Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач ПАТ «А-Банк» звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON]про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09.12.2011 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором, станом на 20.01.2016 року [PERSON] має заборгованість в розмірі - 18 155,87 грн. (вісімнадцять тисяч сто п'ятдесят п'ять гривень вісімдесят сім копійок). Просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати в розмірі - 1378,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила такий задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав частково, а саме визнав, що дійсно в грудні 2011 року на підставі заяви-анкети отримав у відділені ПАТ «Акцент Банк» кредитну картку з кредитним лімітом 3000,00 грн. зі сплатою 3 % на місяць або 36% на рік за користування кредитом. Зазначив, що грудня 2011 року по листопад 2013 року він користувався даною карткою, вчасно погашав кредит, відсотки, однак, з грудня 2013 року у зв'язку з важким матеріальним становищем, не міг погашати кредит. У грудні 2014 року, як зазначає відповідач, банком йому була нарахована заборгованість приблизно на суму 7000,00 грн. (2818,61 грн. - заборгованість за кредитом, і більше 4000,00 грн. - заборгованість за відсотками). Оскільки, при спілкуванні з працівниками банку, ними було зазначено, що в першу чергу будуть погашатися штрафи, пеня, комісія, відсотки, а тільки потім сам кредит, відповідач не був згоден з такою позицією, тому і не погашав заборгованість. При цьому, відповідач також зазначив, що вважає вимогу банку щодо стягнення з нього штрафу (фіксована частина) і штрафу (процентна складова) такою, що суперечить ст. 61 Конституції України. А також вказав, що позивачем в односторонньому порядку без його згоди збільшувалася процентна ставка за користування кредитом. Не погоджується з наданим банком розрахунком заборгованості, оскільки вважає, що відсотки за користування кредитом мають бути фіксованими та нараховуватись на тіло кредиту, а не на залишок заборгованості по кредиту. Просив застосувати спеціальну позовну давність один рік на стягнення неустойки (пені, штрафу) відповідно до ст. 258 ЦК України, а також врахувати положення п. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» про те, що несправедливою є умова встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов'язання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 09.12.2011 року між ПАТ «А-Банк» та [PERSON] був укладений договір № б/н відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією даного договору. Відповідно до умов договору банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку, викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. ПАТ «А-Банк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає останньому право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 09.12.2011 року, відповідач взяті на себе зобов'язання по договору належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 20.01.2016 має заборгованість в розмірі - 18 155,87 грн. (вісімнадцять тисяч сто п'ятдесят п'ять гривень вісімдесят сім копійок), яка складається з наступного: 2818,61 грн. - заборгованість за кредитом; 11746,50 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2250,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 840,76 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника, шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у п. 4.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3 до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Згідно з п. 6.4 Умов та правил надання банківських послуг, у випадку незгоди зі зміною Правил та/або Тарифами Банку клієнт зобов'язаний надати банку письмову заяву про розірвання даного договору і погасити заборгованість, яка утворилася перед Банком. В даному випадку, як встановлено судом, відповідач підтвердив, що від банку щомісячно (через систему Приват24) він отримував виписки з нарахуванням заборгованості. Таким чином, відповідач був ознайомлений з станом свого картрахунку. При цьому, оскільки, письмову заяву про розірвання даного договору ним не було подано, відповідач фактично погодився зі зміною Правил та/або Тарифами Банку. Згідно з положеннями п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 6.6, п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту там овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту. У відповідності з вимогами п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з положеннями п. 5.7 Правил користування платіжною карткою, - банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у встановленій банком долі, в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим договором. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. Відповідно до п. 5.2 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або у разі виникнення овердрафту, банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленій банком частці, у разі невиконання власником або довіреною особою власника, своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає. Відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, - підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Щодо посилання відповідача, що вимога банку щодо стягнення з нього штрафу (фіксована частина) і штрафу (процентна складова) є такою, що суперечить ст. 61 Конституції України, не може бути взята судом до уваги з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 61 Конституції України - ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. При цьому, відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, з аналізу норм даної статті випливає, що штраф і пеня є видами неустойки, а не окремим видом юридичної відповідальності, оскільки, загальновизнаним є поділ юридичної відповідальності за галузевою структурою на такі види: цивільно-правову, кримінальну, адміністративну, дисциплінарну. Застосування банком в кредитному договорі і штрафу, і пені як окремих видів неустойки не є подвійним притягненням до відповідальності. При цьому, суд враховує спеціальну позовну давність в один рік на стягнення неустойки (пені, штрафу) відповідно до ст. 258 ЦК України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що, оскільки відповідачем частково визнаються позовні вимоги, наданий ним контррозрахунок заборгованості не відповідає умовам, укладеного ним з банком договору, а тому не може бути взятий судом до уваги. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають до часткового задоволення з огляду на те, що суд враховує спеціальну позовну давність в один рік на стягнення неустойки. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі - 16 805,87 грн. (шістнадцять тисяч вісімсот п'ять вісімдесят сім копійок), а також, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі - 1378,00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 25 жовтня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 28 жовтня 2016 року.

Outcome: partial