Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про визнання права власності на житловий будинок, розташований у [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , який проживав до дня смерті у вказаному вище житловому будинку. Позивачка будучи спадкоємцем за законом спадщину прийняла, однак нотаріус через відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на житловий будинок, відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач Новоушицька селищна рада подала до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позов визнала. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідити та оцінивши докази у справі, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 листопада 2014 року (а.с.6). Позивач є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 10 квітня 1965 року (а.с.7). Відповідно до довідок Новоушицької селищної ради за № 697, 698 від 12 листопада 2018 року [PERSON] до дня смерті [INFO] був зареєстрований та проживав в належному йому будинку в [ADDRESS] . Разом із [PERSON] проживала та була зареєстрована позивач (а.с.8,9). Загальна вартість нерухомого майна в [ADDRESS] , що належало [PERSON] становить 354496,00 гривень. Реєстрація права власності на нерухомі об`єкти за вказаною адресою на ім`я [PERSON] не проводилась, свідоцтво про право власності не видавалось (а.с.10,20). Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на майно [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, що підтверджується повідомленням нотаріуса від 11 вересня 2018 року. Вказана відмова нотаріуса стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Із матеріалів спадкової справи №172-2015 вбачається, що вона заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , за заявою позивача про прийняття спадщини. Нормами статей 1217, 1218, 1223, 1261, 1268, 1269 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Зібрані по справі докази вказують, що позивачка [PERSON] , як дружина, є спадкоємцем за законом першої черги майна [PERSON] , яка відповідно до вимог статті 1268 ЦК України, прийняла спадщину, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживала із спадкодавцем. До складу спадщини після смерті [PERSON] входить житловий будинок та господарські будівлі в [ADDRESS] . Відсутність у спадкодавця свідоцтва про право власності на майно не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно зі ст.16 ЦК України способом захисту свого права є, зокрема, визнання права. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. У позовній заяві [PERSON] просила стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із витрат на професійну правову допомогу у розмірі 1500,00 грн та судового збору у розмірі 3544 грн 96 коп. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідач клопотання про зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із їх неспівмірністю, не заявив. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачка подала суду: ордер про надання правової допомоги серії ХМ №017439; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] ; копію договору про надання правової допомоги від 14 листопада 2018 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Солов`єм О.В., відповідно до якого за правову допомогу замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі 1500 гривень; розрахунок наданих послуг адвокатом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; квитанцію про оплату гонорару від 14 листопада 2018 року у сумі 1500 гривень; копію акту приймання-передачі виконаної роботи до договору №168 від 14 листопада 2018 року (а. с. 21-27). Відповідно до даних акту приймання-передачі виконаної роботи (а.с.24), адвокатом виконані наступні послуги: вивчено матеріали справи та надано консультацію 350 грн; підготовлено позовну заяву 700 гривень; підготовлено клопотання про витребування доказів 350 грн; представництво у судових засіданнях 700 грн. Однак адвокат не брав участі у судових засіданнях, оскільки подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно позивачкою доведено понесення нею витрат за надання правничої допомоги у розмірі 1400 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] . Розподіляючи судові\~витрати у\~виді судового\~збору,\~суд керується\~ частиною\~першої статті\~141\~ЦПК України, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір». Позивачка 26 листопада 2018 року подала позов майнового характеру, що ґрунтується на визнанні за нею права власності на домоволодіння, вартістю 354496,00 грн., що становить ціну позову. Судовий збір, який підлягав сплаті за подання до суду даного позову та був сплачений позивачем становить 3544 грн 96 коп. ( 1 % від ціни позову). Отже, враховуючи задоволення позову, витрати позивача зі сплати судового збору у сумі 3544 грн 96 коп., підлягають компенсуванню відповідачем.

Outcome: approved