Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивач МТСБУ звернувся в суд з цивільним позовом до [PERSON] в якому просить визнати поважними причини пропуску позивачем строку позовної давності та поновити строк на звернення до суду із зазначеним позовом, а також стягнути з відповідача в його користь кошти в розмірі понесених витрат на суму 16 840,01 грн. та 3 378,00 грн. судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що з вини відповідача 07.01.2012 року була скоєна ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Шевроле, який належав [PERSON] Заподіяну шкоду відповідач власнику пошкодженого автомобіля не відшкодував, оскільки не мав договору страхування, проте така шкода 21.12.2012 року та 27.03.2013 року була відшкодована позивачем за рахунок коштів відповідного фонду. 24.12.2012 року та 28.03.2013 року позивач звертався до відповідача із листами про добровільну компенсацію зазначених витрат, проте такі були залишені поза увагою. 21.12.2015 року, тобто в межах строків позовної давності, позивач звертався з аналогічним позовом у Личаківський районний суд Львівської області, проте позовну заяву судом було повернуто останньому у зв'язку із порушенням правил підсудності. На підставі наведеного просить позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак у позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутності, вказує про те, що позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання з'явилася, у задоволенні позовних вимог просила відмовити, оскільки під час ДТП, внаслідок якого було заподіяно шкоду, що є предметом даного спору, транспортним засобом керувала не вона, а її чоловік, відтак її вина у вчиненні такого відсутня, а тому вона не може нести матеріальну відповідальність за завдану шкоду, крім того просила застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.01.2012 року о 23 год. 10 хв. в [ADDRESS], з вини [PERSON], яка керувала автомобілем [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль [NUMBER], що підтверджується постановою Личаківського районного суду м. Львова від 09.07.2012 року, яка зі слів відповідача нею не оскаржувалась. Відповідно до Звіту про оцінку автомобіля № 17/12 від 16 січня 2012 року, складеного оцінювачем [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER] [PERSON], становить 16 840,01 грн. Зазначена шкода винуватцем ДТП особисто не була відшкодована потерпілій особі, оскільки на дату її скоєння відповідач не мала чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до п.41.1.«а» ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст. 22 Закону, МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. [PERSON] з метою отримання відшкодування заподіяної їй шкоди звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, до якої було додано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/0979019 терміном дії з 29.11.2011 року до 28.11.2012 року. У зв'язку з настанням зазначеної події, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 14 033,34 грн., що стверджується платіжним дорученням № 5242 від 21.12.2012 року, та в розмірі 2 806,67 грн., що стверджується платіжним дорученням № 1458 від 27.03.2013 року. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до п.38.2.1, п.38.2 ст.38 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст.13 Закону. 24.12.2012 року та 28.03.2013 року позивач звернувся до відповідача з листом про компенсацію в добровільному порядку, понесених у зв'язку з проведенням регламентної виплати потерпілому, однак на даний час в добровільному порядку відповідачем не компенсовано витрати МТСБУ. На підставі наведеного вище, беручи до уваги те, що МТСБУ відповідно до закону здійснило регламентну виплату за водія транспортного засобу, що спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, те, що відповідач в добровільному порядку не повертає сплачені позивачем кошти, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги в цій частині підставні та підлягають задоволенню. Посилання відповідача про те, що під час ДТП транспортним засобом керувала не вона, а її чоловік, свого підтвердження у матеріалах не знайшло, а факт того, що автомобілем керувала саме [PERSON] стверджується постановою Личаківського районного суду м. Львова від 09.07.2012 року, яка, як зазначено вище, зі слів відповідача нею оскарженою не була. Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності до даних правовідносин суд виходить з наступного. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено вище, що першу регламентну виплату позивачем потерпілій особі в рахунок погашення заподіяної відповідачем шкоди було здійснено 21.12.2012 року, а останню 27.03.2013 року, тому, саме з дати повного розрахунку позивача з потерпілою стороною почався перебіг процесуального строку давності. З матеріалів справи вбачається, що 21.12.2015 року позивачем шляхом поштового відправлення було скеровано до Личаківського районного суду м. Львова позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою з аналогічним предметом та підставами позову, що розглядається у даному випадку. Зазначений позов було скеровано за останнім відомим місцем проживання відповідача, тобто до Личаківського районного суду м. Львова, у зв'язку із тим, що з постанови Личаківського районного суду Львівської області від 09.07.2012 року про притягнення до адмінвідповідальності [PERSON] вбачається, що остання проживає у [ADDRESS]. Ухвалу суду від 28.01.2016 року позовну заяву було повернуто позивачу через порушення правил підсудності, оскільки вирішуючи питання про відкриття провадження було з'ясовано, що відповідач зареєстрована на території Пустомитівського району Львівської області. У Пустомитівський районний суд Львівської області позивач звернувся із цим позовом 14.04.2016 року. Відтак, оскільки перебіг позовної дати почався 27.03.2013 року, а із позовом позивач звернувся до належного суду 14.04.2016 року, то останнім пропущено трьохрічний строк позовної давності. Проте, беручи до уваги, що позивач не міг знати точного місця реєстрації відповідача та у встановлений строк відразу звернутись до належного суду, а ч.5 ст.267 ЦК України передбачено можливість для суду визнати поважними причини пропущення позовної давності та захистити порушене право, суд приходить до переконання про задоволення клопотання позивача щодо поновлення строку позовної давності на звернення в суд з цим позовом. Відповідно клопотання відповідача про застосування до даних правовідносин наслідків спливу строків позовної давності задоволено бути не може. З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 378,00 грн., який у відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК підлягає стягненню з відповідач у користь позивача. Із додаткової угоди №135 до Контракту про надання правової допомоги №80 від 19.12.2012 року укладеної між МТСБУ та ТзОВ «ВМ» вбачається, що за ведення справи за позовом до [PERSON] виконавцю, тобто ТзОВ «ВМ», передбачено винагороду в розмірі 2 000,00 грн., оплата якої здійснюється замовником, тобто МТСБУ, шляхом безготівкового перерахунку на поточний рахунок виконавця протягом п'яти банківських днів з моменту підписання зазначеними сторонами Акту про виконані роботи по кожній справі окремо. Відтак, вимога про стягнення з відповідача в користь позивача вказаного розміру судових витрат у розмірі 2 000,00 грн. задоволеною бути не може, так як позивачем не доведено факт підписання зазначеного вище Акту про виконані роботи та не представлено доказів про перерахунок виконавцю зазначених коштів за ведення у суді справи за позовом, який розглядається.

Outcome: partial