Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення на її користь середнього заробітку за весь час невиплати заробітної плати, вказавши, що вона працювала фельдшером на ПАТ «Капустянський граніт» та звільнилася з займаної посади 02.09.2013 року у зв'язку з виходом на пенсію за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. При звільненні з роботи ПАТ «Капустянський граніт» не провів повний розрахунок з позивачем, в наслідок чого має сплатити середній заробіток за час затримки, а саме з 02.09.2013 року по 14.03.2014 року в сумі 7900 грн.64 коп. Позивачка вказала, що 13.09.2013 року вона після вирішення питання про звільнення звернулася до бухгалтерії ПАТ «Капустянський граніт» з вимогою про розрахунок, але у відповідь дізналася про відсутність коштів у відповідача. В зв'язку із даними обставинами позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу та 17 січня 2013 року Новоукраїнським районним судом було видано судовий наказ, який було передано до ВДВС Новоукраїнського РУЮ 18 лютого 2014 року та який було виконано в повному обсязі, що підтверджується постановою про закриття виконавчого провадження від 17.03.2014 року. Тому, позивач, уточнивши позовні вимоги, вважає, ПАТ «Капустянський граніт» повинно йому виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, яка складає 7900 грн.64 коп. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовних вимогах. Представник відповідача в судовому засіданні, посилаючись на свої письмові заперечення, пояснив, що не визнає позовні вимоги в повному обсязі, оскільки з позивачем було проведено повний розрахунок та на даний час жодних заборгованостей не існує. Вказав, що 02.09.2013 року позивачка була звільнена у зв'язку з виходом на пенсію за власним бажанням з ПАТ «Капустянський граніт», де вона працювала. Заборгованість по заробітній платі на користь позивача було стягнуто ВДВС Новоукраїнського РУЮ 12 березня 2014 року за судовим наказом № 396/57/14 від 17.01.2014 року . На день подання заяви будь- яка заборгованість заробітної плати відсутня, що підтверджується постановою про закриття виконавчого провадження від 17.03.2014 року. У зв»язку із скрутним матеріальним становищем та арештом всіх банківських рахунків відповідач тривалий час був позбавлений можливості виплачувати заробітну плату, але при першій нагоді з позивачем було проведено повний розрахунок по заборгованості із заробітної плати, тому щодо стягнення середнього заробітку за весь час невиплати заробітної плати представник відповідача просив відмовити з підстав пропущення строку позовної давності позивачем, оскільки позивачка була звільнена 02.09.2013 року, а звернулася до суду 24.09.2014 року, чим пропустила трьохмісячний строк з дня, коли вона дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, посилаючись на ст.233 КЗпП України. Крім того, правових підстав винності відповідача щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку немає, оскільки затримка по заробітній платі відбулася не через вину відповідача, а тому, що на всі рахунки підприємства накладено арешт, тому останній не може виплатити заробітну плату. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, відповідно до ст.ст. 116, 117, 221, 237-1КЗпП України, п.32 ППВС України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», п. 13 ППВС від 13.03.1995 року № 4 із змінами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як в судовому засіданні встановлено слідуюче. Згідно відомостей трудової книжки [PERSON] по 02.09.2013 року працювала на ПАТ»Капустянський граніт» (а.с.4). Згідно довідки ПАТ «Капустянський граніт» від 22.07.2014 року № 36 [PERSON] була звільнена з роботи 02.09.2013 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України, на момент звільнення середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 58 грн. 96 коп. (а.с.8). Відповідно до постанови про закриття виконавчого провадження від 17.03.2014 року ВП № 42153003 заборгованість по заробітній платі в сумі 11904 грн. 92 коп. було стягнуто з боржника в повному обсязі ( а.с.10). У відповідності ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в цей день не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності із ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вказано, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Посилання відповідача на непред'явлення позивачкою після звільнення вимоги про розрахунок на думку суду є непереконливими, оскільки з пояснень позивачки вбачається, що вона зверталася в усній формі в день звільнення до бухгалтерії підприємства з приводу розрахунку. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Таким чином, обов'язок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Згідно п. 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р. середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. У довідці по нарахуванню та виплаті заробітної плати [PERSON] зазначено, що її середньоденна заробітна плата складає 58 грн. 96 коп., тому розрахунок середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні складається з наступного: період з 02.09.2013 року по 14.03.2014 року складає 134 робочих днів, які необхідно помножити на 58 грн. 96 коп. (середньоденна заробітна плата) дорівнює 7900 (сім тисяч дев'ятсот ) грн. 64 коп. Доводи представника відповідача щодо пропуску позивачкою строку позовної давності терміном більше ніж три місяці не можуть бути взяті до уваги, оскільки суперечать встановленим судом обставинам та матеріалам справи. Суд, перевіривши розрахунок позивача, вважає його вірним, а тому вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 7900,64 грн. На підставі ст.ст. 116, 117, 221, 237-1 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про Практику розгляду судами трудових спорів» та

Outcome: approved