Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач Київський національний університету ім. Т.Шевченка звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення завданої майнової шкоди посилаючись на те, що наказом ректора Київського національного університету ім. Т.Шевченка №681-34 від 05.11.2014 року [PERSON] зараховано з 1 грудня 2014 року до аспірантури факультету соціології університету на навчання з відривом від виробництва за державним замовленням за спеціальністю 22.00.04 «Спеціальні та галузеві соціології». На виконання пункту 17 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №309 від 01.03.1999 року, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, 01.12.2014 року між університетом та відповідачем укладено угоду про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва за рахунок державного замовлення. На підставі рішення кафедри та у зв`язку із невиконанням індивідуального навчального плану, вченою радою факультету соціології університету (протокол №11 від 27.04.2016 року) прийнято рішення про відрахування [PERSON] , аспіранта факультету соціології другого року навчання з відривом від виробництва. Наказом ректора університету №380-34 від 09.06.2016 року відповідача відраховано зі складу аспірантів факультету соціології з 30.04.2016 року у зв`язку з невиконанням індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин. Університет виплатив відповідачу стипендію в сумі 50370 грн. та поніс витрати на оплату праці наукового керівника в розмірі 15367,63 грн. А тому просив стягнути з відповідача на користь університету завдану майнову шкоду в сумі 65737,63 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. Відповідно до ч. 4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 травня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги повністю з підстав, викладених в позовній заяві, та у відповіді на відзив, просив розглянути справу в його відсутності. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що наказом ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка №681-34 від 05.11.2014 року (а.с.6) відповідача [PERSON] зараховано з 1 грудня 2014 року до аспірантури факультету соціології університету на навчання з відривом від виробництва за державним замовленням за спеціальністю 22.00.04 «Спеціальні та галузеві соціології». 01.12.2014 року між Київським національним університетом ім. Т.Шевченка та відповідачем [PERSON] укладено угоду №388 про підготовку аспіранта, який навчається в аспірантурі з відривом від виробництва, за рахунок державного замовлення (а.с.7), відповідно до якої аспірант зобов`язався: 1) дотримуватися всіх умов Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових працівників. В разі відрахування за наслідками атестації, невиконання індивідуального плану без поважних причин, грубе порушення Правил внутрішнього розпорядку університету відшкодувати вартість навчання згідно з чинним законодавством; 2) оволодіти науковими знаннями, практичними павичками, професійною майстерністю згідно з обраною спеціальністю; 3) виконати індивідуальний план роботи; 4) звітувати про хід написання дисертації та індивідуального плану; 5) подавати відділу підготовки та атестації науково-педагогічних кадрів індивідуальний план роботи, результати атестації та інші необхідні документи; 6) упродовж навчання в аспірантурі опублікувати не менше 5-ти статей за темою дисертаційного дослідження у наукових фахових виданнях, серед яких не менше однієї статті у виданнях інших держав або у виданнях України, які включені до міжнародних наукометричних баз: в усіх публікаціях, підготовлених під час навчання в аспірантурі, місцем роботи (навчання) вказувати Київський національний університет імені Тараса Шевченка; 7) своєчасно вносити перелік опублікованих наукових праць до бази публікацій університету; 8) відпрацювати не менше трьох років у Чернівецькому національному університеті ім. Ю.Федьковича. Відповідно до вимог ч.1 ст.46 Закону України «Про вищу освіту», підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: 1) завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; 2) власне бажання; 3) переведення до іншого навчального закладу; 4) невиконання індивідуального навчального плану; 5) порушення умов договору (контракту), укладеного між закладом вищої освіти та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; 6) інші випадки, передбачені законом. Відповідно до пункту 16 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №309 від 01.03.1999 року, аспіранти і докторанти зобов`язані: 4) виконувати індивідуальний план роботи над дисертацією. Індивідуальний план роботи аспіранта передбачає складання кандидатських іспитів із спеціальності, іноземної мови та філософії, а у разі необхідності - додаткового іспиту, визначеного рішенням спеціалізованої вченої ради закладу, установи, де передбачається захист дисертації, і заліків з дисциплін, визначених рішенням вченої ради вищого навчального закладу, наукової установи з урахуванням профілю підготовки, а також педагогічна практика; 6) у встановлений термін захистити дисертацію або подати її спеціалізованій вченій раді; 7) дотримуватися статуту і правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи. Пунктом 22 Положення передбачено, що аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення. Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи. Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України. Вченою радою факультету соціології Київського національного університету ім. Т.Шевченка ухвалено рішення про відрахування [PERSON] з аспірантури за невиконання індивідуального навчального плану, що підтверджується витягом з протоколу №11 від 27.04.2016 року (а.с.8). Наказом Київського національного університету ім. Т.Шевченка №380-34 від 09.06.2016 року (а.с.9), [PERSON] , аспіранта ІІ року навчання з відривом від виробництва (спеціальність 22.00.04 - спеціальні та галузеві соціології), відраховано 30.04.2016 року зі складу аспірантів факультету соціології у зв`язку з невиконанням індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин. Підставами відрахування в наказі зазначено подання факультету соціології, рішення Вченої ради факультету соціології від 27.04.2016 року, протокол №11, дозвіл проректора. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] вищезазначені накази не оскаржував. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підставі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що на навчання відповідача [PERSON] як аспіранта витрачено кошти державного бюджету, оскільки відповідно ст. 71 Закону України «Про вищу освіту», фінансування державних закладів вищої освіти здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до п. 9.3. статуту Київського національного університету ім. Тараса Шевченка (а.с.13-20), фінансування університету здійснюється за рахунок, зокрема, коштів загального фонду державного бюджету. Київський національний університет імені Тараса Шевченка є розпорядником та одержувачем коштів державного бюджету 2 рівня, що підтверджується мережею розпорядників та одержувачів коштів державного бюджету (а.с.23-24), та здійснює підготовку науково-педагогічних кадрів через аспірантуру за рахунок бюджетного фінансування, а тому є належним позивачем по справі. Як вбачається з довідки про доходи (а.с.21) та розрахунку оплати праці наукового керівника (а.с.22), на навчання аспіранта [PERSON] університетом було витрачено державні кошти в сумі 65737,63 грн., які складаються з витрат на оплату праці наукового керівника в сумі 15367,63 грн. та стипендії в сумі 50370 грн. Згідно з умовами угоди від 01.12.2014 року, укладеної між сторонами, підготовка аспіранта здійснювалася за рахунок державного замовлення, змістом якої також встановлювалося, що аспірант зобов`язаний відшкодувати вартість навчання у разі відрахування з аспірантури, в тому числі і за невиконання індивідуального плану роботи. Суд вважає, що відповідач [PERSON] , всупереч укладеній між сторонами угоді про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення, не виконав індивідуальний план роботи, в результаті чого [PERSON] відраховано з аспірантури Університету, наказ університету №380-34 від 09.06.2016 року, відповідно до якого [PERSON] відрахований з аспірантури у зв`язку з невиконанням індивідуального плану роботи аспіранта без поважних причин є чинним, оскільки відповідач його не оскаржував, а тому з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути витрати, пов`язані з навчанням, зокрема витрати на оплату праці наукового керівника в сумі 15367,63 грн., задовольнивши в цій частині позовні вимоги. Що стосується відшкодування вартості навчання, пов`язаних з виплатою стипендії в розмірі 50370 грн., то необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Враховуючи те, що стипендія виплачувалась відповідачу [PERSON] університетом добровільно як засіб для існування, тому відсутні підстави для її стягнення, з такою позицією до подібних правовідносин погодився Верховний Суд у постанові від 29 березня 2018 року по справі № 607/7379/17. Суд вважає, що посилання позивача на постанову Великої палати Верховного Суду від 29.05.2019 року по справі №755/7554/18 як на підставу задоволення позову є частково безпідставним, оскільки у вказаній постанові йшлося про розрахунок суми збитків з урахуванням встановлених середніх витрат на одного аспіранта, який навчається з відривом від виробництва, передбачених паспортами бюджетної програми Університету на кожен рік, а не щодо стягнення отриманої стипендії. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача Київського національного університету імені Тараса Шевченка необхідно стягнути майнову шкоду в сумі 15367,63 грн., задовольнивши частково позовні вимоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 449,13 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial