Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON], в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті дядька [PERSON], померлого 09 березня 2016 року, право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та на земельну ділянку, площею 0,27 га, виділену для його будівництва та обслуговування, розташовані по вул. Фрунзе, 140, в с. Лимани Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті дядька залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку через відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на спадкову нерухомість: будинок та ділянка не були належним чином зареєстровані за ним. Посилаючись на те, що вона є спадкоємицею п'ятої черги після смерті дядька і прийняла спадщину, оскільки фактично проживала з ним на час його смерті, але через зазначені обставини не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча наданими документами (державним актом, довідками сільської ради та ін.) підтверджується що будинок та ділянка належали первісному власнику - [PERSON], а після її смерті перейшли до спадкоємця [PERSON] і належали йому на час смерті, тому просила позов задовольнити. Крім того, під час розгляду справи доповнила свої вимоги заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час його смерті. Також, відповідно до ухвали суду від 02 лютого 2018 року, до участі в справі за заявою позивачки, було залучено в якості співвідповідача Галицинівську сільську раду Вітовського району Миколаївської області, в межах території якої знаходиться спадкове майно. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від них надійшли заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності. Позивачка також в своїй заяві просила позов задовольнити, а відповідачі в своїх заявах позов визнали та не заперечували проти оформлення спадщини за нею. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 15 січня 2014 року в с. Лимани Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області померла [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді будинку та земельної ділянки, площею 0,27 га, виділеної для його будівництва та обслуговування, розташовані в цьому ж селі по вул. Фрунзе, 140 (первісний № 138). Земельна ділянка належала їй відповідно до державного акту № 246, виданого на її ім'я 28 червня 1993 року Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. На час відкриття спадщини (час смерті) [PERSON] з нею проживав її син [PERSON], який відноситься до спадкоємців першої черги (ст. 1261 ЦК України), тобто він прийняв спадщину. В той же час за свого життя він спадщину на себе не переоформив і помер 9 березня 2016 року. Відповідно до довідки Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 11 серпня 2017 року з ним на час смерті ніхто не був зареєстрований. Тобто відповідно до зазначеним норм закону позивачка спадщину після смерті дядька не прийняла. Вона відповідно до ст. 1264 ЦК України вона відноситься до спадкоємців п'ятої черги спадкування. Однак, виходячи із медичної довідки, наданої вона пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин. В той же час, поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини не вирішить її порушеного права щодо оформлення спадщини після смерті дядька, оскільки для оформлення спадщини після його смерті відсутні належним чином оформлені оригінали правовстановлюючих документу на вказану нерухомість. Так, було зясовано, що первісний власник будинку [PERSON] не оформила та не зареєструвала будинок за свого життя належним чином в державному органі свідоцтво про право власності на будинок не було оформлено та зареєстроване. А після її смерті син [PERSON] також не перереєстрував будинок як спадщину на своє ім'я. Однак, після смерті власниці її спадкоємець також не переоформив її як спадщину на своє ім'я. За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спадкодавець [PERSON] за свого життя, побудувавши будинок, не отримала свідоцтво про право власності на нього та не зареєстрував його у відповідному державному органі. Так, відповідно до технічного паспорту, складеного комунальним підприємством Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, житловий будинок, розташований по вул. Центральна 140 (колишня вул. Фрунзе), в с. Лимани Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області, був побудований разом з господарськими та побутовими спорудами в 1965 році, крім нової вбиральні, яка була побудована в 2015 році. Згідно з даними того ж технічного паспорту, житловий будинок має житлову площу 29,7 кв.м., загальну площу 41,4 кв.м. Відповідно до записів у погосподарській книзі Галицинівської сільської ради житловий будинок по вул. Фрунзе, 140 в с. Лимани Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області існує та рахувався на праві приватної власності за [PERSON], в тому числі і на час її смерті. До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Такими чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. Також, рішенням Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 15 травня 1993 року було вирішено передати у власність [PERSON] у власність ділянку для обслуговування цього будинку, площею 0,27 га (присадибна ділянка). Крім того, рішенням цієї сільської ради № 3 від 24 червня 2005 року було вирішено визнати за [PERSON] право власності на цей житловий будинок. Однак свідоцтво про право власності на підставі такого рішення вона не встигла отримати. За такого, за наявності достовірних документів про виділення ділянки для будівництва та обслуговування будинку, записів у погосподарської книги, рішення органу місцевого самоврядування про визнання права власності на будинок, слід дійти висновку, що [PERSON] за свого життя мала всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на будинок, але цього не здійснила. Однак це не скасовує належність їй будинку, а виходячи з положень статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а також не скасовує переходу в порядку спадкування будинку до спадкоємця [PERSON] Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В позасудовому порядку вирішити це питання позивачка не взмозі через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності на нерухоме майно. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок з господарськими спорудами та земельна ділянка за життя належали [PERSON], а після її смерті перейшли в порядку спадкування до сина [PERSON] і входять до складу спадщини після його смерті, тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачці в справі як спадкоємиці п'ятої черги за законом (з врахування поважності пропуску строку для прийняття спадщини). Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved