Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] за набувальною давністю, В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що в 1989 році був побудований даний житловий будинок, який на даний час належним чином не зареєстрований і на нього відсутні правовстановлюючі документи. Станом на 15 квітня 1991 року будинок відносився до суспільної групи господарства - колгоспний двір. В будинку проживала та була зареєстрована її мати - [PERSON], яка померла [INFO] і після її смерті відкрилася спадщина, проте заповіту вона не залишила і спадкоємцями за законом першої черги є її діти: вона, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Вона разом з братами та сестрою поховали матір, відбули необхідні обряди і вирішили, що у будинку матері буде проживати вона. До нотаріуса вона не зверталася, оскільки вважала, що фактично прийняла спадщину, так як з 27 квітня 1998 року і по сьогоднішній день одноособово, добросовісно, відкрито, безперервно володіє житловим будинком [ADDRESS], здійснює поточний ремонт будинку та господарських будівель, обробляє земельну ділянку та оплачує електроенергію. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 1998 року вона проживає в даному будинку сезонно в літній період, використовуючи його як дачний будинок і обробляючи 0,12 га присадибної земельної ділянки із наявних 0,56 га, а її постійним місцем проживання і реєстрації є м.Київ, де вона працювала до досягнення пенсійного віку в 1995 році, коли приїзджала до спірного будинку протягом відпустки на 24 ккалендарних днів та вихідних для обробки частки земельної ділянки. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про власника відсутні, тому вважає, що набула право власності на даний житловий будинок за набувальною давністю. Представник позивача - адвокат Семенок В.І. пояснив, що [PERSON] з 1998 року проживає у спірному будинку і про наявність заповіту на відповідача вона не була обізнана. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він подав заяву до Ніжинської районної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після померлої [INFO] матері [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Він дозволяв позивачці користуватися належним йому будинком, оскільки сам був позбавлений такої можливості через необхідність догляду протягом 12 років за хворою дружиною, яка померла в 2009 році. [PERSON] було відомо про те, що він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом і вона йому телефонувала як власнику будинку про необхідність надання документів про право власності для заміни у будинку електролічильника. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні показали, що з 1983 року вони постійно проживають в м.Ніжині і мають по сусідству з позивачкою будинок в с.Шняківка, який використовують влітку як дачний будинок, і бачили, що також з весни до восені щорічно у будинку [ADDRESS] проживає [PERSON], обробляє земельну ділянку, проводить поточний ремонт будинку і господарських будівель. Дослідивши докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Обґрунтовуючи вимоги свого позову, позивачка посилається на те, що вона протягом більше десяти років відкрито і безперервно користується будинком, що є підставою для визнання за нею права власності на будинок відповідно до ст.344 Цк України. Згідн ч.ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. При цьому, слід враховувати, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий чи відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Тобто, набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу (договору найма, оренди, зберігання тощо) виключає застосування набувальної давності. Також, володіння за вказаною вище статтею має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. З матеріалів спадкової справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом житловий будинок [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] (а.с.46-56). В судовому засіданні встановлено, що позивачці було відомо, що вона користується будинком, власником якого є відповідач, а також те, що вона володіє чужою річчю. Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для визнання за позивачкою права власності на житловий будинок [ADDRESS] за набувальною давністю, визначені ст.344 ЦК України, відсутні, і дійшов висновку, що її позов задоволенню не підлягає. Суд вважає,що право власності на нерухоме майно можливо набувати за набувальною давністю лише після 01.01.2011 року та можливо лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння ,відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Майно, на яке претендує позивач, не є безтитульним, оскільки має власника, - відповідача по справі [PERSON] Аналізуючи норми ст. 344 ЦК України і пункт 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд дійшов висновку, що право власності на нерухоме майно можливо набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року і при наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого власнику було відмовлено. Обчислення строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном у випадку, а коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної давності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності.

Outcome: dismissed