Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідачів про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Мотивує свій позов тим, що 31 жовтня 2005 року помер її дід [PERSON], а 03 квітня 2014 року померла її баба [PERSON]. Після їхньої смерті залишилось спадкове майно, зокрема, земельна ділянка згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВЛ №024003, земельна ділянка згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ВЛ №010316 та майновий пай згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВЛ №0220137. Позивачка є єдиною спадкоємицею майна померлих за заповітом, оскільки діти померлих [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які в силу ст.1241 ЦК мають право на обовязкову частку у спадщині, відмовляються від успадкування. Після смерті діда та баби позивачка прийняла спадщину шляхом спільного проживання, однак оформити спадщину в нотаріальному порядку не може, так як відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спадкове майно. Крім того, у Державному акті на право приватної власності на землю серії І-ВЛ №024003 було допущено помилку, оскільки покійний дід позивачки значиться в ньому як «Новосад Яким Юстинович», хоча правильно має бути «Новосад Яким Устинович». Через допущену помилку в позивачки виникла проблема з оформленням спадкових прав. Просить встановити факт належності документу та визнати її право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позивачка в судове засідання не зявилася, однак в своїй заяві до суду позов підтримала повністю, просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а справу слухати у її відсутність. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак в своїй заяві до суду позов визнала повністю, не заперечує щодо визнання за позивачкою права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачкою права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачкою права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Згідно заповіту, посвідченого секретарем Підберезівської сільської ради і зареєстрованого 12 серпня 2003 року в реєстрі за №348 стверджується, що [PERSON] належні йому земельну ділянку та майновий пай він заповів своїй внучці [PERSON], тобто позивачці. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер 31 жовтня 2005 року. Згідно заповіту, посвідченого секретарем Підберезівської сільської ради і зареєстрованого 22 липня 2008 року в реєстрі за №339 стверджується, що [PERSON] все належне їй майно вона заповіла своїй внучці [PERSON], тобто позивачці. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла 03 квітня 2014 року. З копії Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВЛ №024003 вбачається, що дід позивачки значиться як «Новосад Яким Юстинович». Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Таким чином, судом достовірно встановлено, що при оформленні Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВЛ №024003 було допущено орфографічну помилку, оскільки діда позивачки зазначили «Новосад Яким Юстинович», хоча правильно має бути «Новосад Яким Устинович», що підтверджено матеріалами справи. Через допущену помилку позивачка не може реалізувати своє законне право на оформлення спадщини. Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 1 ст.1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], відповідно до ст.1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадщині, однак подали до суду заяву про визнання позову. Відповіддю Горохівської державної нотаріальної контори №1814/01-09 від 16 вересня 2015 року вбачається, що згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №41517857 після померлої [PERSON], яка померла 03 квітня 2014 року, спадкова справа не заводилась. З спадкової справи №74/2008 від 15 лютого 2008 року вбачається, що після померлого [PERSON] спадщину прийняла [PERSON] та [PERSON] Довідкою [PERSON] сільської ради №504 від 23 липня 2015 року та довідкою [PERSON] сільської ради №505 від 23 липня 2015 року стверджується, що єдиним спадкоємцем майна після смерті [PERSON] та [PERSON] є їхня внучка [PERSON], тобто позивачка. Остання вступила у фактичне володіння спадковим майном до шести місяців шляхом спільного проживання. З Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВЛ №024003 від 14 січня 2002 року вбачається, що власником земельної ділянки площею 2,65 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і яка розташована на території [PERSON] сільської ради є [PERSON]. З Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ВЛ №010316 від 29 листопада 2002 року вбачається, що власником земельної ділянки площею 1,83 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і яка розташована на території [PERSON] сільської ради є [PERSON]. З свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВЛ №0220137, виданого 25 червня 2002 року [PERSON] сільською радою вбачається, що [PERSON] має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства. Як вбачається із письмового роз'яснення нотаріуса від 19 серпня 2015 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, судом встановлено, що позивачка після смерті діда [PERSON] та баби [PERSON] прийняла спадщину, а тому суд, з метою виконання волі спадкодавців, вважає, що слід встановити факт належності правовстановлюючого документу та встановити право власності по спадкуванню за заповітом [PERSON] на спадкове майно.

Outcome: approved