Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними договорів дарування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.02.2010 року вона надала [PERSON] в борг 265 000 доларів США. Борг останній не повернув, в зв'язку з чим вона звернулася до суду з позовом про стягнення грошових коштів. 15.05.2013 року Дарницький районний суд м. Києва відкрив провадження за позовною заявою, наклав арешт на майно відповідача в м. Києві і направив повістку про призначення судового засідання, яку останній отримав 19.06.2013 року, а 25.06.2013 року представник відповідача ознайомився з матеріалами справи. Після того як, представник відповідача дізнався про те, що частина майна, на яке було накладено арешт ухвалою про забезпечення позову була продана, було надіслано додаткове клопотання про арешт іншого майна. В результаті чого ухвалою суду від 15.07.2013 року було накладено арешт на інше майно відповідача, а саме: земельні ділянки по [ADDRESS] з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER]. 25.07.2013 року після накладення арешту відбулося судове засідання, на якому був присутній представник відповідача, який був обізнаний зі змістом матеріалів справи, зокрема і про арешт майна за ухвалою від 15.07.2013 року. 02.08.2013 року з метою скрити своє майно від накладення арешту, а в подальшому і від стягнення, [PERSON] подарував вищевказані земельні ділянки своїй дочці [PERSON] 06.12.2013 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів було задоволено і ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.10.2014 року в частині стягнення з [PERSON] коштів залишено без змін. Постановою виконавчої служби від 06.11.2014 року відкрито виконавче провадження по стягненню коштів за вказаним рішенням. Таким чином [PERSON]., шляхом дарування земельних ділянок на користь [PERSON], в порушення рішення суду, вивів майно з метою унеможливлення його стягнення в погашення простроченої заборгованості. Укладення договорів дарування порушує право позивача на належне виконання рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики. Укладаючи вищезазначені договори під час дії арешту, згідно ухвали суду про забезпечення позову, порушує акти цивільного законодавства, а саме норми ст.ст. 14-16, 151-153 ЦПК України, ст.ст. 203, 215,216, 236 ЦК України. Наявність ухвали суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно означає, що відповідач не мав права розпоряджатись майном, на яке накладено арешт, з моменту винесення такої ухвали, незалежно від того, які зроблені дії на стадії виконання цієї ухвали. Тому просить визнати недійсними договори дарування вищевказаних земельних ділянок, застосувати наслідки недійсності договорів дарування земельних ділянок шляхом повернення їх у власність [PERSON] та стягнути з відповідачів судові витрати. Ухвалою Бобровицького районного суду від 28 січня 2015 року було накладено арешт на земельні ділянки: з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,25 га, яка належить [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER]; з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,5947 га, яка належить [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER]. Представник позивачки в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити з підстав зазначених в позові (а.с. 187-188) . В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON]- [PERSON], позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Пояснивши при цьому, що [PERSON] не була стороною у вказаних спорах, участі в них не приймала і про спірні правовідносини між [PERSON] та [PERSON] їй нічого невідомо. [PERSON], стороною правочину договорів дарування не була і невідомо, звідки вона дізналася про укладення даних договорів. Позивачка не зазначила, якою правовою нормою передбачено визнання договору недійсним відповідно до обставин, на які вона посилається в позові. Крім того в позові не вказано, на якій підставі [PERSON] є відповідачем по справі, яким чином вона порушила права позивачки, та в чому полягають її умисні дії, вчинення яких дає підстави для визнання договору недійсним. Також, з додатків до позову не вбачається, що [PERSON] було відомо про існування ухвали суду від 15.07.2013 року про накладення арешту на земельні ділянки, а в резолютивній частині ухвали йдеться про особу [PERSON], а не [PERSON]. Крім того, в ухвалі неправильно зазначений населений пункт, де розташовані земельні ділянки, а отже вищезазначена ухвала суду про накладення арешту не може бути виконана. Позивачка отримавши дану ухвалу, яка направлялась тільки їй та реєстраційній службі, згідно матеріалів справи, не зверталась до суду з вимогами виправити описку. Крім того, відсутні і в цивільній справі Дарницького районного суду будь-які відомості відносно повідомлення відповідача про існування ухвали про накладення арешту, представником позивачки особисто подана заява про відкриття виконавчого провадження на виконання даної ухвали тільки 19.08.2013 року, вже після укладення договорів дарування. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON], також позовні вимоги не визнав та пояснив, що відсутні підстави для задоволення позову оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2013 року про вжиття заходів забезпечення позову відповідачам у справі, [PERSON] та [PERSON], не направлялась , а була надіслана до відома [PERSON] та для виконання до реєстраційної служби Бобровицького РУЮ, а отже [PERSON] не було відомо про її існування і вона не могла спонукати останнього до вчинення будь-яких дій щодо збереження належного йому майна від можливого майбутнього стягнення. Останній раз він особисто знайомився з матеріалами цивільної справи 25.06.2013 року, а 25.07.2013 року він був присутній на судовому засіданні Дарницького районного суду м. Києва, але в засіданні не доводилось до відома про наявність ухвали суду від 15.07.2013 року про накладення арешту на майно [PERSON] Крім того, ухвалою вищезазначеного суду було накладено арешт на вказані в позові земельні ділянки, що перебували у власності [PERSON], а не відповідача - [PERSON]. Позивачка, її представник не зверталися до суду з заявою про виправлення описки і вона не була виправлена з ініціативи суду. Також дана ухвала не надсилалася на адресу [PERSON] і про її існування він дізнався тільки у вересні 2013 року від колишньої дружини, яка отримала листа з ВДВС. Таким чином, на час укладення договорів дарування 02.08.2013 року, відповідач не знав про існування будь-яких обставин щодо можливого звернення стягнення на належні йому земельні ділянки, а тому відсутні обставини для задоволення позову. В судовому засіданні начальник відділу ДВС Бобровицького РУЮ Романченко Ю.В., суду пояснила, що державний виконавець на виконання якому була надана представником позивачки ухвала суду повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження, так як неправильно зазначений населений пункт на території якого знаходяться земельні ділянки « Макарівці», а не Марківці, крім того неправильно зазначена особа - відповідач [PERSON], а не [PERSON]. Однак, незважаючи на це державний виконавець відкрив виконавче провадження, виніс постанову про накладення арешту, але до реєстраційної служби її не надіслав, а також не повідомив про вчинені виконавчі дії суд та відповідача, оскільки в матеріалах виконавчого провадження на супровідному листі відсутні дата та вихідний номер. На даний час мається тільки незаконна постанова державного виконавця, яка ніяким чином не може бути виконана. Для того щоб виконати ухвалу суду необхідно щоб в ній були правильно зазначені адреса за якою знаходиться майно, особа, якій воно належить, а кадастрові номери земельних ділянок не є тими істотними умовами, на підставі яких державний виконавець вирішив би питання про накладення арешту. Оскільки, в ухвалі допущені помилки, то сторонам виконавчого провадження необхідно було звернутися до суду з заявою про виправлення описок в даному процесуальному документі. . Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників відповідачів, пояснення спеціаліста, суд приходить до наступного висновку виходячи з слідуючого. Судом встановлено, що ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 15.05.2013 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення коштів (а.с.7). Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2013 року було накладено арешт на: земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] за адресою [ADDRESS], площею 0,25 га, яка зареєстрована за [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER]; земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] за адресою [ADDRESS], площею 0,91га, яка зареєстрована за [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER]; земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] за адресою [ADDRESS], площею 0,25 га, яка зареєстрована за [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER]; земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] за адресою [ADDRESS], площею 0,5947 га, яка зареєстрована за [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER] (а.с.13-14). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06.12.2013 року з [PERSON] [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] грошові кошти 4029709,90 грн. та судові витрати в розмірі 3670,40 грн. (а.с.16-21). Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 02 жовтня 2014 року апеляційна скарга [PERSON] в інтересах [PERSON] та апеляційну скаргу [PERSON] в інтересах [PERSON] задоволено частково, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 6 грудня 2013 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 грудня 2013 року скасовано в частині солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів 4029709,90 грн. та судових витрат 3 670,40 гр. та ухвалено в цій частині нове рішення, за яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 4029709,90 грн. грошових коштів та 3670,40 грн. судових витрат (а.с.22-24). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 грудня 2014 року касаційні скарги [PERSON] та [PERSON] відхилені, а рішення апеляційного суду м. Києва від 02.10.2014 року залишено без змін (а.с.126-128). Згідно договорів дарування земельних ділянок від 02.08.2013 року [PERSON] подарував [PERSON]: земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер [NUMBER], цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибної ділянки), яка розташована в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,5947 га, кадастровий номер [NUMBER], цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в [ADDRESS] (а.