Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що з 02 листопада 2006 року по 26 лютого 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у них народились неповнолітні діти син - [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Оскільки відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дітей не надає, вона змушена звертатися з позовом до суду. В судовому засіданні позивачка свої позовні підтримала та просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 800 грн., на утримання доньки 1100 грн. до досягнення дітей повноліття, щомісячно. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти сплати аліментів, вказуючи те, що він повністю забезпечує дітей, сплачує комунальні послуги, Інтернет, школу, садочок та перераховує 2000 грн. щомісячно на картку юніора синові. Позивач веде аморальний образ життя, зловживає спиртними напоями та не піклується про своїх дітей. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до частково задоволення виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про їх народження, копії яких містяться у матеріалах справи останніх. У відповідності з довідкою про склад сім'ї від 26.02.2016 року [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS], разом із нею зареєстровані діти [PERSON], [PERSON] Згідно зі статтею 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (стаття 181 СК України). За змістом вказаних норм законодавства у випадку, коли мирним шляхом домовитися про розмір та періодичність стягнення аліментів батькам не вдалося, а також, коли один з батьків, який проживає окремо від дитини ігнорує її існування та не бажає сплачувати грошові кошти на утримання дитини, сімейним законодавством України передбачена можливість примусового стягнення грошових коштів зданої особи. Як на заперечення проти позову відповідач посилається на те, що шлюб між ними розірвано, а позивач [PERSON] незаконно займає квартиру, яка належить йому на праві власності. Позивач власного житла не має, що на його думку свідчить про її небажання виховувати дітей. Йому незрозуміло за який рахунок позивачка буде піклуватись про дітей. Крім цього, заперечує проти позову з тих підстав, що він був ініціатором розірвання шлюбу у зв'язку з тим що позивач веде аморальний спосіб життя та не працює. При цьому, жодних доказів на підтвердження вказаних заперечень, відповідач суду не надав. Натомість, як встановлено в судовому засіданні, між сторонами як батьками неповнолітніх дітей існують неприязнені відносини і при спільному проживанні вони не досягли згоди щодо утримання дітей, питання надання такого утримання добровільно не вирішено, а тому позивач і звернулась до суду з даним позовом. Відповідач у своїх запереченнях також посилається на те, що він повністю забезпечує дітей, сплачує всі комунальні послуги, та додаткові витрати на дітей в тих розмірах, що вони визначили із позивачкою. Проте, Сімейний кодекс, та Постанова Пленуму Верховного суду України чітко зазначають, що аліменти сплачуються за домовленістю сторін, і у випадку відсутності домовленості, сторона має право звернутися до суду. Таким чином, у даній конкретній ситуації домовленість між батьками про суму аліментів анулюється, так як суми, що сплачується недостатньо для утримання дитини. Поряд з цим, суд не погоджується із вимогами позивача про стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 800 грн. та доньки в розмірі 1100 грн., оскільки позивач не надала доказів на підтвердження стягнення аліментів у зазначених розмірах. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що відповідач має непостійний дохід, оскільки він офіційно не працевлаштований, а тому стягнення частини від доходу, а не твердої грошової суми, більше захищатиме права дитини. Також у воїх запереченнях відповідач посилається на те, що позивач буде використовувати аліменти на власні потреби. Між тим, суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачу, що аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються,і мають використовуватись за цільовим призначенням. Але за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове використання аліментів. Якщо буде встановлено нецільове витрачання аліментів платник аліментів, має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. (стаття186СКУкраїни). Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За таких обставин суд вважає, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку на утримання дітей до їх повноліття.

Outcome: approved