Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач - Одеський національний медичний університет (надалі за текстом - ОНМедУ) - звернувся до суду з позовом до [PERSON], у якому просить стягнути з відповідача суму відшкодування вартості за навчання у розмірі 16 778,30 гривень та судові витрати у розмірі 168,0 гривень. В обґрунтування своїх вимог представник позивача вказував на те, що « 06» липня 2001 року між позивачем і відповідачем укладено угоду № 110, згідно умов якої ОНМедУ прийняв на себе зобов'язання підготувати відповідача за спеціальністю «Лікувальна справа» у відповідності з чинними навчальними планами та загальними вимогами за кошти, надану позивачу з державного бюджету. Відповідно до п. 2.2.3. зазначеної угоди, відповідач повинен був прибути після закінчення навчального закладу на місце працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров'я України й відпрацювати не менше трьох років після закінчення інтернатури. В разі відмови прибути на місце працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров'я України або відмови відпрацювати не менше трьох років - повинен був відшкодувати до Державного бюджету витрачену на нього вартість навчання. Позивачем умови угоди № 110 виконані у повному обсязі: відповідач отримав відповідну кваліфікацію та спеціальність за кошти Державного бюджету; у свою чергу, відповідач умови договору не виконав: з часу закінчення навчального закладу, інтернатури до місця обов'язкового працевлаштування не прибув. Таким чином, порушивши умови договору, за наполяганням позивача, відповідач повинен відшкодувати позивачу кошти, витрачені на його навчання у розмірі 16 778,30 гривень. Відповідач у судові засідання з'являвся, проти задоволення позову - заперечував, заявив про застосування строків позовної давності, вважаючи, що позивач пропустив встановлений законом строк позовної давності, оскільки закінчив навчання в Університеті в 2007 році, позивачу повинно було бути відомо про те, що після завершення навчання він не прибув на місце працевлаштування за направленням. У подальшому відповідач у судове засідання не з'являвся неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представив. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача, який не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Представник позивача в останньому судовому засіданні надала до суду заяву, якою просила розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд вислухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи, за наслідками чого вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Судом встановлено, що 06 липня 2001 року між позивачем й відповідачем укладено угоду № 110, згідно умов якої ОНМедУ прийняв на себе зобов'язання підготувати відповідача за спеціальністю «Лікарська справа» у відповідності з чинними навчальними планами та загальними вимогами за кошти Державного бюджету. Відповідно до п. 2.2.3. зазначеної угоди, відповідач повинен був прибути після закінчення цього Університету на місце працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров'я України й відпрацювати там не менше трьох років після закінчення інтернатури. В разі відмови їхати на місце працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров'я України або відмови відпрацювати там не менше трьох років відповідач повинен був відшкодувати до Державного бюджету повну вартість навчання. Згідно з п. 8 постанови Кабінету Міністрів України «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років. Позивачем зазначеної умови угоди № 110 виконані у повному обсязі: відповідач прошов повний курс навчання в ОНМедУ за державний кошт, не сплачуючи за навчання власні грошові кошти, отримав відповідну кваліфікацію та спеціальність за кошти Державного бюджету України. У свою чергу, відповідач умови договору не виконав, з часу закінчення начального закладу, інтернатури до місця обов'язкового працевлаштування не прибув. Відповідач згідно з дипломом спеціаліста закінчив у 2007 році Одеський державний медичний університет і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та здобув кваліфікацію лікар, диплом серія [NUMBER] від 30 червня 2007 року (а.с. 33). У відповідності до направлення від 29.08.2007 року № 05/ОК відповідача направлено комісією по розподілу молодих спеціалістів на роботу в Університетській клініці ОНМедУ на посаду лікаря-рентгенолога з 29 серпня 2007 року, допущений на посаду лікаря-інтерна Одеської обласної клінічної лікарні для проходження 1,5-річної спеціалізації за спеціальністю - радіологія (а.с. 44). [PERSON] 18.03.2009 року звільнено з посади лікаря-інтерна у зв'язку із закінчення зазначеної інтернатури (а.с. 53 зворот). Наказом від 9.10.2009 року № 3022 відповідача зараховано в клінічну ординатуру Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л.Шупика на два роки, з 30.09.2009 року до 29.09.2011 року як лікаря зі спеціальності «Радіологія» на кафедру променевої діагностики з 30.09.2009 року (а.с. 46). Згідно з виданим свідоцтвом, реєстраційний № 1306 від 30.09.2011 року, відповідач пройшов підготовку в клінічній ординатурі Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л.Шупика МОЗ України, й закінчив повний курс за спеціальністю «радіологія». У відповідності до відомостей трудової книжки відповідача його 19.09.2007 року зараховано лікарем-інтерном до Одеської обласної клінічної лікарні для проходження 1,5 річної інтернатури за спеціальністю «Радіологія» (а.с. 45). Надалі з 10.10.2009 року - зараховано на навчання в клінічну ординатуру з фаху «Радіологія» на кафедру променевої діагностики Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л.Шупика, з якої його відраховано 29.09.2011 року в зв'язку із завершенням терміну навчання (а.с. 53). Надалі відповідача 23.10.2009 року прийнято на посаду лікаря-рентгенолога рентгенологічного відділення за сумісництвом на 0,5 ставки до Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня», з якої його звільнено за власним бажанням 3.10.2011 року (а.с. 53). У подальшому відповідача 12.10.2011 року прийнято на посаду лікаря-рентгенолога на 1,5 ставки за основним місцем роботи до Приватного підприємства «МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР АРТ», де він працює й нині. Згідно з п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення із служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у зв'язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду або рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Таким чином, відповідач прийняв на себе зобов'язання прибути за державним направленням до визначеного місця роботи в Університетську клініку ОНМедУ (а.с. 44) по завершенні навчання в інтернатурі, яке ним завершено 18.03.2009 року (а.с. 53 зворот). При цьому, у період з 18.03.2009 року до 10.10.2009 року - відповідач офіційно за жодним місцем роботи працевлаштованим не був, за місцем роботи за державним направленням - також не прибув. Всупереч цьому, його зараховано на навчання до клінічної ординатури до Національної медичної академії післядипломної освіти імені П.Л.Шупика, з якої відраховано 29.09.2011 року. У відповідності до правил пунктів 1.1.-1.4. Положення про клінічну ординатуру, затвердженого наказом МОЗ України від 29 січня 1998 року № 12, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 лютого 1998 року за № 106/2546, клінічна ординатура є вищою формою підвищення кваліфікації лікарів-спеціалістів з певного фаху у вищих медичних закладах освіти III-IV рівнів акредитації, закладах післядипломної освіти (надалі - вищі заклади освіти) та клінічних науково-дослідних інститутах, центрах (надалі - наукові установи). Клінічна ординатура забезпечує одержання лікарем вищої кваліфікації на основі раніше здобутої освіти у вищому медичному закладі освіти III-IV рівнів акредитації і закладах післядипломної освіти та набутого досвіду практичної роботи лікарем-спеціалістом з певного фаху. Основним завданням клінічної ординатури є поглиблення професійних знань, підвищення рівнів умінь та навичок лікаря-спеціаліста за його лікарським фахом з метою підготовки висококваліфікованого лікаря для самостійної роботи в закладах охорони здоров'я. Навчання в клінічній ординатурі проводиться з відривом від виробництва. Отже, навчання в клінічній ординатурі не є формою реалізації трудового договору, а є виключно формою навчання, з огляду на що період навчання в клінічній ординатурі не може бути зараховано до часу роботи за призначенням згідно із державним направленням. Одночасно з навчанням у вказаній клінічній ординатурі, відповідача працював за сумісництвом в Комунальному закладі Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» з 23.10.2009 року до 3.10.2011 року. Так само, період роботи відповідача за сумісництвом в іншому закладі охорони здоров'я, відмінному від того, до якого відповідача направлено за державним направленням також не може бути зараховано до часу роботи за призначенням згідно із державним направленням, оскільки зі змісту п. 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» слідує, що особа, яка навчалася за рахунок державних коштів, зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки як за основним місцем роботи згідно з умовами отримання направлення. Враховуючи, що після завершення навчання в інтернатурі, відповідача вступив на навчання до клінічної ординатури, яку завершив 29.09.2011 року, саме з останньою датою необхідно пов'язувати час, від якого у позивача виникло право вимоги про стягнення з відповідача відшкодування у дохід Державного бюджету України повної вартості навчання, витраченої у зв'язку з навчанням цієї особи в вищому навчальному закладі за рахунок держави. Беручи до уваги, що позивач звернувся до суду 27.02.2013 року, суд не вбачає порушення строків позовної давності такого позову, загальний строк якої для таких правовідносин статтею 257 ЦК України встановлений тривалістю у три роки. Відповідно до п. 16 вказаного Порядку, спори, що виникають у разі порушень угоди про підготовку фахівців з вищою освітою, розглядаються в судовому порядку. Порушення відповідачем умов укладеного ним з навчальним закладом договору є безумовною підставою для відшкодування позивачу коштів, витрачених на його навчання з Державного бюджету України в розмірі 16 778,30 гривень. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача сплачена сума судового збору в сумі 168,00 гривень, решта суми належного до сплати судового збору - підлягає стягненню з відповідача в дохід Держави, виходячи з повної суми на день постановлення цього рішення в 243,60 гривень. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі.

Outcome: approved