Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивачка у липні 2017 року звернулася до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Посилалась на те, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстрований 17 вересня 2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління юстиції,за актовим записом за №1365. 07.01.2007 року у них народилась донька [PERSON]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обовязки. На підставі чого в сімї відбувались сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Шлюбні стосунки між ними не підтримуються тривалий час, а це на її думку свідчить про те, що їхня сімя розпалась остаточно, шлюб існує формально та просить його розірвати. Крім того зазначила, що вони з відповідачем спільно вирішили, що донька проживатиме разом із нею, а тому місце проживання доньки просить визначити з нею. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася. Через канцелярію суду надала заяву, у якій розгляд справи просила провести без її участі. Позовні вимоги підтримала в повному обємі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Через канцелярію суду 29.08.2017 року ним подано заяву у якій просить розгляд справи провести без його участі. Позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, - ... У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на те, що в судове засідання не зявились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 17 вересня 2004 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №1365 (а.с.4). Від вказаного шлюбу у сторін є малолітня донька [PERSON] [INFO] (а.с. 5). Спільне життя сторін на склалось через різні погляди на сімейне життя та обовязки в результаті чого в сімї відбувались сварки які поступово призвели, до того що вони стали чужими людьми. Основною причиною розриву стосунків стала відсутність взаєморозуміння в сімї. Таким чином, суд вважає, що збереження сімї неможливе, оскільки шлюб сторін розпався остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сімя у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, спільне небажання сторін зберігати сім'ю, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. В частині позовних вимог, щодо визначення місця проживання [PERSON], суд вважає, що необхідно відмовити., виходячи з того, що суд не вбачає спору між сторонами, щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 СК України, а саме її першою частиною, визначено, що судом може вирішуватись спір між батьками, щодо місця проживання дитини, якщо ті проживають окремо та вони не дійшли згоди, щодо того з ким із них буде проживати дитина. Позивачка у позовній заяві вказує, що вони спільно вирішили, що донька проживатиме із нею, крім того відповідач у наданій суду заяві від 29.08.2017 року не заперечував, щодо проживання [PERSON] разом із матірю. Таким чином, суд не вбачає спору між сторонами, щодо місця проживання дитини, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Outcome: partial