Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

Позивачка просить розірвати шлюб, укладений нею з відповідачем, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалось. Також, уточнивши позовні вимоги, просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі ? частки його доходу щомісячно і до повноліття дитини, мотивуючи позов тим, що відповідач не надає допомоги на її утримання. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення аналогічні наведеним, та додала, що близько двох років вони з відповідачем проживають окремо, сім'я не існує, просить не надавати їм строк на примирення, та просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Крім того, пояснила, що тривалий час вона самостійно утримує дитину, а тому просить позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач позов визнав, пояснив, що проживає окремо протягом двох років, просить розірвати шлюб, погоджується сплачувати аліменти на утримання дочки, він працює, має постійний дохід, аліменти у розмірі 1/4 доходу сплачувати зможе. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст.111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як встановлено в судовому засіданні на даний час подружжя проживає окремо, не підтримують стосунків, шлюб існує формально, а тому суд прийшов до висновку, що подальше проживання та збереження сім'ї є неможливим, тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у справі. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.3), яка проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні (а.с.5). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Враховуючи, що обов'язок утримувати дитину до досягнення повноліття покладений на обох батьків, матеріальний стан позивача, яка не працює, матеріальний стан відповідача, який працює, має регулярний, стабільний дохід, сплачувати аліменти на утримання дитини погодився, суд приходить до висновку, що для забезпечення відповідного рівня утримання і проживання дитини з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 1/4 частки його доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК аліменти слід стягувати, починаючи з дня пред'явлення позову. Оскільки позовні вимоги задоволено, а позивачка при пред'явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то ці витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved