Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

Позивачка, яка діє як законний представник неповнолітньої доньки, звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 2075 грн. 57 коп., моральну шкоду в розмірі 30000 грн., витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 10000 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 29.07.2019р. неповнолітній [PERSON] залякуючи її неповнолітню дочку [PERSON] , наніс останній удари в область обличчя, що було зафіксовано іншими учасниками події на смартфон та, в подальшому, відеозапис був викладений в мережу «Інтернет». Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2019 року у справі №572/2499/19 на мати неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] накладено адміністративне стягнення у виді попередження за ч.1 ст.. 184 КУпАП. Внаслідок залякування, завданих ударів, публікації відеозапису в мережі «Інтернет» у дочки позивача почався розлад адаптації, неврологічний розлад, неврозоподібний енурез, на підтвердження чого надано медичну документацію. Також, позивач зазначила, що у зв`язку з подією дочці завдано і моральну шкоду, оскільки її дочка зазнала приниження, фізичного болю та душевних страждань , відбулися негативні зміни у її житті, пов`язанні з необхідністю проходити медичні обстеження та подальше довготривале лікування. Неправомірна поведінка та приниження у присутності інших дітей з боку [PERSON] спричинили її дочці глибокі душевні переживання. Просить стягнути матеріальну і моральну шкоду в розмірі 30000 грн. та, оскільки була вимушена звертатись до адвоката, витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 10000 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягала, позовну заяву підтримала в повному обсязі, зауважила, що, за медичними рекомендаціями, дочка потребує тривалого лікування, курсу лікування у санаторії, позивачка виховує трьох дітей, чоловік залишив сім`ю, допомоги не надає. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позов не визнали повністю, просили відмовити з огляду на необґрунтованість та відсутністю підтверджень заявлених вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Конституція України визначає життя і здоров`я людини найвищою соціальною цінністю (ст. 3). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ст.ст. 16, 1168 ЦК України). Будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст. 21 Конституції України). Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Із змісту статті 1166 ЦК України вбачається, що шкода завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків. Згідно роз`яснень, викладених в п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до частини 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ч.1 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Також, згідно з частинами 1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У п. 3 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно п. 5 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, тому суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Згідно п. 9 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того, з огляду на положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 - 1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Таке виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Але також, суд враховує і те, що відшкодування моральної шкоди не повинно бути засобом збагачення, а має ґрунтуватися на принципах розумності, справедливості та з врахуванням реальної можливості її відшкодування особою, яка її завдала. (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року). Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Виходячи з наведеного, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] [INFO] .. Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 14 серпня 2019 року у справі №572/2499/19 на [PERSON] , мати неповнолітнього [PERSON] , накладено адміністративне стягнення у виді попередження за ч.1 ст.. 184 КУпАП. Згідно постанови, 29.07.2019р. неповнолітній [PERSON] перебуваючи поблизу будівництва по вул..Б.Хмельницького в смт.Степань наніс два удари в область обличчя неповнолітній [PERSON] Згідно медичної карти дитини [PERSON] , [INFO] , остання була направлена 01.08.2019р. лікуючим лікарем на обстеження та лікування до Сарненської ЦРЛ з попереднім діагнозом «Струс головного мозку», «Психологічна травма». За результатами комплексного обстеження лікарями хірургом, окулістом, психіатром, невропатологом, неврологом неповнолітній [PERSON] встановлено діагноз «нічні психомоторні параксизми, неврозоподібний енурез» та останню направлено до Рівненського обласного Центру психічного здоров`я, в якому консультаційним висновком №145 від 07.08.2019р. встановлено остаточний діагноз «Розлад адаптації, невропатичний розлад сну, невропатичний нічний енурез». Відповідно до копій квитанцій від 02.08.2019р., 08.08.2019р,, 14.08.2019р., 08.08.2019р. [PERSON] придбала ліки згідно рекомендацій лікарів на загальну суму 749 грн. 34 коп. Також до матеріалів справи було долучено квитанції від 01.08.2019р., 12.08.2019р., 08.08.2019р., 15.08.2019р., 14.08.2019р. виданих за придбання ПММ на АЗС, які пов`язує з витратами на пальне для поїздки до медичних закладів, а також чотири копії квитків для разового проїзду в міському тролейбусі в м.Рівне та чотири корінці квитків від 07.08.2019р на автобус маршрутом « Степань-Рівне» та «Рівне-Степань». Таким чином, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди документально підтверджені частково та підлягають задоволенню у розмірі 1113 грн.. 71 коп., оскільки з копій квитанції на придбання ПММ та наданими записами медичної карти суд не вбачає належність до витрат на поїздки до медичних закладів 08.08.2019р., 12.08.2019р., 14.08.2019р., 15.08.2019р., З дослідженого у судовому засіданні відеозапису події вбачається, що останній не містить хронологічної фіксації повного перебігу подій, а є лише коротким частковим записом фрагменту даної події,а саме в якому неповнолітній [PERSON] завдає удари неповнолітній [PERSON] . З показань позивача та відповідача вбачається, що інші частини відеозапису були видалені , а саме дана частина відеозапису і була розміщена в мережі «Інтернет» та в подальшому також була видалена з мережі. З урахуванням викладеного суд приходить до переконання, що неповнолітня [PERSON] в результаті протиправної поведінки [PERSON] дійсно зазнала втрат немайнового характеру у вигляді фізичних та душевних страждань. Розлад здоров`я, який призвів до вимушених змін у житті [PERSON] можливість повного відновлення здоров`я, тривалий час та значні зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, тимчасова відірваність від активного соціального життя дають суду підстави зробити висновок про глибину та обсяг фізичних і душевних страждань неповнолітньої [PERSON] ,, які вона зазнала внаслідок події та протиправної поведінки [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що діями неповнолітнього [PERSON] завдано моральну шкоду неповнолітній [PERSON] , яка перенесла душевні та фізичні страждання з приводу стану здоров`я, були порушені звичайні життєві зв`язки. Але, суд вважає, що сума моральної шкоди позивачем незначним чином завищена та в повній мірі не відповідає обставинам справи та характеру протиправного діяння. Тому, з відповідача слід стягнути моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Суд встановив, що [PERSON] є неповнолітнім, самостійних доходів та власного майна у них немає, а тому, відповідальність за завдану ним шкоду повинні нести його батьки, а саме відповідач [PERSON] . Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд зважає на наступне. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів цивільної справи вбачається, що 08.10.2019р між [PERSON] та адвокатом Дрожжин М.В. укладено договір про надання правничої допомоги б/н з додатками. З акту виконаних робіт до вказаного договору вбачається, що адвокатом Дрожжин М.В., яка надавала правничу допомогу позивачу [PERSON] було виконано наступні послуги: проведення усної консультації, дослідження законодавства, наданих документів, підготовка позовної заяви, підготовка документів для подання до суду, всього вартість послуг становить 6000 грн., що підтверджується квитанцією до даного договору. З додатку №1 до даного договору вбачається, що розмір гонорару адвоката Дрожжин М .В . становить 10000 грн., що відповідає попередньому (орієнтовному розрахунку судових витрат від 16 жовтня 2019р.. Суд встановлює, що дані витрати є обґрунтовані за розміром, відповідають вимогам, встановленим ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та вимогам ст.ст.29,30 Правил адвокатської етики, затверджених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 17.11.2012, а, також, ст. 627, 632, 901, 903 ЦК України. Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази та застосовуючи положення п.2 ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи співмірність витрат, суд вважає, що з позивача підлягає стягненню на користь відповідачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., що підтверджено документально.

Outcome: partial