Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивачка у липні 2014 р. звернулася до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона з 1990 р. перебувала у фактичних шлюбних стосунках з відповідачем та від вказаних стосунків вона [INFO] р. народила сина - [PERSON], який перебуває на повному її утриманні, хоча її матеріальне забезпечення не надає можливість гідно утримувати дитину, належно забезпечувати її життя, оскільки відповідач ухиляється від належного матеріального утримання їх дитини, не піклується про сина та не допомагає. Позивачка зазначає, що їх з відповідачем син є підлітком, а тому його утримання потребує значиних коштів, а тому позивачка просить суд стягнути з відповідача на її коритсь аліменти на утримання сина в розмірі 1 000 грн. щомісячно до його повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що понад десять років не працює, іноді має тимчасові підзаробітки, а тому допомагає матеріально сину підлітку коли вважає за потрібне та у разі наявності у нього матеріальної спроможності. Також, відповідач зазначив, що відповідачка, яка не є його дружиною не повинна мати до нього матеріальних претензій, оскільки вона та їх спільний син проживають у квартирі, яка належить йому на праві приватної власності, хоча комунальні платежі з утримання вказаної квартири повністю сплачує позивачка. При цьому, відповідач вважає достатнім розміром аліментів, які він міг би сплачувати на утримання сина є 400 грн., які суд може стягнути з нього. Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 2 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено та підтверджено сторонами, що з 1990 р. сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є сторони: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, згідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено та підтверджено в своїх запереченнях відповідачем, що неповнолітній [PERSON] перебуває на повному утриманні своєї матері, позивачки по справі, відповідач жодним чином участі в матеріальному утриманні неповнолітнього не приймає, як останній пояснив, у зв'язку з відсутністю матеріальної спроможності. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Встановлено, що відповідно до наданої позивачкою [PERSON] Довідки про її доходи від 15.07.2014 р., остання працює на посаді інкасатора в КП «Київпастранс» та щомісячно отримує заробітну плату в середньому в розмірі 2 357 грн. 02 коп. (а.с. 5). Таким чином, заробітна плата позивачки не є достатньою для утримання себе, неповнолітнього [PERSON], сплати комунальних платежів та інших можливих необхідних витрат. При цьому, як підтверджено в судовому засіданні відповідачем, останній на протязі десяти років не працює, має тимчасові, короткочасні заробітки, а тому в розумінні ст. 184 СК України, має мінливий дохід, у зв'язку з чим суд вважає можливим призначити по справі аліменти у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні не встановлено наявність у відповідача на утриманні неповнолітніх дітей та інших осіб, які потребують матеріального утримання та догляду, а тому суд, об'єктивно оцінюючи матеріальну спроможність сторін, вважає вимоги позивачки про стягнення на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1 000 грн. завищеними та такими, що не належно обґрунтовані, а тому, з урахуванням матеріального становища сторін, проживання з позивачкою сина, відсутність у відповідача інших утриманців, розмір щомісячного доходу сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття. Таким чином, враховуючи дослідженні матеріалами справи в їх сукупності, суд вважає, що позивачка в судовому засіданні відповідно до положень ст. 60 ЦПК України частково довела позовні вимоги, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial