Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолтіньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з грудня місяця 2017 року по січень місяць 2020 року вона проживала в цивільному шлюбі з відповідачем. Офіційно вони стосунки не оформлювали. Під час цивільного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , кий проживає з позивачкою. Останнім часом стосунки з відповідачем погіршились, і тому [PERSON] змушена звернутись до суду про визначення місця проживання дитини з нею. Дитина на даний час проживає з матір`ю. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначити місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. 06.02.2020 року, позивачка звернулася з заявою про визначення місця проживання дитини до голови комісії з питань захисту прав дитини Доманівської РДА [PERSON] , та 11.02.2020 року вона звернулася з заявою про визначення місця проживання дитини до голови комісії з питань захисту прав дитини Первомайської міської ради [PERSON] , але до теперішнього часу уповноваженими органами не розглянуто її зави та не прийнято ніякого рішення, тому дане питання підлягає вирішенню в суді. Зазначила, що батько дитини - [PERSON] проживає в будинку своїх батьків, так як власного житла не має, являється інвалідом 2 групи (за зором), тому сам потребує сторонньої уваги та піклування, а також те, що в населеному пункті, де він проживає відсутні будь-які лікувальні та виховні заклади (лікарня, дитячі садки, школи), а найближчий лікувальний заклад знаходиться в районному центрі, тобто в смт. Доманівка, а виховний заклад знаходиться за декілька кілометрів в сусідньому селі. Про будь-які заклади, які б дитина могла відвідувати з метою гармонійного розвитку та відпочинку і взагалі немає що сказати. Навпаки, позивачкою в даний час вирішується питання про влаштування сина до дитячого виховного закладу № 12, який розташований по [ADDRESS] . Крім цього, за місцем її проживання, тобто в м. Первомайську є лікувальні заклади та чимало різноманітних дитячих розважальних та пізнавальних закладів. Крім того, дитина знаходиться в малолітньому віці - 1 рік 11 місяців, тому на даний час вона потребує більше материнського піклування та догляду і саме переважно з цих підстав дитина повинна проживати зі нею. Таким чином, оскільки дитина на даний час проживає з позивачкою, вона повністю забезпечує її матеріально, а також піклується про неї в плані духовного розвитку, то вважає, що рішенням суду необхідно визначити місце проживання сина - [PERSON] , [INFO] з нею. Представник позивачки в судове засідання надала заяву в якій просила слухати справу у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник Органу опіки та піклування Первомайської міської ради в судове засідання надала заяву в якій підтримала позовні вимоги позивачки. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. В судовому засіданні судом встановлено, що у сторін по справі є спільна дитина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16.03.2018 р.), де батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Дитина на даний час проживає з матір`ю, за адресою по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 21.02.2020 р., виданої Головою квартального комітету № 59. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Батько дитини [PERSON] не заперечує проти проживання його сина з матір`ю, позов визнає, що підтверджується його заявою. З огляду на такий підхід, а саме що саме мати може створити належні умови для виховання та розвитку свого малолітнього сина [PERSON] у звичній для нього обстановці, суд вважає, що на даний час визначення місця проживання дитини разом із матір`ю буде більш доцільним та буде найбільше відповідати інтересам дитини, сприяти її нормальному гармонійному розвитку. З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що вимоги позивачки є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Також на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved