Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 12 липня 2008 року перебуває з відповідачем у шлюбі зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 32. Відповідач є батьком їх трьох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Через різні погляди на сімейне життя за час шлюбу в їх сім'ї мали місце сварки, які призвели до того, що відповідач останній рік проживає окремо від сім'ї. Вважає подальше спільне проживання сторін неможливим та таким, що суперечить їх інтересам, а тому просила суд їх шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час і місце слухання справи у судове засідання не з'явився, у зв'язку з чим, суд з урахуванням думки позивачки вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивачки та дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], позивачка та відповідач 12 липня 2008 року уклали шлюб зареєструвавши його у відділі реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 32 (а.с. 3). Відповідно до даних щодо батьківства внесених у свідоцтвах про народження [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], позивачка та відповідач є батьками останніх (а.с.5-7). Судом встановлено, що сторони подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо й спільне господарства як подружжям ними не ведеться. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, покладення обов'язку збереження сім'ї на одного з подружжя при наявності на це категоричного заперечення іншого є незаконним та таким, що не відповідає вимогам ст.56 СК України. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами існує формально без будь-яких на то ознак сім'ї та вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечать їх інтересам та інтересам дітей, у зв'язку із чим їх шлюб підлягає розірванню. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судові витрати на користь позивачки. На підставі ст.ст. 56, 105, 112 СК України,

Outcome: approved