Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, в якому просить суд позбавити [PERSON] [INFO] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] [INFO]; стягнути з відповідача на свою користь судові витрати. 11.08.1996 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. 02.10.2001 року між позивачем і відповідачем було розірвано шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис за №436, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] від 02.10.2001 року. За час шлюбу народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 07.04.2011 року. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачкою, що підтверджується довідкою з місця проживання та про склад сім'ї № 621 від 16.04.2014 року та актом ЛКП «Богданівка» від 20.03.2014 року. З цього ж часу [PERSON], відповідач, повністю самоусунувся від виконання покладених на нього ст.150, ст.180 СК України батьківських обов'язків. Зокрема, [PERSON] не бере педагогічної, матеріальної, грошової, трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина та не цікавиться ним, що зокрема, підтверджується характеристикою [PERSON], учня 9-А класу СЗШ №?75, довідкою СЗШ №75 від 29.01.214 року №30. Причини невиконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків розглядалися комісією з питань захисту прав та інтересів дитини. За фактом такого розгляду Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради було надано Висновок №32вих-792 від 25.02.2011 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина. Позивачка, [PERSON] в судове засідання з'явились, пояснення надала аналогічні викладеним у позовній заяві та просить суд позов задоволити. Покликається на те, що не чинила і не чинить перешкод у спілкуванні батька і сина, проте відповідач не бере участі в житті дитини. Позивач не пов'язує бажання позбавлення батьківських прав з виїздом за кордон, у якому відповідачем не чиниться перешкод. Відповідач, [PERSON], небажання спілкуватись з дитиною та виконувати свої обов'язки не зміг пояснити. Батьківські обов'язки виконував частково до 2001 року приїжджав до дитини, допомагав ліками, харчуванням. З 2001 року через спротив з боку жінки не зміг виконувати своїх батьківських обов'язків. Відповідач визнав, що з 2002 року не бере участі у спілкуванні з дитиною, однак заперечив проти позбавлення батьківських прав щодо [PERSON]. [PERSON] в судовому засіданні наполягає на позбавленні батька батьківських прав, щодо нього, оскільки з [PERSON] не спілкується з народження. Вказує що останній не приймав та не приймає участі в його вихованні та матеріальному забезпеченні. Батька бачив два рази, а саме у 2011 році та 2014 році на засіданні опікунської ради, однак відповідач жодних спроб щодо налагодження відносин з ним не вчиняв та не виявляв ніякого бажання до встановлення контакту. Просить позов задоволити. В судовому засіданні представник третьої особи Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, завідувач сектору з питань опіки та піклування відділу у справах дітей Маліновська Наталія Ігорівна позовні вимоги про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] підтримала, позов просить задоволити та підтримала у повному обсязі. Прокурор Гаранджа Т. Є. в судовому засіданні позовні вимоги заявлені позивачем підтримав, проти їх задоволення не заперечує. Заслухавши пояснення учасників процесу, проаналізувавши матеріали цивільної справи та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання про те, що обставини на які покликається позивачка у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених нею позовних вимог, знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. Згідно з п. 2 ч. 1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 07.04.2011 року батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], відповідно відповідач та позивачка по справі. З висновку органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації від 25.02.2011 року № 32вих-792, вбачається, що в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], доцільно буде позбавити батьківських прав [PERSON], оскільки останній повністю ухилилася від виконання своїх батьківських обов'язків. Встановлено, що [PERSON] належним чином не виконує батьківські обов'язки, не займається вихованням дитини, не надає матеріальної допомоги, не сплачує аліментів, батько не цікавиться навчанням і шкільним життям дитини, що стверджується Висновком органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]. Таким чином, судом встановлено, що зі сторони батька не вбачається бажання приймати участь у вихованні, утриманні дочки, підвищенні рівня її знань та оздоровлення дитини. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р. - дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява є підставною і підлягає задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо своєї дочки батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, а тому його слід позбавити батьківських прав.

Outcome: approved