Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про повернення безпідставно набутих коштів в сумі 296 000 грн. та пені в сумі 150 тис. грн., усього 446 000 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 29.03.2010 року нею із гр. [PERSON] було укладено попередній договір купівлі продажу квартири за адресою: [ADDRESS], орієнтовною площею 43,43 кв. м., що виділена на плані третього поверху. Даний договір укладений у письмовій формі. Відповідно до п. 1 договору, основний договір купівлі продажу квартири повинен був бути укладений до 29.01.2011 року. Згідно умов Попереднього договору вона була зобов'язана сплатити частину вартості даної квартири, а [PERSON] відповідно зобов'язався передати у її власність дану квартиру після укладення основного договору. На виконання своїх зобов'язань перед [PERSON] (п. 2 договору), нею сплачено останньому в рахунок оплати частини вартості квартири суму коштів в розмірі 296 000 грн. Однак [PERSON], в порушення взятих на себе зобов'язань, не уклав з нею основний договір ні до 29.01.2011 p., ні на даний час, не передав у її власність квартиру, та відповідно не повернув їй отриману від неї суму грошових коштів в розмірі 296 000 грн. Крім того, їй стало відомо, що у [PERSON] взагалі відсутнє право власності на вищевказану квартиру. З даного договору вбачається, що відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання по Попередньому договору від 29.03.2010 року, які були укладені між нею та [PERSON] Крім того, розмір пені за прострочення сплати суми грошових коштів за період з 29.01.2011 року до 07.04.2014 року становить 150 000 грн. У зв'язку з вищевикладеним просить стягнути з [PERSON] ([ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]) на її користь грошові кошти, сплачені за попереднім договором від 29.03.2010 року в сумі 296 000 грн., пеню у розмірі 150 000 грн. В судовому засіданні представник позивача збільшив свої позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідно до п. 2 Договору в рахунок суми, яку Позивач повинна сплатити Відповідачу за купівлю частини житлового будинку або цілої квартири за вищезазначеною адресою (тобто за основним договором), Позивачем було передано Відповідачу грошові кошти в сумі 296 000 гривень, та встановлено еквівалент цієї суми до долару США, що на момент підписання Договору становив 37 000 доларів США. Відповідно до істотних умов основного договору (п. 3.7 Договору) на Відповідача покладався обов'язок в строк до укладення основного договору (який визначений п. 1 Договору як такий, що мав наступити до 29.01.2011 року) за свій рахунок підготувати документи , необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частини житлового будинку або цілої квартири у житловому будинку та передати у власність Позивача частину житлового будинку або цілу квартиру у житловому будинку з встановленими договором характеристиками. Проте, на день пред'явлення цього позову Відповідачем не виконано взятих на себе зобов'язань, в зв'язку з чим основний договір укладено не було. Вважають, що основний договір не був укладений саме з вини Відповідача, оскільки саме на нього покладався обов'язок надання всіх необхідних для укладання договору документів. Проте, станом на день пред'явлення цього позову такий об'єкт нерухомості (з характеристиками, зазначеними у Договорі) не існує, оскільки зазначений житловий будинок не введений в експлуатацію, а право власності на зазначену квартиру ні за ким не зареєстровано. Також зазначає, що Відповідач є забудовником зазначеного у Договорі житлового будинку. Відповідно до п. 4 Договору у разі не укладання основного договору з вини Відповідача останній сплачує Позивачу отриману суму у повному обсязі та штраф у розмірі 350 400 гривень. Таким чином, 30.01.2011 року у Відповідача виникло грошове зобов'язання щодо повернення Позивачу суми отриманих за Договором грошових коштів в розмірі 296 000 гривень, що еквівалентні 37 000 доларів США, та штрафу в розмірі 350 400 гривень. Таким чином, сума коштів у гривнях, яку Відповідач має повернути Позивачу відповідно до встановленого еквіваленту у доларах США за курсом НБУ на день пред'явлення позову (14.04.2014 року; 1 долар США = 12.9771 гривень) становить 480 260 грн. (чотириста шістдесят тисяч двісті шістдесят гривень). Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції за період з 30.01.2011 року по 14.04.2014 року - 6 318,96 доларів США за курсом НБУ на день пред'явлення позову становить 81 956,91 грн. Всього сума боргу з врахуванням індексу інфляції становить: 480 260 грн. + 81 956,91 грн. = 562 216,91 грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь позивачки сплачені за попереднім договором від 29.03.2010 року кошти з врахуванням рівня інфляції в розмірі 562 216, 91 грн. (п'ятсот шістдесят дві тисячі двісті шістнадцять гривень 91 коп.), 3% відсотки річних за користування чужими грошовими коштами в розмірі 46 223, 33 грн. (сорок шість тисяч двісті двадцять три гривні 33 коп.) та штраф у розмірі 350 400, 00 грн. (триста п'ятдесят тисяч чотириста грн. 00 коп.) Представник відповідача в судових дебатах не заперечував проти повернення позивачу внесеного авансу, в решті позову просив відмовити. