Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 28 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 14. Від даного шлюбу подружжя має спільну дочку [PERSON], [INFO]. Причиною розлучення позивачка називає те, що їхнє спільне з чоловіком життя не склалося в силу різних характерів, поглядів на життя та ведення спільного побуту, що призводило до непорозумінь, загострюючи їх відносин з року в рік. Все це негативно впивало на фізичний та духовний розвиток їхньої дитини та становлення її як майбутньої особистості. Оскільки спроби налагодити сімейне життя позитивних результатів не дали, подружжя дійшло обопільної згоди щодо роздільного проживання. Тому позивачка просить розірвати їхній з відповідачем шлюб, залишити їй набуте у шлюбі прізвище - «[PERSON]» та стягнути з чоловіка понесені нею судові витрати. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, зіславшись на обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснила, що вони з чоловіком близько 3 років проживають окремо, тому просила шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Погодився на розірвання шлюбу, оскільки вони з дружиною вже 3 роки не проживають однією сім'єю. Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам будь-кого з них. Судом встановлено, що шлюб між сторонами був зареєстрований 28 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 14. Від даного шлюбу подружжя має спільну дочку [PERSON], [INFO]. Сім'я розпалась через різні характери подружжя, погляди на життя та ведення спільного побуту, що призводило до непорозумінь, загострюючи відносин сторін з року в рік. Все це негативно впивало на фізичний та духовний розвиток їхньої дитини та становлення її як майбутньої особистості. Оскільки спроби налагодити сімейне життя позитивних результатів не дали, подружжя дійшло обопільної згоди щодо роздільного проживання та вже три роки не проживають однією сім'єю. І позивачка, і відповідач наполягають на розірвані шлюбу. При таких обставинах суд приходить до висновку, що сім'я розпалась повністю та остаточно, зберегти її неможливо, а тому збереження шлюбу суперечить як інтересам позивачки, відповідача, дитини, а також сім'ї в цілому, у зв'язку з чим позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. На підставі ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому, суд залишає позивачці, за її проханням, для подальшого іменування її прізвище, набуте у шлюбі - «[PERSON]». В силу ст. 88 ЦПК України позивачці, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст. 110,112,113 СК України,

Outcome: approved