Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство «Ритуал» Енергодарської міської ради Запорізької області (далі КП «РИТУАЛ») звернулися до суду з позовом, в якому просили суд стягнути з [PERSON] в порядку регресу на користь КП «РИТУАЛ», матеріальну шкоду в розмірі 101504 грн. 03 коп.; стягнути з [PERSON] в порядку регресу на користь КП «РИТУАЛ» понесені витрати на сплату судового збору у сумі 1522 грн. 56 коп. Свої вимоги обґрунтували тим, що неправомірними діями виконуючого повноваження Енергодарського міського голови секретарем Енергодарської міської ради [PERSON], а саме: незаконним звільненням з роботи директора комунального підприємства [PERSON], комунальному підприємству «Ритуал» нанесено матеріальні збитки у розмірі 101504.03 грн. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав у ньому зазначених. У судове засідання відповідач не з`явився повторно, заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надав, про причину неявки суд не повідомив, відповідач зареєстрований за адресою вказаною позивачем у позовній заяві, однак до суду повернулися конверти на імя відповідача з відміткою пошти. Відповідно до ч.1ст.77 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місця знаходження, повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає і не знаходиться. Відповідно до ст.ст.74-75 ЦПК України, відповідач повідомлений\~ про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Враховуючи, що відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв або клопотань про перенесення розгляду справи до суду від відповідача не надійшло, позивач просить суд розглянути справу за останнім відомим місцем проживання відповідача, відповідно до вимог ст.ст.169, 224\~ЦПК України, суд ухвалив: розглянути справу в заочному провадженні у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів за останнім відомим місцем проживання відповідача зареєстрованим у встановленому законом порядку, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення. Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з'ясувавши всі обставини справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Встановлено, що розпорядженням виконуючого повноваження Енергодарського міського голови секретаря ради [PERSON] від 02.02.2015 р. № 3-кп «Про звільнення [PERSON]І.» останнього було звільнено з посади директора комунального підприємства «Ритуал». Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 17.08.2015 р., яке частково залишено в силі постановою Апеляційного суду Запорізької області від 02.12.2015 р. [PERSON] поновлено на роботі. Цим же рішенням суду, з комунального підприємства «Ритуал» стягнуто на користь [PERSON] його середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 83117.76 грн. Рішення мотивовані тим, що розпорядження [PERSON] № 3-кп від 02.02.2015 року не може бути визнане законним, тому суд першої інстанції, при ухваленні рішення правильно виходив із того, що звільнення [PERSON] проведено з порушенням вимог трудового законодавства і наявні підстави для поновлення його на роботі. Позивачем КП «РИТУАЛ» виконано рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 17.08.2015 р., яке частково залишено в силі постановою Апеляційного суду Запорізької області від 02.12.2015 р., що підтверджується платіжними відомостями № 30 від 29.06.2016 року за підписом головного бухгалтера [PERSON] про нарахування заробітної плати [PERSON] за час вимушеного прогулу відповідно до рішення суду 17.08.2015 року Справа № 316/282/15-ц з 03.02.15р. по 17.08.15р. в сумі 101504,03 грн. (а.с.44-45) Згідно ст. 252-5 КЗпП України відшкодування підприємством збитків, заподіяних іншим організаціям і державі, сплата штрафів, неустойок та інших санкцій, встановлених законодавством, провадиться за рахунок госпрозрахункового доходу колективу. Власник або уповноважений ним орган визначає конкретні підрозділи і працівників, винних у заподіянні збитків, що їх зазнало підприємство, доводить про це до відома трудового колективу і покладає на конкретні підрозділи і працівників майнову (матеріальну) відповідальність відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Статтею 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Згідно п. 2 ст. 133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть, зокрема керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям. Відповідно до ч. 5 ст. 135-3 КЗпП України розмір підлягаючої покриттю шкоди, заподіяної з вини кількох працівників, визначається для кожного з них з урахуванням ступеня вини, виду і межі матеріальної відповідальності. Згідно ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Пленум Верховного Суду України у Постанові від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначає, що за правилами ст.132 КЗпП шкоду, заподіяну підприємству, установі організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації) (п.4). Також в п. 6 даної Постанови зазначено, що на підставі п.2 ст.133 КЗпП за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних чи грошових цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних чи грошових цінностей, матеріальну відповідальність в межах прямої дійсної шкоди, але не більше середнього місячного заробітку, несуть винні в цьому директори, начальники і інші керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники; керівники та їх заступники будь-яких структурних підрозділів, передбачених статутом підприємства, установи, організації чи іншим відповідним положенням. До зайвих грошових виплат відносяться, зокрема, суми стягнення штрафів, заробітної плати, виплачені звільненому працівникові у зв'язку з затримкою з вини службової особи видачі трудової книжки, розрахунку, неправильним формулюванням причин звільнення, тощо. При виявленні безпосередніх заподіювачів шкоди, викликаної виплатою зайвих сум, знищенням чи зіпсуттям матеріальних цінностей, вони зобов'язані відшкодувати шкоду в межах, встановлених законодавством. Зазначені вище службові особи в цих випадках несуть матеріальну відповідальність в межах свого середньомісячного заробітку за ту частину шкоди, що не відшкодована безпосередніми заподіювачами її. При цьому загальна сума, що підлягає стягненню, не повинна перевищувати заподіяну шкоду. На них самих покладається матеріальна відповідальність у зазначених межах, якщо з їх вини не було своєчасно вжито заходів до стягнення шкоди з безпосередніх заподіювачів її й таку можливість підприємство втратило. Враховуючи зазначені вище норми, розмір матеріальної відповідальності виконуючого повноваження Енергодарського міського голови секретаря ради [PERSON] (з огляду на час виникнення правовідносин, уповноважена особа (а.с.46-48) перед КП «РИТУАЛ» становить 101504 грн. 03 коп. Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження своєї позиції, оцінивши їх належність, допустимість і достовірність, суд дійшов висновку про те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судових рішеннях (а.с.49-52) та безпосередньо у судовому засіданні й доводять наявність вини відповідача, в звязку з чим позов Комунального підприємства «Ритуал» в порядку регресу до [PERSON] про відшкодування завданих збитків заподіяних підприємству протиправними діями підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому враховуючи те, що позов підлягає задоволенню з відповідача на користь КП «РИТУАЛ» необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1522 грн. 56 коп.

Outcome: approved