Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивачка просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,0129 га, кадастровий номер 1822086800:02:001:0884, та земельну ділянку, площею 0,0428 га, кадастровий номер 1822086800:02:001:0885, які призначені для ведення особистого селянського господарства, та розташовані в с. Станишівка, Житомирського району, як за спадкоємицею після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті чоловіка залишилась спадщина у вигляді вказаних земельних ділянок, однак так як в державному акті на право власності на дані земельні ділянки та у витягах з Державного земельного кадастру не співпадають цільове призначення цих земельних ділянок, позивачці, як спадкоємиці за заповітом, нотаріус Третьої Житомирської державної нотаріальної контори відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. В судове засідання учасники судового процесу не з'явились, представники позивачки, відповідача та управління Держземагенства звернулися до суду з заявами, в яких просять справу розглянути без їх участі, представник позивача та вказаної третьої особи позов підтримують, а представник відповідача позов визнає. Представник Третьої Житомирської державної нотаріальної контори в судове засідання також не з'явився, однак будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомив, тому суд розглянув справу без його участі, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що у відповідності державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЖТ №015399, виданого 02.03.1999 року на ім'я [PERSON], останньому належали земельні ділянки, площею 0,0129 га, кадастровий номер 1822086800:02:001:0884, та земельну ділянку, площею 0,0428 га, кадастровий номер 1822086800:02:001:0885, які призначені для ведення особистого селянського господарства. Однак, в даному акті та у витягах з Державного земельного кадастру не збігається цільове призначення спірних земельних ділянок, що є перешкодою для прийняття позивачкою спадщини у вигляді цих земельних ділянок. Викладені факти підтверджуються наданими позивачкою доказами, зокрема, свідоцтвом про смерть [PERSON]; згаданим державним актом на право власності на землю серії ІІ-ЖТ №015399, виданого 02.03.1999 року; витягами з Державного земельного кадастру про земельні ділянки №НВ-1800652342013 та №НВ-1800652272013 від 31.10.2013 року, у відповідності до яких спірні земельні ділянки, площею 0,0129 га та 0,0428 га, призначені для ведення особистого селянського господарства, листом державного нотаріуса №882/01-16 від 04.06.2014 року, відповідно до якого позивачка є спадкоємицею померлого [PERSON], а також постановою нотаріуса №881/02-31 від 04.06.2014 року про відмову позивачці у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірні земельні ділянки, у зв'язку із тим, що у вищевказаних державному акті на землю та витягах з Державного земельного кадастру не збігаються цільове призначення спірних земельних ділянок. Отже, судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини. Таким чином, наявність того факту, що позивачка, як спадкоємиця за заповітом після смерті [PERSON], не може через нотаріальні органи здійснити своє спадкове право на спірні земельні ділянки, які за життя належали померлому, є підставою для повного задоволення позову.

Outcome: approved