Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач Оржицька районна державна адміністрація Полтавської області (орган опіки та піклування) звернулась до Оржицького районного суду Полтавської області в інтересах малолітньої [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У позовній заяві зазначено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Після народження дитини відповідач відмовилася забрати дочку з пологового будинку. Позивач вказує, що причиною такого ставлення до доньки є небажання обтяжувати себе проблемами виховання та утримання дитини. [PERSON] написала заяву про те, що вона відмовляється від будь-яких прав на свою дочку. 05.12.2016 року розпорядженням голови Оржицької районної державної адміністрації малолітня [PERSON] була влаштована в Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини на повне державне забезпечення. Посилаючись на вищевикладені обставини позивач вважає, що є підстави для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] згідно п. 2 ч. 1 статті 164 Сімейного кодексу України та просить позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на користь Кременчуцького обласного спеціалізованого будинку дитини, де на даний час перебуває дитина. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала повністю, у своїх поясненнях посилалася на обставини, що викладені у позовній заяві, просила суд задовольнити позов, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи, на розгляд справи не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник третьої особи служби у справах дітей Оржицької районної державної адміністрації в судовому засіданні просила позов задовольнити та позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої [PERSON]. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов Оржицької районної державної адміністрації Полтавської області (орган опіки та піклування) в інтересах малолітньої [PERSON] підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], про що Лубенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області видано відповідне свідоцтво про народження. Матір'ю [PERSON] у її свідоцтві про народження вказана відповідач [PERSON], батьком - [PERSON]. Державна реєстрація актового запису про народження дитини проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с. 3-4). Відповідач [PERSON] відмовилася забрати народжену нею 09.10.2016 року дочку з пологового відділення через відсутність житла та скрутне матеріальне становище (а.с. 7-8). Згідно розпорядження голови Оржицької районної державної адміністрації від 10.11.2016 року малолітній [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 20). Згідно розпорядження Оржицької районної державної адміністрації від 05.12.2016 року малолітня [PERSON] влаштована в Кременчуцький обласний спеціалізований будинок дитини на повне державне утримання (а.с. 6, 21). У п.п. 15,16 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 27.02.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 164 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дітей. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка з часу народження дочки ухиляється від своїх батьківських обов'язків, добровільно відмовилась забрати новонароджену дитину з пологового будинку, з питань повернення їй дитини або можливого побачення з нею не зверталась до відповідних служб, життям дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Відповідно до ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відомості про доходи відповідачки, про перебування на її утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, суду не надані. Проаналізувавши встановлені судом обставини, суд приходить до висновку наявність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], оскільки вона свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, ухиляється від виховання дитини. Відповідач [PERSON] не бере належної участі в утриманні своєї малолітньої дитини, тому в суду є всі передбачені законом підстави для стягнення аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial