Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 28.09.2006 року нею придбано кафе «[INFO]», розташоване по [ADDRESS]. 31.12.2011 року у Великокардашинської сільської ради Голопристанського району Херсонської області нею також придбано земельну ділянку площею 0,0553 га, кадастровий номер 6522381000:03:001:0115, розташовану за тією ж адресою. 12.06.2012 року отримано Державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку. У період з 2012 по 2013 рр. на даній земельній ділянці позивачка добудувала провела реконструкцію придбаного магазину, добудувавши господарські будівлі та споруди. 17.03.2014 року виготовлено технічний паспорт, загальна площа приміщень склала 281,7 кв.м. Власники суміжних земельних ділянок будь-яких претензій не мають. Сільська рада на заяву про оформлення правовстановлюючих документів на нерухоме майно відповіді не надає., тому з посиланням на ст.ст.319, 328, 376 ЦК України просила визнати за нею право власності на самочинно добудоване нерухоме майно - кафе-магазин з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 281, 7 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги на підставах, що вказані в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Виходячи з наведеного, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності представника відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивачка не заперечує. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно матеріалів справи 28.09.2006 року позивачка [PERSON] придбала будівлю кафе «[INFO]», розташоване по [ADDRESS]. 31.12.2011 року між Великокардашинською сільською радою Голопристанського району Херсонської області та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0553 га, кадастровий номер 6522381000:03:001:0115, розташовану в [ADDRESS] (а.с. 7-10), та [PERSON] отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с. 6). Протягом 2012-2013рр. позивачка здійснила будівництво на даній земельній ділянці господарських будівель та споруд. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Нерухоме майно (господарські будівлі та споруди) збудовано позивачем без належного дозволу та належно затвердженого проекту, в зв'язку з чим є самочинним будівництвом. Згідно ч. 4 ст. 375 ЦК України право власності на забудову здійснюється за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Відповідно до ч.5 ст376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Позивач є власником земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, що підтверджується матеріалами справи. Доказів порушення позивачем, який здійснив самочинне будівництво, прав інших осіб, суду не надано. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved