Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивачка звернулася з цим позовом, мотивуючи тим, що 30.05.2016 року померла [PERSON], у звязку з чим відкрилася спадщина, до якої ввійшли дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Пісківської сільської ради Буринського району Сумської області. Вона являється спадкоємцем за заповітом, однак у передбачений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як проживала на за місцем відкриття спадщини і тривалий час тяжко хворіла. Вважаючи ці причини поважними, просила визначити їй додатковий строк для вчинення вказаний дій. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини зазначені в позовній заяві. Представник відповідача позов визнав, просив справу розглянути без його участі, про що повідомив суд письмово листом. Відповідно до ч.3 ст.200ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в підготовчому засіданні з наступних підстав. Зокрема, відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 30 травня 2016 року померла [PERSON], яка перебувала в Комунальній установі Сумської обласної ради «Сумський геріартричний пансіонат для ветеранів війни та праці» і мешкала в м. Суми, у звязку з чим відкрилася спадщина, до складу якої ввійшли усі права та обовязки, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, що підтверджується свідоцтвом про смерть спадкодавця та довідкою комунальної установи-пансіонату (а.с.6,12). За життя, 09.02.1999 року, остання посвідчила в Пісківській сільській раді Буринського району Сумської області заповіт, яким заповіла усе своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося на користь позивачки - [PERSON] (а.с.10). З положень ст.1223 ЦК України вбачається, що право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України). Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] позивачка заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в установлений законом строк не подала. Згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №51318605 та повідомлення нотаріуса, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. В силу ч. 3 ст. 1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з розяснень, які містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, та сформульованої відповідно до рішень цього Суду правової позиції, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд приходить до переконання, що строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори був пропущений позивачкою з поважних причин, оскільки вона проживає не за місцем відкриття спадщини і в період відкритої спадщини, а саме 01.08.2016 року, перенесла інфаркт головного мозку, у звязку з чим тривалий час лікувалася і подальший стан її здоровя не давав можливості своєчасно звернутися до нотаріуса, що підтверджується довідкою Білопільської ЦРЛ та випискою з медичної карти хворого (а.с.13)-14). Такі обставини, з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні фактичні данні про заперечення будь-кого щодо переходу до позивачки спадкового майна належного спадкодавцю, спадщина до теперішнього часу залишається відкритою, суд визнає поважними, оскільки вони, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, були для неї обєктивними, непереборними та істотними труднощами, що завадили їй своєчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. При цьому суд враховує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Стаття 2 Цивільного процесуального кодексу України закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав , свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06. 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивачка, повязана зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивачки виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, субєктом яких вона є. Зібрані по справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи, а також з урахуванням норм європейського законодавства по правам людини, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved