Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (далі ОКП «Донецьктеплокомуненерго») звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію. В обґрунтування позовних вимог вказало, що споживачем позивача є [PERSON] [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Опалювальна площа квартири складає 29,9м2. На підприємстві позивача на ім'я відповідального власника [PERSON] відкрито особовий рахунок [NUMBER], який відповідає вищевказаній квартирі та відповідно до якого нараховується плата за теплову енергію. Оскільки квартира відповідача знаходиться в багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, тому він є споживачем житлово-комунальних послуг. Таким чином, між позивачем та відповідачем існують фактичні договірні відносини. Наявність договірних відносин та правомірність нарахувань встановлена рішеннями першої та апеляційної інстанції по справі за позом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію за період з 01.10.2010 р. до 01.08.2013 р. Позивач вказав, що відповідач самовільно відключив прилади опалення від системи теплопостачання без дотримання порядку, визначеного Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 р. №4 «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.12.2005 р. за №1478/11758 (із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 р. за №169, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 28.11.2007 р. №1320/14587 (набув чинності з 09.12.2007 р). Однак, самовільне відключення не є підставою для звільнення від оплати послуг з теплопостачання, тому відповідачу нараховується плата зазначеної послуги. Отже, між ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та [PERSON] встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання теплової енергії на підставі відкритого особового рахунку [NUMBER] та ст. 11 ЦК України. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ст. 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири) зобов'язаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами. Крім того, згідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р. за №2633-ІV споживачі теплової енергії повинні щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за отриману теплову енергію. У відповідності з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. за №630 «розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим…» В період 01.10.2013 р. до 01.05.2014 р. відповідачем не сплачено за опалення, у зв'язку з чим по особовому рахунку [NUMBER] виникла заборгованість в розмірі 1 646,69 грн. Тобто, грошове зобов'язання відповідача перед позивачем станом на 01.09.2014 р. за спірний період не виконане на порушення норм статей 506,525,526 ЦК України. Зазначеними нормами Закону передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства України, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Вимоги ст. 625 ЦК України є загальними, незалежно від підстав виникнення зобов'язання та форми його фіксації. В даному випадку мають місце фактичні договірні відносини. Боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Ця стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Грошові зобов'язання можуть бути частиною інших оплатних зобов'язань (наприклад, обов'язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов'язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу тощо). Отже, на думку позивача [PERSON] зобов'язана сплатити гроші за спожиту теплову енергію, 3% річних та інфляційні збитки, а ОКП «Донецьктеплокомуненерго» має право вимоги від [PERSON] виконання обов'язку щодо оплати вказаної заборгованості. Таким, чином, ціна позову складає: 1 699,14 грн. з яких: сума основного боргу складає 1 646,69 грн. (за період 01.10.2013 р. - 01.05.2014 р.); витрати від інфляційних процесів 39,47 грн. (за період 21.11.2013 р. -20.04.2014 р.); 3% річних 12,98 грн. (за період 21.11.2013 р. - 20.04.2014 р.) Представник позивача також звернув увагу, що в порядку наказного провадження ОКП «Донецьктеплокомуненерго» звертався до Димитровського міського суду з вимогами про стягнення з боржника боргу на користь ОКП «Донецьктеплолкомуненерго», сплативши судовий збір в сумі 121,80 грн. Димитровським міським судом було ухвалено судовий наказ № 2н-/226/228/2014 від 26.05.2014 р. про стягнення з боржника [PERSON] заборгованості в сумі 1 646,69 грн., 3% річних в сумі 12,98 грн., інфляційних в сумі 39,47 грн. та судового збору в сумі 121,80 грн. на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Не погодившись з рішенням суду, [PERSON] звернулася до суду із заявою про скасування зазначеного рішення. Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 16.07.2014 р. по справі №2с-/226/14/2014 судовий наказ було скасовано. За нормами ст. 118 ЦПК України житлово-комунальне підприємство має право звернутися до суду з позовними заявами про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги лише після відмови, або скасуванні судового наказу до певних боржників. Відповідно до п. 2. ст. 99 ЦПК України у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої до позовної заяви. З урахуванням викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний № [NUMBER]) заборгованість за надану теплову енергію в сумі 1 646,69грн. за період 01.10.2013 р. до 01.05.2014 р., інфляційні в сумі 39,47 грн., 3% річних в сумі 12,98 грн. за період з 21.11.2013 р. по 20.04.2014 р. на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» та суму судових витрат у розмірі 243,60 грн. У судовому засіданні представник позивача ОКП «Донецьктеплокомуненерго» наполягала на задоволені позовних вимог у повному обсязі обґрунтувавши свою позицію доводами викладеними у позовній заяві. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що споживачем позивача є [PERSON] [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Опалювальна площа квартири складає 29,9м2. На підприємстві позивача на ім'я відповідального власника [PERSON] відкрито особовий рахунок [NUMBER], який відповідає вищевказаній квартирі та відповідно до якого нараховується плата за теплову енергію. Оскільки квартира відповідача знаходиться в багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, тому він є споживачем житлово-комунальних послуг. Таким чином, суд вважає, що між ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та [PERSON] існують фактичні договірні відносини. Наявність договірних відносин та правомірність нарахувань встановлена рішеннями першої та апеляційної інстанції по справі за позом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію за період з 01.10.2010 р. до 01.08.2013 р. