Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 12.05.2012 року. За час перебування у шлюбі, у них народилося двоє дітей: дочка - [PERSON], 07.10.2012 року та син - [PERSON], [INFO]. В якості підстав розірвання шлюбу наводить те, що з початку подружнього життя з Відповідачем, відносини були нормальними, вони вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Протягом останнього часу, вони не можуть проживати разом як сімя, виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати навіть не складні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності дітей, що негативно впливає на їх психіку. Вона неодноразово звертала на це увагу чоловіка, який ніяк не реагував, а ще більше злився та пробував застосувати до неї фізичну силу, через що в неї погіршився стан здоровя. Вона та відповідач неодноразово намагалися говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх, та жодних результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінюється. А тому, вона прийшла до висновку, що розлучення, це єдиний вихід для них, побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, Відповідач матеріально їй та їхнім спільним дітям не допомагає, участі в їх вихованні не приймає. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву в якій підтримала позовні вимоги повністю, просить шлюб розірвати, дітей залишити на проживання з нею та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Справу просить слухати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно, хоча про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення та результати відстеження пересилання поштових відправлень. Про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило. З урахуванням положень ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, заслухавши заяву позивачки, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові та взаємоповаги одне до одного, вони не взмозі будувати сімейні відносини та проживати разом. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Суд вважає, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до чинного сімейного законодавства, а саме ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню, у зв'язку з чим місце проживання двох неповнолітніх дітей сторін слід визначити за позивачкою (матірю дітей) [PERSON]

Outcome: approved