Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час, в обґрунтування якого вказує на те, що з вересня 2012 року по вересень 2013 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . У цей період часу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , але спільно вони не мешкали, в утриманні та вихованні дитини [PERSON] не приймав участі з народження дитини та не приймає і зараз. Судовим наказом з [PERSON] на її користь були стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 20.04.2018 року і до досягнення повноліття дитини. Але за період часу з вересня 2013 року і до часу стягнення аліментів за судовим наказом, тобто до 2018 року, відповідач аліменти не сплачував, утримання дитини не здійснював. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням сплачувати аліменти та здійснювати утримання доньки, але [PERSON] ухилявся від їх сплати. Посилаючись на ч.2 ст.191 СК України, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, за минулий час, за період з 01.09.2013 року і до 20.04.2018 року. Ухвалою суду від 17.03.2020 року за цим позовом було відкрито провадження і призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження на 16.04.2020р. Позивач у судове засідання не з`явилася. 15.04.2020 року подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судова повістка повернулася з відміткою « адресат відсутній». Відповідно до приписів п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку, є днем вручення судової повістки цій особі. Суд, відповідно до ст.ст. 223, 247 ЦПК України, ухвалив розглянути справу за відсутності позивача і відповідача, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач і відповідач є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини ( а.с.4). У позовній заяві позивач вказує на те, що вона проживала спільно з відповідачем до вересня 2013 року. У 2018 році судом був виданий судовий наказ про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 20.04.2018 року і до досягнення повноліття дитини. Проте копії судового наказу позивачем суду не надано. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час, а саме з 01.09.2013 року до 20.04.2018 року, посилаючись на те, що відповідач у цей час не надавав їй матеріальної допомоги на утримання доньки, хоча вона неодноразово зверталася до нього з проханням сплачувати їй аліменти. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. У даному випадку, ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч.2 ст.191 СК України. За таких підстав у задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed