014 року ні до теперішнього часу відповідачка ні разу не пропонувала їй отримати гроші за будинок в сумі 40 000 гривень, бо цих грошей у неї немає і вона спеціально затягує розгляд справи. Відповідачка та її представник позов не визнали і суду пояснили, що сторони повинні були зустрітися 25 липня 2014 року у нотаріуса для оплати відповідачкою залишку ціни продажу в сумі 40000 гривень і реєстрації за нею права власності на будинок. Проте позивачка до нотаріуса не з'явилась, а приїхала до будинку де вимагала від неї та її цивільного чоловіка [PERSON] сплати за будинок не 40000 гривень, а 5000 доларів США. Відповідачка зазначила, що проживає у будинку з дозволу позивачки біля 3 років, є громадянкою Російської Федерації і тому не могла отримати гроші з депозитного рахунку до 25 липня 2014 року, а на теперішній час не може передати гроші позивачці бо та вимагає сплату ціни продажу будинку тільки в доларах США. Відповідачка пояснила, що не зверталась до нотаріуса 25 липня 2014 року з питання сплати позивачці залишку ціни продажу за будинок, а віддати ці гроші позивачці у судовому засіданні вона не може, бо не взяла їх з собою. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши надані ними докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, з 23 липня 2009 року за позивачкою зареєстроване право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за номером [ADDRESS] (далі - будинок) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Великомихайлівською держнотконторою 23.07.2009 року за № 2-2761. Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 11 березня 2013 року у провадженні № 2/498/84/13 з позивачки на користь [PERSON] стягнуто 7793 грн., що за курсом НБУ на день винесення рішення еквівалентно 1000 доларів США. Рішенням встановлено, що 25 серпня 2012 року сторони усно домовились про продаж належного позивачці будинку і [PERSON] сплатив їй аванс 1000 доларів США, а вона надала йому можливість проживати у будинку. У своїй поясненнях позивачка вказувала узгоджену сторонами ціну продажу будинку у 10000 доларів США та посилалась на несплату цієї суми у визначений строк, а [PERSON] вказував узгоджену ціну продажу будинку у 5000 доларів США та посилався на те, що позивачка потім підняла її до 8000 та 10000 доларів США, від чого він відмовився укладати договір на таких умовах. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно станом на 20 серпня 2014 року право на будинок зареєстроване за позивачкою рішенням від 27 січня 2014 року державного реєстратора Шавша Г.М. Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори. Договором купівлі-продажу житлового будинку посвідченим 27 січня 2014 року Шавшою Г.М., державним нотаріусом Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області за реєстром № 2-61, передбачено наступне: позивачка, як продавець, передала будинок у власність відповідачці, як покупцю (пункт 1.1. договору); продаж вчиняється за ціною у 48 000 гривень, з яких 8 000 гривень були сплачені позивачці до підписання цього договору, а решту 40 000 гривень відповідачка зобов'язалась сплатити до 25 липня 2014 року (пункт 3.1. договору); під передачею майна за договором слід вважати символічну передачу майна шляхом прийняття покупцем від продавця ключів від житлового будинку та технічного паспорту (пункт 4.1.); право власності на нерухоме майно у покупця, згідно із статтею 334 Цивільного кодексу України виникає з моменту виконання всіх умов цього договору та з дня державної реєстрації такого права (п. 5.3.). У висновку про списання матеріалів ЄО до справи № 1273 Великомихайлівського РВ ГУМВС України в Одеській області наявна заява та пояснення відповідачки від 25.07.2014 року, в яких вона зазначає, що в цей день о 9.30 поїхала у справах бо о 12.00 мала передати кошти позивачці за придбаний у неї будинок, проте об 11.30 зателефонував її співмешканець [PERSON] і повідомив, що позивачка зі своїм сином намагаються силою увійти до будинку і вдарили його, про що їй треба написати заяву до міліції, що вона і зробила. Коли вона приїхала до будинку, то син позивачки і [PERSON] помирились та сказали, що тілесні ушкодження у них від необережності. Суд вважає, що правовідносини між сторонами регулюються наступними положеннями Цивільного кодексу України: за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655); покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу (частина 1 статті 691); покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу (частина 2, 4 статті 692);. договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Якщо покупець прострочив оплату товару, проданого в кредит, продавець має право вимагати повернення неоплаченого товару. Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати (частина 1, 4, 5 статті 694); за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства ( частина 1 і 2 статті 536); позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (стаття 1048); договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів. Якщо покупець не здійснив у встановлений договором строк чергового платежу за проданий з розстроченням платежу і переданий йому товар, продавець має право відмовитися від договору і вимагати повернення проданого товару. До договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу застосовуються положення частин третьої, п'ятої та шостої статті 694 цього Кодексу (частини 1, 2 і 3 статті 695); договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (частина 2 статті 651); якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору (частина 5 статті 653). Виходячи із встановлених обставин справи та наведених положень законодавства, суд вважає, що відповідачка без поважних на те причин допустила прострочення оплати придбаного у позивачки будинку і відмовляється оплатити їй його повну ціну, що є істотним порушенням договору, оскільки у зв'язку з цим позивачка значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Вказані обставини дають підстави вважати обґрунтованою відмову позивачки від договору купівлі-продажу житлового будинку та розірвати укладений між сторонами договір з підстав його істотного порушення відповідачкою. Що стосується позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію права власності відповідачки на спірний будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то в цій частині вони задоволенню не підлягають, оскільки право на будинок до цього часу зареєстроване не за відповідачкою, а за позивачкою. Посилання відповідачки на відмову позивачки від отримання 40000 гривень судом відхиляються, оскільки ця обставина заперечується позивачкою, а відповідачка не надала суду доказів про наявність у неї цієї грошової суми та щодо конкретних фактів її пропозиції до позивачки про отримання цих коштів. Крім цього, стаття 85 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріус у передбачених законодавством України випадках приймає від боржника в депозит грошові суми і цінні папери для передачі їх кредитору. Про надходження грошових сум і цінних паперів нотаріус повідомляє кредитора і на його вимогу видає йому грошові суми і цінні папери. Прийняття нотаріусом грошових сум і цінних паперів провадиться за місцем виконання зобов'язання. Відповідачка пояснювала, що не зверталась до нотаріуса 25 липня 2014 року з питання сплати позивачці залишку ціни продажу за будинок, а також заявила у судовому засіданні про відсутність при неї грошової суми у 40000 гривень для їх сплати позивачці. У зв'язку з цим, суд вважає обґрунтованими і позовні вимоги про стягнення з відповідачки процентів за користування грошовими коштами за період з 28 січня по 12 серпня 2014 року на рівні діючої у цей період облікової ставки Національного банку Українив сумі 1900,27 гривень, оскільки відповідачка не надала заперечень проти розрахунку цієї суми, який міститься у позовній заяві. Відповідно до положень частини 1 статті 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, а частиною 1 статті 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки у спірному будинку без належних правових підстав проживає відповідачка і це позбавляє позивачку, як власника цього будинку, можливості володіти, користуватися і розпоряджатися будинком, то необхідно усунути ці перешкоди шляхом виселення з нього відповідачки без надання іншого житлового приміщення. Що стосується виселення членів сім'ї відповідачки, то в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачка не вказала відомості про цих осіб та не надала доказів щодо їх фактичного проживання у будинку.

Outcome: partial