Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

Позивач Національний медичний університет імені О.О.Богомольця звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування вартості навчання за державні кошти, у якому просить суд стягнути з відповідача витрати на навчання у сумі 140 908 грн. 98 коп. та судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що наказом №1346/л-1 від 26.07.2008 року [PERSON] була зарахована на бюджетну форму навчання на 1 курс медико - психологічного факультету «медична психологія» Національного медичного університету імені О.О.Богомольця та 01.09.2008 року з нею було укладено угоду №080705 про підготовку та працевлаштування фахівців з вищою медичною освітою. Відповідно до умов цієї угоди відповідач зобов'язалася прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджету вартість навчання в установленому порядку. Наказом №1649/л-1 від 25.06.2014 року відповідач була відрахована у зв'язку з закінченням навчання та направлена до Сватівської обласної психіатричної лікарні Департаменту охорони здоров'я Луганської обласної державної адміністрації для проходження інтернатури та подальшої роботи за державним замовленням. Закінчивши навчання на бюджетній формі, відповідач за місцем направлення для проходження інтернатури не прибула та жодних доказів про поважність причини неприбуття не надала. Таким чином, відповідачем не було дотримано вимог нормативних документів та угоди в частині її обов'язку відпрацювати після закінчення навчання три роки в установі відповідно до направлення на роботу. Згідно розрахунку фактичних витрат на навчання, вартість навчання відповідача, включаючи виплачену стипендію, складає 140 908,98 грн. Просив суд стягнути з відповідача витрати на навчання в сумі 140 908, 98 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, надала суду письмове заперечення проти позову та просила суд розглянути справу без її участі. Третя особа - представник Міністерства охорони здоров'я до суду не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи без участі третьої особи. Дослідивши матеріали справи, надані сторонами письмові заяви та заперечення проти позову, перевіривши наведені в позові доводи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Наказом № 1346/л-1 від 26.07.2008 року [PERSON] була зарахована на бюджетну форму навчання на 1 курс медико - психологічного факультету за спеціальністю «Медична психологія» Національного медичного університету імені О.О. Богомольця (а.с.8). 01.09.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду №080705 про підготовку та працевлаштування фахівців з вищою медичною освітою, якою встановлений обов'язок відповідача після закінчення вищого навчального закладу прибути на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років (а.с.11). Наказом №1649/л-1 від 25.06.2014 року відповідач була відрахована у зв'язку з закінченням навчання та направлена до Сватівської обласної психіатричної лікарні Департаменту охорони здоров'я Луганської обласної державної адміністрації для проходження інтернатури та подальшої роботи за державним замовленням (а.с.9). Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я №367 від 25.12.1997 року «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» складовою частиною направлення на роботу є повідомлення до направлення на роботу, яке в п'ятиденний строк з дня укладення випускником трудового договору підлягає поверненню до закладу освіти, проте вказане повідомлення позивачу не надходило. Таким чином відповідач, закінчивши навчання на бюджетній формі у Національному медичному університеті імені О.О.Богомольця, за місцем направлення в Сватівську обласну психіатричну лікарню для проходження інтернатури та подальшої роботи не прибула та жодних доказів про поважність причин неприбуття не надала. Згідно з ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядком працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року №992, в редакції, чинній на момент спірних правовідносин, визначено, що випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року №77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Згідно Наказів №436/к та №451/к Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м.Києві [PERSON] з 01.08.2014 року було зараховано на посаду лікаря - інтерна за спеціальністю «Медична психологія», а 31.07.2015 р. звільнено за ст.38 КЗпП за власним бажанням. Тобто з наведеного, суд робить висновок про те, що після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації [PERSON], яка навчалась за рахунок державних коштів, не відпрацювала в державному секторі народного господарства три роки. Згідно розрахунку, вартість навчання студентки [PERSON] у період з 01.09.2008 по 30.06.2014 складає 140 908,98 грн. Посилання відповідача на те, що до вказаної суми зараховано і кошти витрачені нею особисто, як плата за гуртожиток, суд до уваги не приймає, оскільки згідно письмових пояснень позивача, наданих на адресу суду, оплата за гуртожиток в період навчання не є предметом спору і в суму про відшкодування вартості навчання за державні кошти не включено оплату за проживання у гуртожитку. Приймаючи до уваги наведене, суд вважає позов законним, обґрунтованим, а тому задовольняє його. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого при подачі позову, у розмірі 2 113 грн. 63 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved