Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Позивачка у серпні 2019 р. звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 48 947,80 грн. Ухвалою суду від 22.08.2019 р. відкрито провадження у справі. 27.09.2019 р. у зв`язку з неявкою сторін фіксація судового засідання не здійснювалась, справу відкладено на 04.11.2019 р. 04.11.2019 р. позивачкою було подано заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином (а.с. 16-17, 18-19), причини неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності останнього на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.09.2018 р. позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника - задоволено. Стягнуто з ПАТ «Автомобільна компанія «Укртранс» на користь позивачки заборгованість по заробітній платі у розмірі 30 831 грн. 36 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 168 545 грн. 08 коп., а всього 199 376 грн. 44 коп., а також на користь держави судовий збір у розмірі 1 999 грн. Судом встановлено, що розмір заробітної плати позивачки за період роботи з 01.02.2017 по 03.05.2017 р. (за 92 дні) становив 30 831,36 грн., тобто розмір середнього заробітку за один день складає 30 831,36 : 92 = 335,12 грн. Загальний період з дати звільнення - 03.05.2017 р. по дату остаточного розрахунку - 11.02.2019 р. складає - 649 днів. Відтак за весь час затримки остаточного розрахунку відповідач мав сплатити на користь позивачки 335,12х649= 217 492,88 грн. Проте, частину цих коштів у розмірі 168 545,08 грн. було стягнуто відповідно до заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.09.2018 р. Судом встановлено, що з відповідача не стягнуто всієї суми в повному обсязі, а саме 48 947,80 грн. 217 492,88-168 545,08=48 947,80 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівнику, регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох раз на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. У постанові Верховного суду від 16.01.2018 р. у справі №446/509/16-ц зазначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», середня заробітна плата і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Враховуючи вище викладене, на основі повного і всебічного з`ясування обставин на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного, відповідно, ст.ст. 40, 47, 94, 115, 116, 184, 233, 235 КЗпП України, ст. ст. 13, 81, 258, 258, 265, 268, 430 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved