Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на спадкове майно і просила визнати за нею право власності на ? частину чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS] житловою площею 42 кв.м., загальною площею 50,2 кв.м., посилаючись на те, що [INFO] року померла її мати - [PERSON]. Після її смерті вона є єдиним спадкоємцем її майна, і 15 серпня 2014 року державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори їй було видано Свідоцтво про спадщину за законом на ? частину вищевказаної квартири, а у оформленні спадщини на іншу ? частину цієї ж квартири нотаріусом було відмовлено, оскільки ця частина квартири належить спадкодавцю на підставі договору дарування, посвідченого 11 листопада 2011 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району за реєстровим № 3 - 3660, який у КП БТІ зареєстрований не був. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Представник відповідача - Харківської міської ради в судове засідання повторно не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать зворотні поштові повідомлення про отримання рекомендованих листів суду з судовими повістками, причин неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Представники третіх осіб в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Третя особа - Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції надала письмові пояснення, в яких, серед іншого, вказала, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. На теперішній час в Україні встановлено та діє заявний публічно-правовий порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, який з 01 січня 2013 року здійснюється у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію прав та їх обтяжень». Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним майном є ? частина квартири [ADDRESS], яка раніше мала адресу: [ADDRESS], що підтверджується відповідним листом юридичного департаменту Харківської міської ради № 6281/9-14 від 19 травня 2014 року (а.с. 6). Спірне майно належить на праві власності бабусі позивача - [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 березня 1995 року Відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації, зареєстрованого у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 94/1 (а.с. 9). 11 листопада 1998 року [PERSON] подарувала своїй дочці - [PERSON] належну їй ? частину зазначеної квартири за договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району за реєстровим № 3 - 3660 (а.с. 11). Даний договір у встановленому порядку у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації зареєстрований не був. Відповідно до положень ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої\\ реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 3 того ж Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року), яка діяла на момент укладання вищезазначеного договору дарування спірного майна від 11 листопада 1998 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ч. 3 ст. 244 ЦК України (в редакції 1963 року) до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 227 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Як вбачається з договору дарування спірного майна від 11 листопада 1998 року, в ньому сторонами в якості обов'язкової умови дійсності договору передбачена необхідність його реєстрації у відповідності до ст. 227 ЦК України за місцем знаходження будинку у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації (а.с. 11 зворот). Наведена вимога Закону і передбачена сторонами договору дарування умова виконана не була, про що свідчать відомості, які містяться у довідці КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 13 червня 2014 року (а.с. 12), а тому право власності на спірне майно від [PERSON] до її дочки і, відповідно матері позивачки, - [PERSON] не перейшло. [INFO] року [PERSON] померла (а.с. 5). Її дочка - позивачка [PERSON] своєчасно прийняла спадщину після смерті матері, і 15 серпня 2014 року державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори їй було видано Свідоцтво про спадщину за законом на ? частину вищевказаної квартири, яка належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 15 березня 1995 року Відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації, зареєстрованого у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 94/1 (а.с. 7), а у оформленні спадщини на іншу - спірну ? частину цієї ж квартири нотаріусом було відмовлено, оскільки ця частина квартири перейшла від [PERSON] до [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 11 листопада 2011 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району за реєстровим № 3 - 3660, який у КП БТІ зареєстрований не був (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що, оскільки спадкодавець [PERSON] за життя умови договору дарування і закону щодо здійснення державної реєстрації договору дарування спірного нерухомого майна не виконала, то і права власності на спірне нерухоме майно вона на підставі цього договору дарування не набула, а тому спірне майно не входить до складу її спадщини і підстави для визнання на нього за позивачкою права власності в порядку спадкування за законом після її смерті - відсутні. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому не має можливості вийти за їх межі або самостійно змінити підстави позову. Позивачка ж не позбавлена можливості звернутися до суду з аналогічними позовними вимогами з інших підстав, в тому числі і в порядку спадкування за законом після смерті її бабки та матері. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст. чт. 128, 227, 244 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. ст. 15, 328, 334 ЦК України, суд -

Outcome: dismissed