Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач обгрунтовував позов тим, що починаючи з 1991 року працював завідуючим сільським клубом села Білозірья. З 2004 року працював директором Білозірського центру культури і дозвілля, та розпорядженням № 66 від 05 травня 2011 року був звільнений за власним бажанням. відповідно до власноручно поданої заяви. Позивач зазначає що в порушення вимог чинного законодавства України відповідач в день звільнення не видав йому належним чином оформлену трудову книжку. Також в подальшому відповідач неодноразово відмовляв у видачі позивачу трудової книжки. Неодноразові звернення щодо видачі позивачу трудової книжки, в тому числі і письмові, які були направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення залишені відповідачем без належної уваги, а трудова книжка вручена не була. Позивач вказав, що йому також було завдано моральну шкоду. Через невидачу йому трудової книжки він не може влаштуватись та продовжити роботу державного службовя, та відповідно фінансово забезпечувати родину, його фактично позбавили пра на вільний вибір проесії, в нього порушились нормальні життєві зв'язки, його родина через відсутність коштів були змушені відмовляти собі в багатьох речах повсякденного вжитку. Просив суд зобов'язати Білозірську сільську раду, Білозірський центр культури і дозвілля та сільського голову [PERSON] негайно видати йому належним чином оформлену та завірену трудову книжку, стягнути з Білозірської сільської ради та сільського голови [PERSON] на його користь середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки при звільненні до моменту винесення судового рішення та стягнути моральну шкоду, яку враховуючи її тривалість оцінив в розмірі 20000 грн. Пізніше під час розгляду справи позивач додав, що після чергового письмового звернення, яке направлено з повідомленням про вручення на адресу відповідача 06 вересня 2016 року, відповідач направив йому листа від 13 вересня 2016 року, про можливість вручення позивачу належним чином оформленої трудової книжки. Зазначений лист [PERSON] отримав значно пізніше. 20 вересня 2016 року відповідач вручив [PERSON] належним чином оформлену трудову книжку. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, та уточнивши позовні вимоги, в зв'язку з тим що на момент судового засідання позивачу було повернуто трудову книжку, просив суд стягнути з Білозірської сільської ради та сільського голови [PERSON] середній заробіток по день видачі трудової книжки - 20 вересня 2016 року, виходячи з розміру 91 грн. 60 коп. за кожен день, в загальній сумі 123751 грн. 60 коп., та моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Представник відповідача Білозірської сільської ради, [PERSON], [PERSON], зазначив що трудова книжка [PERSON] знаходиться в сейфі Білозірського центру культури і дозвілля, тому вони не мають жодного відношення до неї. Також трудову книжку [PERSON] намагалися вручити в приміщенні Білозірської сільської ради 05 травня 2011 року в присутності комісії, яка складалася з працівників сільської ради, а він безпідставно відмовився від отримання , про що було складено акт від 05 травня 2011 року, який підписаний членами комісії. Також відповідач зазначив що [PERSON] після відмови отримати трудову книжку 05 травня 2011 року жодного разу не звертався ні до Білозірської сільської ради, ні особисто до [PERSON] з вимогою видачі йому трудової книжки. Представник відповідача Білозірського центру культури і дозвілля [PERSON] пояснила, що трудова книжка громадянина [PERSON] зберігається саме у сільського голови як у роботодавця а не в Будинку культури. Особисто до Білозірського центру культури і дозвілля [PERSON] не звертався з проханням видати трудову книжку. Відповідач [PERSON] пояснив, що 05 травня 2011 року в останній робочий день [PERSON] був відсутній на робочому місці тому вручити йому трудову книжку не було можливості. На пропозицію, яка була йому озвучена по телефону, що до приходу до сільської ради та отримання трудової книжки останній відмовився. Після чого особисто [PERSON] дав вказівку [PERSON] скласти акт та підписати його разом з іншими свідками в приміщенні сільської ради. Зазначена вказівка була виконана. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку поясненням сторін, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Розпорядженням сільського голови Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 66 від 05 травня 2011 року за погодженням з відділом культури і туризму Черкаської районної державної адміністрації [PERSON] був звільнений за власним бажанням з посади директора центру культури та дозвілля. Згідно цього розпорядженн контоль за його виконанням було покладено на сільського голову. На момент звільнення відповідач провів остаточний розрахунок з [PERSON], але належним чином оформлену трудову книжку видав тільки 20 вересня 2016 року. Дані обставини визнані та не оспорювались сторонами, підтверджені наявними в справі письмовими доказами. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за час вимушеного прогулу. Аналогічна позиція відображена в п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1996 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», вимоги працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню в тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого ним органу була затримана видача трудової книжки. Пунктом 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України17 серпня 1993 року за № 110 передбачено що при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Пункт 4.2 зазначеної інструкції передбачає якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Таким чином обов'язок щодо вручення трудової книжки покладений на роботодавця, тобто в разі відмови працівника отримати трудову книжку роботодавцю необхідно вжити заходів щодо вручення її працівникові, зокрема відправити йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, в разі відмови скласти про це в його присутності, чи присутності осіб при яких відбулась така відмова відповідний акт, тощо. Будь яких доказів відправлення такого повідомлення позивачу відповідачами суду не надано, так як і не надано належним чином складеного акту щодо відмови позивача від отримання трудової книжки. В одному з останніх судових засідань по даній справі представник відповідачів [PERSON] як доказ відмови позивача від отримання трудової книжки надав акт від 5.05.2011 року, затверджений сільським головою [PERSON], та підписаний секретарем Дібровою Т.М., головним бухгалтером сільської ради [PERSON], та інспектором Висоцькою Л.Г. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила що в 2011 році працювала в Білозірській сільській раді діловодом, секретарем-друкаркою. 05 травня 2011 року за вказівкою голови сільської ради [PERSON] вона особисто на робочому комп'ютері друкувала акт від 05 травня 2011 року про відмову від підписання [PERSON] розпорядження сільського голови від 05.05.2011 року «Про звільнення з посади». Текст зазначеного акту їй дав особисто сільський голова [PERSON] Зазначений акт вона особисто підписала в приміщенні сільської ради за вказівкою сільського голови після того, як останній його прочитав. 05 травня 2011 року вона особисто [PERSON] в приміщенні сільської ради не бачила. При ній особисто [PERSON] не відмовлявся ні від отримання трудової книжки ні від ознайомлення та підписання розпорядження про звільнення. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] дала аналогічні покази та пояснила що в 2011 році працювала в Комунальному підприємстві Білозірській сільській раді на посаді бухгалтера. 05 травня 2011 року перебуваючи в приміщенні сільської ради з робочих питань вона зайшла до кабінету секретаря на другому поверсі. В приміщенні було тільки дві особи [PERSON], яка друкувала акт та [PERSON] Хтось з присутніх сказав про необхідність підписати акт від 05 травня 2011 року про відмову [PERSON] в підписанні розпорядження про звільнення та про відмову отримувати трудову книжку, вона поставила свою підпис. Особисто вона 05 травня 2011 року [PERSON] в приміщенні сільської ради не бачила. При ній особисто [PERSON] не відмовлявся ні від отримання трудової книжки ні від ознайомлення та підписання розпорядження про звільнення. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] дала аналогічні покази та пояснила що 05 травня 2011 року перебуваючи в приміщенні сільської ради в кабінеті [PERSON], в якому було тільки дві особи [PERSON], яка друкувала акт та [PERSON] Їй повідомили що сільський голова розпорядився підписати зазначений акт, тому вона як свідок підписала акт від 05 травня 2011 року про відмову [PERSON] в підписанні розпорядження про звільнення та про відмову отримувати трудову книжку. Особисто вона 05 травня 2011 року [PERSON] в приміщенні сільської ради не бачила. При ній особисто [PERSON] не відмовлявся ні від отримання трудової книжки ні від ознайомлення та підписання розпорядження про звільнення. Проаналізувавши показання свідків, пояснення сторін, суд приходить до висновку, що неможливо вважати акт від 05 травня 2011 року про відмову від підписання [PERSON] розпорядження сільського голови від 05.05.2011 року «Про звільнення з посади» належним доказом відмови позивача від отримання трудової книжки, будь яких інших доказів такої відмови сторонами не надано, а тому суд вважає, що трудова книжка не була видана позивачу саме з вини роботодавця, а тому позовна вимога щодо стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки позивачу - 20 вересня 2016 року ,підлягає до задоволення. Оскільки в спірних трудових правовідносинах роботодавцем є саме сільська рада с. Білозір'я Черкаського району то саме з неї підлягають стягненню вказані кошти. Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року № 100 з подальшими змінами середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідно до довідки про доходи під час роботи на посаді директора Білозірського центру культури та дозвілля за останні два календарні місяці (лютий, березень 2011 року), що передували звільненню останнього з роботи він отримував заробітну плату в розмірі 1923 грн. 53 коп. в місяць. Листом Мінпраці України від 25.08.2010 р. № 9111/0/14-10/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік» кількість робочих днів в лютому 2011 року становила 20 днів, а в березні 2011 року - 22 дні. Середня кількість робочих днів за два календарні місяці (лютий, березень 2011 року), що передували звільненню позивача з роботи становить (20+22)/2=21 день. Середньоденна заробітна плата за два календарні місяці (лютий, березень 2011 року), що передували звільненню позивача з роботи становила 1923 грн. 53 коп. / 21=91 грн. 60 коп. Листом Мінпраці України від 25.08.2010 р. № 9111/0/14-10/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2011 рік» кількість робочих днів в 2011 року становила в червні - 20 днів, липні - 21 дні, серпні -22 дні, вересні - 22 дні, жовтні - 21 день, листопаді - 22 дні, грудні - 22 дні. Загальна кількість днів вимушеного прогулу позивача, враховуючи 18 днів вимушеного прогулу в травні 2011 року, становить 168 дні. Листом Мінпраці України від 23.08.2011 р. № 8515/0/14-11/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2012 рік» загальна кількість робочих днів в 2012 року становить 251 день. Листом Мінпраці України від 21.08.2012 р. № 9052/0/14-12/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік» загальна кількість робочих днів в 2012 року становить 251 день. Листом Мінпраці України від 04.09.2013 р. № 9050/0/14-12/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014рік» загальна кількість робочих днів в 2014 року становить 251 день. Листом Мінпраці України від 09.09.2014 р. № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» загальна кількість робочих днів в 2015 року становить 251 день. Листом Мінпраці України від 20.07.2015 р. № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» кількість робочих днів в 2016 року становить січень - 19 днів, лютий - 21 день, березень - 22 дні, квітень - 21 день, травень - 19 днів, червень - 20 днів, липень - 21 день, серпень - 22 дні. Загальна кількість днів вимушеного прогулу позивача до моменту отримання трудової книжки в 2016 році, враховуючи 14 днів вимушеного прогулу в вересні 2016 року, становить 179 днів. Відповідно до наведеного вище загальна кількість днів вимушеного прогулу з моменту мого звільнення становить 168+251+251+251+251+179=1351 день. Загальна сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача як середній заробіток за весь час затримки видачі трудової книжки при звільненні по день видачі трудової книжки позивачу - 20 вересня 2016 року, та виходячи з фактичного розрахунку з розміру 91 грн. 60 коп. за кожен день вимушеного прогулу становить 1351 * 91 грн. 60 коп. = 123751 грн. 60 коп. Відповідно ст. 1167 ЦК України Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Дії та бездіяльність відповідача, яка полягає в несвоєчасній видачі трудової книжки [PERSON] спричинена моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях через неможливість нормального працевлаштування та продовження проходження державної служби, у позивача порушилися нормальні життєві зв'язки та стосунки, він не мав можливості працевлаштуватися, забезпечувати фінансово родину, йому потрібні були додаткові зусилля для організації свого життя. Враховуючи тривалість завдання моральної шкоди та її наслідки, виходячи з принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню та оцінює розмір моральної шкоди в сумі 6000 грн. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову , вони підлягають стягненню з відповідача - сільської ради с. Білозір'я Черкаського району на користь держави.

Outcome: partial