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов частково підлягаючим до задоволення по слідуючим підставам: Судом встановлено, що 29.03.2010 року позивачкою із гр. [PERSON] було укладено попередній договір купівлі продажу квартири за адресою: [ADDRESS], орієнтовною площею 43,43 кв. м., що виділена на плані третього поверху. Даний договір укладений у письмовій формі. Відповідно до п. 1 договору, основний договір купівлі продажу квартири повинен був бути укладений до 29.01.2011 року. Згідно умов Попереднього договору позивачка була зобов'язана сплатити частину вартості даної квартири, а [PERSON] відповідно зобов'язався передати у її власність дану квартиру після укладення основного договору. На виконання своїх зобов'язань перед [PERSON] (п. 2 договору), вона сплатила останньому в рахунок оплати частини вартості квартири суму коштів в розмірі 296 000 грн. Однак [PERSON], в порушення взятих на себе зобов'язань, не уклав з нею основний договір ні до 29.01.2011 p., ні на даний час, не передав у її власність квартиру, та відповідно не повернув їй отриману від неї суму грошових коштів в розмірі 296 000 грн. З даного договору вбачається, що відповідач [PERSON] взяв на себе зобов'язання по Попередньому договору від 29.03.2010 року, які були укладені між позивачкою та ним, як відповідачем. Відповідно до істотних умов основного договору (п. 3.7 Договору) на Відповідача покладався обов'язок в строк до укладення основного договору (який визначений п. 1 Договору як такий, що мав наступити до 29.01.2011 року) за свій рахунок підготувати документи , необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу частини житлового будинку або цілої квартири у житловому будинку та передати у власність Позивача частину житлового будинку або цілу квартиру у житловому будинку з встановленими договором характеристиками. Проте, на день пред'явлення цього позову Відповідачем не виконано взятих на себе зобов'язань, в зв'язку з чим основний договір укладено не було. Вважають, що основний договір не був укладений саме з вини Відповідача, оскільки саме на нього покладався обов'язок надання всіх необхідних для укладання договору документів. Проте, станом на день пред'явлення цього позову такий об'єкт нерухомості (з характеристиками, зазначеними у Договорі) не існує, оскільки зазначений житловий будинок не введений в експлуатацію, а право власності на зазначену квартиру ні за ким не зареєстровано. Тут слід також зауважити, що Відповідач є забудовником зазначеного у Договорі житлового будинку. Відповідно до п. 4 Договору у разі не укладання основного договору з вини Відповідача останній сплачує Позивачу отриману суму у повному обсязі та штраф у розмірі 350 400 гривень. Таким чином, 30.01.2011 року у Відповідача виникло грошове зобов'язання щодо повернення Позивачу суми отриманих за Договором грошових коштів в розмірі 296 000 гривень, що еквівалентні 37 000 доларів США, та штрафу в розмірі 350 400 гривень. Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку ( у певний термін) укласти договір у майбутньому ( основний договір) на умовах встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Як вбачається з матеріалів справи на даний час основний договір між сторонами не підписаний, оскільки відповідач у строк встановлений п.3.7 попереднього договору від 29.03.2010 року, тобто до 29.01.2011 року не підготував документи необхідні для нотаріального посвідчення основного договору купівлі - продажу квартири. Відповідно до положень ч. 1 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Статтею 571 ЦК України, встановлено правові наслідки порушення або припинення зобов'язання, забезпеченого завдатком. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Правила ст. 571 ЦК України, про залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в таких випадках, коли між сторонами укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. У разі коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і мають бути повернуті в тому розмірі, в якому вони надавалися. Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов'язання випливає із договору, укладеного сторонами. У відповідності до ч.2 ст. 570 ЦК України, на відміну від завдатку, аванс не виконує забезпечувальної функції , а є способом платежу, тому авансовані платежі повертаються в тому розмірі, в якому, надавалися без застосування штрафних санкцій та сплати відсотків. В частині позовних вимог щодо стягнення коштів з врахуванням рівня інфляцій та 3% річних за користування чужими грошовими коштами суд відмовляє в позові, так як судом не здобуто законних підстав для їх задоволення. На підставі викладеного ст. ст. 570, 571, 629, 635 ЦК України,

Outcome: approved