Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

Позивачка у січні 2019 року звернулася з позовом у суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, покликаючись, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 3 серпня 2002 року і від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON] Мар»янівну, [INFO]. Однак спільне життя у них не склалось, так як між ними не було взаєморозуміння, вони виявилися людьми з різними поглядами на життя, через що виникали сварки і суперечності та що вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, чому їх сімя розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. За наведеного, просить шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не зявилися, проте подала до суду заяву, в якій просить позов задовольнити, зазначивши, що подружні відносини припинилися у січні 2014 року. Також просить розглядати справу без її участі, що суд вважає за можливе. Відповідач у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить позов задовольнити, зазначивши, що подружні відносини припинилися у січні 2014 року. Також просить розглядати справу без його участі, що суд вважає за можливе. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. У відповідності до ч. 1\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно з\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст. 109 Сімейного кодексу України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст.\~110,\~112 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути предявлений один із подружжя. Суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 3 серпня 2002 року і від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON] Мар»янівну, [INFO]. Судом беззаперечно встановлено, що між сторонами тривалий час немає взаєморозуміння, виникали сварки і суперечності, з січня 2014 року вони не підтримують подружніх відносин, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, вони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам, як позивача, так і відповідача. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Отже, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не підтримують сімейних відносин вже довгий час, втратили один до одного хороші почуття і помиритись не бажають, а тому цей шлюб слід розірвати. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження, а тому підлягають до задоволення. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягнення судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі ст.ст.12, 89, 141, 264, 265 ЦПК України,

Outcome: approved