с.142-147). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Звертаючись до суду з позовом про визнання договорів недійсними позивач посилається на те, що укладення договорів дарування під час дії арешту згідно ухвали суду про забезпечення позову відповідачем порушені акти цивільного законодавства, а саме цивільного та цивільного процесуального законодавства, а тому дані правочини слід визнати недійсними. Укладання даних договорів порушує право позивача на належне виконання рішення суду про стягнення заборгованості з відповідача за договором позики. Однак дані обставини не знайшли підтвердження при розгляді справи. Відповідно до вимог ст.ст. 152, 153 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно, або грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб. Копія ухвали надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення. У разі постановлення ухвали без повідомлення особи, щодо якої просять вжити заходи забезпечення позову, копія ухвали надсилається особі, щодо якої вжито заходи забезпечення позову негайно, після її виконання. Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Згідно з ст. 210 ЦПК України якщо ухвала має силу виконавчого документа і підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень, така ухвала оформлюється з урахуванням вимог, встановлених Законом України « Про виконавче провадження». Як вбачається з матеріалів справи, а саме з ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 15.07.2013 року про забезпечення позову, арешт був накладений на майно [PERSON], який не був відповідачем по вищезазначеній цивільній справі, а згідно вищезазначених правових норм арешт накладається тільки на майно відповідача з метою забезпечення позову пред'явленого саме до нього. Крім того в даній ухвалі невірно зазначений і населений пункт, де знаходяться земельні ділянки.( а.с. 13,14). З супровідних листів, що знаходяться в цивільній справі № 753/6424/13-ц вищезазначеного суду, досліджених в судовому засіданні, видно, що дана ухвала направлена позивачці та реєстраційній службі Бобровицького РУЮ Чернігівської області ( т. 1 а.с. 85,86), але і до даного часу даний процесуальний документ до реєстраційної служби не надходив, як не надходила і відповідна постанова державного виконавця, що підтверджується відповідним листом служби, а також супровідним листом виконавця без дати та вихідного номера. ( а.с. 174, 181 ). Як пояснила в судовому засіданні начальник відділу ДВС Бобровицького РУЮ Романченко Ю.В., що представник позивачки звернувся до відділу 19.08.2013 року з заявою про відкриття провадження на підставі ухвали суду від 15.07.2013 року , і що державний виконавець повинен був відмовити у відкритті провадження, в зв'язку з невірним зазначенням в ухвалі особи на майно якої накладений арешт та місцезнаходження цього майна, а постанова державного виконавця про накладення арешту знаходиться в матеріалах виконавчого провадження, але реєстраційній службі не була направлена і до даного часу. Позивачка отримавши копію ухвали від 15.07.2013 року не зверталась до суду з метою виправлення допущених судом помилок, які унеможливлюють виконання даного судового рішення. З матеріалів цивільної справи Дарницького районного суду м. Києва, дослідженої в судовому засіданні, також вбачається, що відповідачу не була надіслана копія ухвали від 15.07.2013 року, а отже він жодним чином не був повідомлений про винесення ухвали про забезпечення позову, або про її виконання, як того вимагає ст. 153 ЦПК України. Твердження представника позивача, зазначене в позовній заяві про те, що представник відповідача 25.07.2013 року після накладення арешту приймав участь в судовому засіданні і був обізнаний про зміст матеріалів справи, зокрема і про арешт майна відповідача [PERSON] не заслуговують на увагу, оскільки журнал судового засідання від 25.07.2013 року ( а.с. 15) не підтверджує доводів представника позивача, так як в судовому засіданні вирішувалось питання щодо прийняття зустрічних позовних заяв та призначення почеркознавчої експертизи ( т. 1 а.с. 92-96). Крім того, в матеріалах цивільної справи Дарницького райсуду м. Києва містяться заяви представника відповідача [PERSON] про ознайомлення з матеріалами справи датовані 25.06.2013 року,( т. 1 а.с. 50), тобто до винесення ухвали, та 20.10.2014 року ( т.2 а.с. 163), після апеляційного розгляду. Отже судом достовірно встановлено, що укладаючи договори дарування після спливу тривалого часу після накладення арешту на земельні ділянки [PERSON], а не відповідача по справі [PERSON], останній взагалі не був обізнаний про існування ухвали суду від 15.07.2013 року і про те, що він не має права вчиняти правочини. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для визнання договорів дарування недійсними, а отже і про задоволення позовних вимог [PERSON] Оскільки в задоволенні позову позивачці відмовлено, то суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 28.01.2015 року. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed