Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Позивач, ПАТ «ВТБ банк», звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 457072,49 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 6991,20 грн., заборгованості за простроченим кредитом - 71681,67 грн., заборгованості за відсотками 1193,73 грн., заборгованості за простроченими відсотками 56869,12 грн., штрафних санкцій (0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочки), нарахованих за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитом відповідно до п. 7.1 кредитного договору 276726,99 грн., 3 % річних на прострочені платежі з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом на суму 4547,71 грн., інфляційних нарахувань на прострочені платежі з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом у розмірі 39062,06 грн., а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 6856,08 грн. Позов обґрунтований тим, що між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем 25.04.2012 р. був укладений кредитний договір № R53700244252В, за умовами якого відповідач отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 99000 грн. Позивач зазначає, що ним зобовязання за договором виконані у повному обсязі, в той час як відповідач свої зобовязання не виконує, в звязку з чим утворилась заборгованість, яка складає 457072,49 грн. Враховуючи, що відповідач добровільно не погашає заборгованість, на вимогу банку про повернення заборгованості відповідач не реагує, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судове засідання не зявилась, подала до суду клопотання, в якому просила розглядати справу за її відсутності та в разі неявки відповідача постановити заочне рішення. Відповідач та його представник в судове засідання не зявились, подали до суду заперечення на позовну заяву, в яких зазначили, що з позовними вимогами погоджуються частково та просили в частині стягнення заборгованості 3 % річних на прострочені платежі з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом в розмірі 4547,71 грн. відмовити в повному обсязі, в частині стягнення інфляційних нарахувань на прострочені платежі з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом в розмірі 39062,06 грн. відмовити в повному обсязі, а в частині стягнення штрафних санкцій просили суд зменшити її розмір відповідно до ст. 551 ЦК України. Також в запереченнях представник відповідача зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності стосовно вимоги про стягнення пені, який встановлений в один рік. Крім того, відповідач та його представник подали заявипро розгляд справи без їхньої участі. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. 25 квітня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір (далі по тексту - Договір), згідно якого відповідач отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 99000 грн. на строк до 25.04.2015 р. із процентною ставкою за користування грошовими коштами у розмірі 31 % річних. Надання відповідачу кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером № 34414 від 25.04.2012 р. на суму 99000 грн. (а.с. 9). Відповідно до п. 5.3.1Договору позичальник зобовязаний сплатити комісійну винагороду, повернути Банку отриманий кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом у повному обсязі. Виконувати інші зобовязання в порядку та в строки, встановлені цим Договором. Згідно з п. 3.4 Договору повернення процентів та кредиту здійснюється щомісячно згідно з графіком повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг. Позивач вказує, що за кредитним договором відповідач має станом на день звернення позивача до суду заборгованість у розмірі 457072,49грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом 6991,20 грн., - заборгованості за простроченим кредитом 71681,67 грн., - заборгованості за відсотками 1193,73 грн., - заборгованості за простроченими відсотками 56869,12 грн., - пені 276726,99 грн., - 3 % річних на прострочені платежі з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом 4547,71 грн., - інфляційних нарахувань за прострочені платежі з погашення кредиту та відсотків за користування кредитом 39062,06 грн. Позивач звертався до відповідача з листом-вимогою № 2791/400-2 від 08.10.2013 р. щодо наявності заборгованості та щодо негайного виконання порушеного зобовязання та сплати заборгованості (а.с. 10). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, а саме кредитним договором № R53700244252В від 25.04.2012 р., графіком повернення кредиту, процентів та розрахунку вартості сукупних послуг, розрахунком суми заборгованості, розрахунком боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, заявою відповідача. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. Висновок суду ґрунтується на правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у Постанові від 01.10.2014р. по справі № 6-113цс14, який, згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України є обовязковим для застосування. Водночас, враховуючи, що договором встановлений обовязок позичальника сплатити кредиторові проценти за користування кредитом, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України в частині стягнення 3% річних не підлягають задоволенню, оскільки така міра відповідальності може мати місце тільки у разі, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 7.1 Договору у разі прострочення позичальником зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобовязань за кожен день порушення виконання зобовязань, включаючи день погашення. Разом з тим, частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Водночас, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що через невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором позивач зазнав збитків, в звязку з чим, суд вважає за необхідне зменшити розмір пенідо 10000 грн., що, на думку суду відповідає принципам цивільного судочинства як розумність, добросовісність та справедливість (ст. 3 ЦК України). Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені, оскільки згідно п. 9.6 Кредитного договору даний строк встановлено тривалістю три роки, що відповідає вимогам ст. 259 Цивільного кодексу України. Виходячи з викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial