Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новодонецької селищної ради, що діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що батьками малолітнього [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Мати дитини, [PERSON] , померла [INFO] . Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03.12.2019 року малолітнього [PERSON] було відібрано у батька [PERSON] , без позбавлення батьківських прав та передано під опіку Органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради. 10.06.2020 року рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради №255 від 10.06.2020 року дитині [PERSON] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. 09.09.2020 року над малолітнім [PERSON] було призначено опікуна, його бабусю - [PERSON] . Батько дитини зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає, житло перетворив на смітник, в квартирі брудно та присутній неприємний запах. Сусіди постійно скаржились на поведінку [PERSON] та його спосіб життя. Вихованням дитини займається бабуся, [PERSON] батьківські збори не відвідує, на телефонні дзвінки не відповідає. Відповідач з дитиною не бачиться, не дбає про його здоров`я та про фізичний, духовний і моральний розвиток. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новодонецької селищної ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] . У зв`язку з чим, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] та стягнути на користь опікуна дитини - [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. Представник позивача через канцелярію суду надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак доказів поважності своєї неявки, відзиву на позовну заяву або заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02.06.2020 року Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис №4 (а.с.6). Як вбачається з матеріалів цивільної справи, матір [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Заочним рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03.12.2019 року, малолітнього [PERSON] було відібрано у батька [PERSON] , без позбавлення батьківських прав та передано під опіку Органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради (а.с.8-10). Рішення набрало законної сили 03.01.2020 року. Відповідно до рішення виконавчого комітету Добропільської міської ради №255 від 10.06.2020 року, малолітньому [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, з наданням всіх пільг, передбачених законодавством (а.с.11). Рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради №442 від 09.09.2020 року, [PERSON] , [INFO] , було призначено опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] . Дозволено [PERSON] отримувати державну допомогу, аліменти та пенсію на малолітнього [PERSON] (а.с.12). Відповідно до довідки директора ПП «ГРОМБУД» [PERSON] встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрований відповідач, станом на 21.04.2021 року заборгованість з утримання будинків і прибудинкової території становить 10595,47 грн., та з вивезення твердих побутових відходів 2864,42 грн., особовий рахунок № [NUMBER] , квартиронаймач [PERSON] (а.с.19). З педагогічної характеристики вбачається, що [PERSON] , [INFO] , відвідує ЗДО №31 «Малятко» з 01.12.2020 року. Дитина виховується у неповній сім`ї. Вихованням та утриманням дитини займається бабуся. Батько на телефонні дзвінки не відповідає, батьківські збори не відвідує. Дитина на заняттях часто неуважна, непосидюча. Полюбляє привертати на себе увагу дорослих та дітей, чим заважає іншим дітям займатися. На зауваження дорослих не реагує. Дитина має гарну пам`ять, але учбовий матеріал не старається запам`ятовувати. Співвідносити, класифікувати, узагальнювати предмети самостійно не може, тільки за допомогою дорослого. В сюжетно-рольові ігри не грає. Полюбляє рухливі ігри, конструювати, розглядати ілюстрації в дитячих книжках, проявляє зацікавленість на заняттях по аплікації. Малювати не вміє. В самостійних іграх здебільшого грає сам. Навички самообслуговування розвинені достатньо. [PERSON] добрий, завжди усміхнений. Інколи виникають зауваження до бабусі з приводу зовнішнього вигляду дитини, але остання відразу реагує і виправляє помилки (а.с.16). Згідно копії висновку виконкому Новодонецької селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] №77 від 19.05.2021 року, батько з дитиною не бачиться, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає, житло перетворив на смітник, в квартирі брудно та присутній неприємний запах. [PERSON] схильний до пияцтва та паразитичного образу життя, вихованням та життям дитини не займається, не дбає про його здоров`я, фізичний та духовний розвиток (а.с.14, 15). Вказані обставини підтверджуються побутовою характеристикою на [PERSON] , яка видана депутатом Новодонецької селищної ради Бобрун С.В. (а.с.17). Шостим Принципом Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року закріплено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на викладене, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У відповідності до ч.1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішеннях від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» та від 01.07.2017 року у справі «М.С. проти України», при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до вимог статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 164 Сімейного кодексу України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, а саме: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2,4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до п. 16 постанови пленуму Верховного Суд України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Проаналізувавши викладені обставини, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не виявляє до свого сина батьківського піклування, оскільки не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання дитиною освіти. Враховуючі викладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі статтею 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У силу положень ст. 183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Відповідно до положень ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Таким чином, зважаючи, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо достатності заробітку відповідача для виплати аліментів в мінімальному рекомендованому розмірі, суд, враховуючи норму ст.182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь опікуна дитини [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.05.2021 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, в тому числі, щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги Органу опіки та піклування виконавчого комітету Новодонецької селищної ради підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому суд дійшов висновку, що судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави (у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до абз.2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Оскільки в позовній заяві заявлено дві позовні вимоги: про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, то з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір за кожну заявлену вимогу в розмірі 908 грн., що разом становить 1816 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved