Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивачка у липні 2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Товарна біржа «Регіональна біржа нерухомості», про визнання права власності, в якому просить суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 39,1 кв.м., житловою площею 19,1 кв.м. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 грудня 1997 року між сторонами був укладений Договір купівлі-продажу квартири, згідно умов якого [PERSON] передав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , загальною площею 39,1 кв.м., житловою площею 19,1 кв.м. Зазначений договір зареєстрований на Товарній біржі «Регіональна біржа нерухомості» за реєстровим № 1-76. В подальшому право власності на спірну квартиру було зареєстровано за позивачкою в Комунальному підприємстві «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської обласної ради 16 лютого 1998 року, реєстровий книзі № 317п за реєстровим № 46. Вказує, що відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивач виявила бажання внести інформацію про її право власності на квартиру [ADDRESS] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, але через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру здійснити це виявилося неможливим. З урахуванням викладеного, у [PERSON] виникла необхідність звернутися до суду з вказаним позовом для підтвердження свого права власності на квартиру, яке було набуте раніше на законних підставах. Ухвалою судді від 28 серпня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі. Ухвалою суду від 09 січня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті в порядку загального позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася. Подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила задовольнити та розглядати справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився. Подав заяву, згідно якої позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував та просив розглядати справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що 30 грудня 1997 року між сторонами був укладений Договір купівлі-продажу квартири, згідно умов якого [PERSON] передав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , загальною площею 39,1 кв.м., житловою площею 19,1 кв.м. Зазначений договір зареєстрований на Товарній біржі «Регіональна біржа нерухомості» за реєстровим № 1-76 /а.с. 14/. Згідно листа КП «Дніпровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської обласної ради від 11.07.2014 року Вих. № 7586 право власності за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 30.12.1997 року, зареєстрованого на Товарній біржі «Регіональна біржа нерухомості», за реєстровим № 1-76 та зареєстровано в КП ДМБТІ ДОР 16.02.1998 року реєстровій книзі № 317п за реєстровим № 46 /а.с. 11/. Згідно Довідки № 4796 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 26 квітня 2019 року у спірній квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] /а.с. 15/. Як посилається позивачка у позові та підтверджується матеріалами справи, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру [PERSON] не має можливості внести інформацію про її право власності на квартиру [ADDRESS] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 1 частини 2, частиною 6 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно із ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.382, ст. 392 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою,а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року N 15-рп/2004у справі N 1-33/2004. Згідно положень ст. 12, 13 ЦПК України, учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.

Outcome: approved