Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, уточнивши який (а.с.18-20), просить вселити її та неповнолітню доньку [PERSON], законним представником якої вона являється, до житлового будинку № 15 по 2 провулку Шевченко в с. В.Дальник Біляївського району Одеської області. Свої вимоги мотивує тим, що з 11 квітня 2003 року по теперішній час вона зареєстрована у житловому будинку, розташованому по 2 провулку Шевченко, 15 с. В.Дальник Біляївського району Одеської області. В зазначеному будинку, за згодою відповідача, були зареєстровані та проживали діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Однак на даний час всі вони там не проживають та змушені винаймати інше житло, так як відповідач вигнав їх з будинку, здав його квартирантам, а сам проживає разом зі своєю матірю у сусідньому будинку. Вказує, що відповідач вчинив самоуправство, а згідно ч.2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за згодою батьків і самої дитини, а не по його одноосібному бажанню, у звязку з чим вона звернулась з даним позовом до суду. Позивачка та її представник у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали і пояснили, що позивачка є членом сімї власника спірного будинку відповідача по справі, а тому має право разом з неповнолітньою дитиною на проживання у будинку. Натомість відповідач перешкоджає їм у проживанні, не впускає в будинок. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, в частині вселення неповнолітньої доньки [PERSON] При цьому відповідач пояснив, що під час сумісного проживання позивачка вела аморальний спосіб життя, вживала алкогольні напої, а тому він категорично проти її вселення до житлового будинку. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2002 року. Подружнє життя сторін не склалося і рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 28 грудня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 квітня 2017 року, шлюб між ними було розірвано (а.с.40-43, 44-45), отже сімейні відносини позивачки та відповідача припинені. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачка у судовому засіданні пояснила, що відповідач вигнав її разом з дітьми зі свого будинку, який розташований по 2 провулку Шевченко, 15 с. В.Дальник Біляївського району Одеської області, однак будь-яких правовстановлюючих документів, які б могли свідчити, що цілий або частина будинку належить відповідачеві до суду не надала.\~ З довідки виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області № 6579 від 05 грудня 2016 року вбачається, що в житловому будинку за адресою: Одеська область Біляївський район с. В.Дальник 2 пров. Шевченко, 15 зареєстровані: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] (а.с.10). Згідно ч.2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. У відповідності з ч.3 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Зі змісту ст. 156 ЖК УРСР вбачається, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вищезазначеної статті визначено, що до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки, а ч.3 даної статті встановлено, що якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сімї. Доводи позивачки про її незаконне виселення зі спірного житлового будинку разом з донькою суд до уваги не приймає, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, позивачкою не доведено і той факт, що відповідач чинить їй перешкоди у вселенні до зазначеного будинку, в якому вона разом з донькою зареєстрована. До того ж, позивачем не доведено у судовому засіданні, що власником спірного житлового будинку є відповідач, хоча у судовому засіданні позивачці та представнику було розяснено право звернутися до суду з клопотанням про надання відповідних доказів. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

Outcome: dismissed