Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивачка по первісному позову [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] в якому просить позбавити його права користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації місця проживання, обґрунтовуючи свої вимоги тим,що 12.03.2013 року вона розірвала шлюб з [PERSON]Під час сумісного проживання вона зі згоди чоловіка придбала 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], який зареєструвала на себе. На купівлю даного будинку вона взяла в банку кредит на суму 8 000 доларів США, який повинна сплатити до 2015 року. Кредит вона виплачує сама, двоє неповнолітніх дітей проживають з нею, відповідач не надає їй ніякої допомоги, тому вона просить позбавити її бувшого чоловіка права на користування проживання в будинку [ADDRESS] та зняти його з реєстрації з даного будинку. Відповідач по первісному договору [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просить визнати його право власності на частку в спільному майні, поділити майно порівну, та усунути перешкод відповідачкою у праві користування його майном, мотивуючи свій позов тим, що він під час проживання з [PERSON] за спільні гроші купили 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. Бувшому власнику будинку він особисто дав завдаток в сумі 2000 доларів США. Поскільки всієї суми для купівлі будинку у них не було, тому вони разом взяли в банку кредит, який оформили на [PERSON], а він виступив в якості поручителя, також вони під час сумісного проживання купили з [PERSON] і житловий будинок [ADDRESS], який був зареєстрований на його бувшу дружину. Поскільки всієї суми для купівлі будинку у них не було, тому вони знову разом взяли в банку кредит, який оформили на [PERSON], а він виступив в якості поручителя. Також під час сумісного проживання вони разом купили автомобіль ВАЗ-2105. Під час сумісного проживання вони разом також купили і хатні речі, побутову техніку, посуд,та інші речі,які залишились у відповідачки. В даний час від продовжує проживати в будинку [ADDRESS], але відповідачка не допускає його користуватись речами, тому він просить суд визнати майно набуте ними під час сумісного проживання сумісною власністю,поділити його порівну, та зобов»язати відповідачку не чинити йому перешкоди для проживання в будинку та користуватись своїми речами. Позивачка по первісному позову [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про день та час слухання справи була належним чином повідомлена. Відповідач по первісному позову та позивач по зустрічному позову [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали,вважають вимоги позивачки безпідставними та необґрунтованими, факти викладені в позовній заяві не відповідають дійсності і жодним письмовим доказом не підтверджуються. Свої позовні вимоги підтримали, просять суд задоволити їх в повному обсязі. Заслухавши пояснення відповідача, його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 05 вересня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Відділом РАЦС Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження вчинено відповідний актовий запис за № 3.За час перебування в шлюбі, сторони мають двох спільних дітей: сина - [PERSON]-[INFO] народження,та доньку - [PERSON]-[INFO] народження, що підтверджується свідоцтвами про їх народження.Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 12 березня 2013 року, даний шлюб між сторонами був розірваний. 02 вересня 2005 року між [PERSON]та [PERSON], був укладений Договір купівлі - продажу, який зареєстрований в реєстрі за № 2688, згідно з яким [PERSON] продала, а [PERSON] зі згоди [PERSON] купив належну продавцеві на праві приватної власності 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходяться в м. Радомишлі Житомирської області за адресою [ADDRESS], які розташовані на земельній ділянці за вказаною адресою, розміром 1367,5 квадратних метрів, яка не перебувала на той час в приватній власності, за ціною 40000,00 гривень. Договір був складений та підписаний сторонами. 02 вересня 2005 року [PERSON] уклала Кредитний договір за № Z14-2/006-4/38147 та Додаткову угоду до даного кредитного договору, на підставі яких Банк надав їй грошові кошти у сумі 8000,00 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном його погашення до 01 вересня 2015 року. [PERSON] дав згоду [PERSON] на укладання даного кредитного договору. В рахунок забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором від 02 вересня 2005 року за № Z14-2/006-4/38147 та Додатковою угодою від 02 вересня 2005 року до даного кредитного договору, між [PERSON] та Банком був укладений 02 вересня 2005 року Іпотечний договір за № 22335999028139, на підставі якого в іпотеку була передана 1/2 частина житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд квартира [ADDRESS]. Також, між [PERSON] та «Державним фондом сприяння молодіжному житловому будівництву» був укладений 12 грудня 2005 року Договір № 309 «Про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків». 26 грудня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір купівлі - продажу,зареєстрований в реєстрі за № 6333, згідно з яким [PERSON] продав, а [PERSON]зі згоди [PERSON] купила цілий житловий будинок, загальною площею 72,6 квадратних метрів зі всіма господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку загальною площею 0,0709 га, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться в м. Радомишлі Житомирської області за адресою по [ADDRESS] за ціною - 75750,00 гривень. Цей договір був складений та підписаний сторонами. Також, на підставі даного договору купівлі-продажу від 26 грудня 2006 року, [PERSON] був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0709 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в м. Радомишлі Житомирської області за адресою по [ADDRESS], та який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. 25 грудня 2006 року між [PERSON] та «Райффайзен Банк Аваль», зі згоди [PERSON] був укладений Кредитний договір за № 014/7336/74/102201 на підставі якого Банк надав [PERSON] грошові кошти у сумі 15000,00 доларів США зі сплатою 14,0 % річних за користування кредитом з кінцевим терміном його погашення до 25 грудня 2026 року. В рахунок забезпечення виконання зобов'язання за Кредитним договором від 25 грудня 2006 року за № 014/7336/74/102201, між сторонами був укладений 26 грудня 2006 року Іпотечний договір № 22332999029197, на підставі якого в іпотеку були передані цілий житловий будинок зі всіма господарськими будівлями і спорудами та земельна ділянка, що знаходяться в м. Радомишлі Житомирської області за адресою по [ADDRESS].,а 26 грудня 2006 року між [PERSON] та Банком був укладений договір поруки № 014/006-4. Також, 11.01.2000 року [PERSON] придбав транспортний засіб - легковий автомобіль марки ВАЗ-2105,а за час шлюбу,сторони також придбали рухоме майно на загальну суму 48 110 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі -СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Також, відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Положення ч. 2 ст. 60 СК України гарантує подружжю, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Така норма закону встановлює презумпцію права спільної сумісної власності на майно, набуте за час перебування в шлюбі. Аналогічне положення міститься і в ч. 3 ст. 368 ЦК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, як передбачено ч. 1 ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Крім того, розірвання шлюбу, як передбачено ч. 1 ст. 68 СК України, не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Положення ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, має аналогічний зміст та яким передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Наведені вище норми гарантують кожному із співвласників право на поділ того майна, яке знаходиться у їх спільній сумісній власності колишнього подружжя, незалежно від розірвання шлюбу. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, як випливає зі змісту ч. 1 ст. 70 СК України та ч. 2 ст. 372 ЦК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, як [PERSON]так і [PERSON] мають право власності кожен на 1/2 частину житлового будинку та відповідну частину господарських будівель і споруд, що знаходяться в м. Радомишлі Житомирської області за адресою по [ADDRESS], на цілий житловий будинок зі всіма господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, що знаходяться в м. Радомишлі Житомирської області за адресою по [ADDRESS], а також на транспортний засіб легкового автомобіля марки ВАЗ, моделі 2105, типу легковий седан - В, 1990 року випуску, та на душову кабінку, ванну, умивальник, меблі для прихожої, морозильну камеру, холодильник, меблі кухонні, плиту газову, духовку електричну, мікрохвильову піч, м'який диван, м'які кресла в кількості 2-х штук, м'який меблевий куточок, телевізор, DVD - програвач, музичний центр, комплект супутникового телебачення (сателітні антени, тюнер, кабель та ін.), стінку меблеву, шафи меблеві, 2-х спальне ліжко, ліжка в кількості 2-х штук, меблевий книжковий гарнітур, комп'ютер та планшет у рівних частках, розмір яких становить 1/2 від вартості спірного майна подружжя і поділ якого здійснюється з розрахунку саме таких часток сторін. Однак, як випливає з положення ст. 183 ЦК України, вищевказане спірне майно є речами неподільними, оскільки не можливо провести їх поділ без втрати цільового призначення. В зв'язку з цим, Верховний суд України в п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності», роз'яснив судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. Оскільки 1/2 частина житлового будинку та відповідна частина господарських будівель і споруд, що знаходяться в м. Радомишлі Житомирської області за адресою по [ADDRESS], цілий житловий будинок зі всіма господарськими будівлями і спорудами та земельна ділянка, що знаходяться в м. Радомишлі Житомирської області за адресою по [ADDRESS], а також транспортний засіб легкового автомобіля марки ВАЗ, моделі 2105, типу легковий седан - В, 1990 року випуску, та душова кабінка, ванна, умивальник, меблі для прихожої, морозильна камера, холодильник, меблі кухонні, плита газова, духовка електрична, мікрохвильова піч, м'який диван, м'який меблевий куточок, телевізор, DVD - програвач, музичний центр, комплект супутникового телебачення (сателітні антени, тюнер, кабель та ін.), стінка меблева, шафи меблеві, 2-х спальне ліжко, меблевий книжковий гарнітур, комп'ютер та планшет є речами неподільними і не можуть бути реально поділені між колишнім подружжям відповідно до їх часток, а присудження грошової компенсації одному із подружжя замість його части у спільному майні є неможливим, за відсутності згоди обох учасників спільної власності, необхідно визначити ідеальні частки подружжя в вищевказаному нерухомому та рухомому майні без проведення їх реального поділу і залишити це майно в нашій спільній частковій власності, визнавши за Позивачем та Відповідачем право власності на їх частку в даному майні. Таким чином, в порядку здійснення поділу майна, що належить Сторонам на праві спільної сумісної власності, необхідно визнати за [PERSON]право власності на 1/2 частку ? частини житлового будинку та відповідної частини господарських будівель і споруд, що знаходяться в м. Радомишлі Житомирської області за адресою по [ADDRESS], на 1/2 частку цілого житлового будинку зі всіма господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, що знаходяться в м. Радомишлі Житомирської області за адресою по [ADDRESS], на 1/2 частку транспортного засобу легкового автомобіля марки ВАЗ, моделі 2105, типу легковий седан - В, 1990 року випуску, та на 1/2 частку душової кабінки, 1/2 частку ванни, 1/2 частку умивальника, 1/2 частку меблів для прихожої, 1/2 частку морозильної камери, 1/2 частку холодильника, 1/2 частку меблів кухонних, 1/2 частку плити газової, 1/2 частку духовки електричної, 1/2 частку мікрохвильової печі, 1/2 частку м'якого дивану, 1/2 частку м'яких кресел в кількості 2-х штук, 1/2 частку м'якого меблевого куточка, 1/2 частку телевізора, 1/2 частку DVD - програвача, 1/2 частку музичного центра, 1/2 частку комплекта супутникового телебачення (сателітних антен, тюнера, кабеля та ін.), 1/2 частку стінки меблевої, 1/2 частку шафи меблевої, 1/2 частку 2-х спального ліжка, ? частку ліжок в кількості 2-х штук, 1/2 частку меблевого книжкового гарнітуру, 1/2 частку комп'ютера та 1/2 частку планшету. Не може бути задоволена вимога [PERSON] про ухвалення рішення щодо зняття [PERSON] з реєстраційного обліку у територіального органу державної міграційної служби України,оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою). Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як передбачено ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними Отже, право на вільне та безперешкодне володіння, користування та розпорядження майном, у тому числі і тим, що є об'єктом права спільної сумісної власності, гарантоване кожній особі, яка є його власником, не залежно від того, чи він володіє ним особисто чи воно перебуває у спільній власності. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тому, положення ст. 391 ЦК України встановлює гарантію права власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Що стосується вимоги [PERSON]покласти на нього обов'язки з виконання зобов'язань, передбачених за Кредитним договором від 02 вересня 2005 року за № Z14-2/006-4/38147 та Додатковою угодою від 02 вересня 2005 року до даного кредитного договору, а також Кредитним договором від 25 грудня 2006 року за №014/7336/74/102201, в рівних частках із [PERSON],суд залишає без задоволення,оскільки сторонами в Договорах укладені кредитні зобов»язання,покладені права та зобов»язання,за які вони несуть відповідальність,сторони виконують умови даних договорів,і тільки в разі порушень умов договору однією з сторін,банк має право звернутись до сторін з відповідним договором,тому дана вимога задоволенню не підлягає. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до задоволення не підлягає,а позов [PERSON]підлягає до часткового задоволення. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 16, 368,367,372, ЦК України, ст.ст. 60, 61, 68,69,70 СК України,ст.ст. 10, 11, 212-215 суд -

Outcome: partial