Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач на підставі вимог ст.1050 ЦК України заявляє вимоги до відповідача, а саме: - стягнути з відповідач на користь позивача заборгованість у розмірі - 13044.75грн. за кредитним договором. В обґрунтування заявленого змісту позовних вимог, позивач вказав, відповідно до укладеного договору №б/н від 20.03.2013р., відповідач отримав кредит у сумі 2000грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків встановлених «Тарифами банку» із розрахунку 360 днів на рік. Згідно умов укладеного договору Договір складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. За вимогами статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушенні зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач станом на 18.11.2018р. має заборгованість 13044.75грн. У зв'язку з чим позивач заявляє позовні вимоги. Відповідач, відзиву суду не надав. Позивач на позові наполягав, що вказав в заяві наданої суду. Судом в межах завалених позовних вимог, на підставі наданих доказів, встановлені наступні факти та обставини: Сторонами було укладено кредитний №б/н від 20.03.2013р., згідно з умовами якого позивач надав кредит у сумі 2000грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків встановлених «Таріфами банку» із розрахунку 360 днів на рік. Станом на 18.11.2018р. по договору кредиту є заборгованість відповідача перед позивачем, згідно наведеного розрахунку, а саме: - 2051.17грн. - тіло кредиту; - 1021.10грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. - 8875.11грн. - заборгованість за пенію. В обґрунтування суми заборгованості позивач наводить розрахунок. Дослідив та оцінивши в сукупності докази матеріалів справи суд вважає: Вимогами статті 12 ч.3 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ч.1 ЦПК України визначено: Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Вимогами статті 551 ч.3 ЦК України визначено: Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правої наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язанні якщо він не приступив до його виконання або не виконав його в строк, встановлену договором або Законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 1050 ЦК України визначено: якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Отже, між сторонами існують права та обов'язку на підставі договору визначені ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати кредитні кошти (кредит) - позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи встановлені обставини згідно наданих доказів, суд вважає, позивач зобов'язання за договором виконав належним чином у вигляді наданого кредитного ліміту платіжної картки відповідачу. Наявна заборгованість за кредитом відповідача свідчить про порушення прав позивача, що визначено ст..610 ЦК України. Таким чином, наявна заборгованість по оплаті передбачених договором платежів свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов'язань по договору, що дає право вимоги позивача та звернення до суду за захистом своїх прав. У відповідності до договору, позичальник зобов'язаний повертати кредит щомісяця в строки визначені договором, тобто вчиняти дії в межах виконання договірних зобов'язань. Проте, позивач, в обґрунтування своєї правової позиції, заявляє вимоги про стягнення неустойки у виді штрафу, пені, в межах забезпечення прав за договором кредиту. Суд вважає, що розмір заявленого стягнення пені перевищує розмір тіла кредиту, а тому відповідно до вимог статті 551 ч.3 ЦК України, суд вважає доцільним зменшення розміру пені з 8875.11грн. до тіла кредиту 2051.17грн., що буде відповідати інтересам обох сторін в межах виконання договору. Суд вважає, необхідним відмовити позивачу у задоволені позову в частині стягнення штрафів в сумі 500,00 грн.(фіксована частина) та 597.37грн. (процентна складова), оскільки вимога про одночасне стягнення і штрафу і пені, є подвійним стягненням, що суперечить ст.61 Конституції України. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Порушення відповідачем, своїх обов'язків за договором кредиту, є підставою вимог позивача про стягнення неустойки. Отже, сукупність досліджених доказів, щодо заборгованості відповідача перед позивачем в межах виконання умов договору, яки свідчать про невиконання умов договору з боку відповідача згідно наданого розрахунку заборгованості відповідача, відповідно до вказаних норм закону є підставою для часткового задоволення вимог.

Outcome: partial