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] самовільно відключила прилади опалення від системи теплопостачання без дотримання порядку, визначеного Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 р. №4 «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.12.2005 р. за №1478/11758 (із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06.11.2007 р. за №169, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 28.11.2007 р. №1320/14587 (набув чинності з 09.12.2007 р). Однак, самовільне відключення не є підставою для звільнення від оплати послуг з теплопостачання, тому [PERSON] нараховується плата зазначеної послуги. Отже, судом встановлено, що між ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та [PERSON] встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання теплової енергії на підставі відкритого особового рахунку [NUMBER] та ст. 11 ЦК України. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ст. 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири) зобов'язаний своєчасно вносити плату за житлово-комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами. Крім того, згідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 р. за №2633-ІV споживачі теплової енергії повинні щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за отриману теплову енергію. У відповідності з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. за №630 «розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим…» В період 01.10.2013 р. до 01.05.2014 р. відповідачем не сплачено за опалення, у зв'язку з чим по особовому рахунку [NUMBER] виникла заборгованість в розмірі 1 646,69 грн. Тобто, грошове зобов'язання відповідача перед позивачем станом на 01.09.2014 р. за спірний період не виконане на порушення норм статей 506,525,526 ЦК України. Зазначеними нормами Закону передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства України, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Вимоги ст. 625 ЦК України є загальними, незалежно від підстав виникнення зобов'язання та форми його фіксації. В даному випадку мають місце фактичні договірні відносини. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Ця стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Грошові зобов'язання можуть бути частиною інших оплатних зобов'язань (наприклад, обов'язок покупця сплатити гроші за придбаний товар, обов'язок наймача оплатити користування майном тощо), а можуть мати самостійний характер (відносини позики, кредиту, банківського вкладу тощо). Суд погоджується з думкою позивача, що [PERSON] зобов'язана сплатити гроші за спожиту теплову енергію, 3% річних та інфляційні збитки, а ОКП «Донецьктеплокомуненерго» має право вимоги від [PERSON] виконання обов'язку щодо оплати вказаної заборгованості. Таким, чином, ціна позову складає: 1 699,14 грн. з яких: сума основного боргу складає 1 646,69 грн. (за період 01.10.2013 р. - 01.05.2014 р.); витрати від інфляційних процесів 39,47 грн. (за період 21.11.2013 р. -20.04.2014 р.); 3% річних 12,98 грн. (за період 21.11.2013 р. - 20.04.2014 р.) Суд звернув увагу, що в порядку наказного провадження ОКП «Донецьктеплокомуненерго» звертався до Димитровського міського суду з вимогами про стягнення з боржника боргу на користь ОКП «Донецьктеплолкомуненерго», сплативши судовий збір в сумі 121,80 грн. Димитровським міським судом було ухвалено судовий наказ № 2н-/226/228/2014 від 26.05.2014 р. про стягнення з боржника [PERSON] заборгованості в сумі 1 646,69 грн., 3% річних в сумі 12,98 грн., інфляційних в сумі 39,47 грн. та судового збору в сумі 121,80 грн. на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго». Не погодившись з рішенням суду, [PERSON] звернулася до суду із заявою про скасування зазначеного рішення. Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 16.07.2014 р. по справі №2с-/226/14/2014 судовий наказ було скасовано. За нормами ст. 118 ЦПК України житлово-комунальне підприємство має право звернутися до суду з позовними заявами про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги лише після відмови, або скасуванні судового наказу до певних боржників. Відповідно до п. 2. ст. 99 ЦПК України у разі відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу зараховується до суми судового збору, встановленої до позовної заяви. Суд дійшов висновку, що в опалювальному сезоні 2013-2014 р. р. в розрахунках зі споживачами по категорії «населення» за послуги з теплопостачання, які мешкають в житлових будинках, що не обладнані приладами обліку теплової енергії, застосовуються розрахункові норми тепла на 1м2 опалювальної площі відповідного опалювального місяця. Отже, в опалювальному сезоні 2013 - 2014 р. р. відповідачу по даній справі нараховано до сплати за теплову енергію відповідно до діючих норм і тарифів та у позивача не має підстав для звільнення від оплати зазначеної послуги. Щодо доводів [PERSON] про відсутності письмового договору про надання послуг між позивачем та відповідачем, що виключає його обов'язок сплачувати ці послуги, суд вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Мешкаючи в багатоповерховому будинку, в який позивач надає теплову енергію, користуючись цими послугами на протязі тривалого часу, відповідачка своїми діями підтвердила наявність між нею та позивачем фактичних договірних відносин, внаслідок яких у відповідача виникли щомісячні обов'язки по сплаті послуг з теплопостачання. Законом України «Про житлово-комунальні» послуги дійсно передбачено укладання між споживачем та відповідачем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. Постановою КМУ від 12 липня 2005 р. № 630 затверджено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та при будинкових територій. Проте відповідно до ст. 215 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не є наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Отже, ні Цивільним кодексом Україні, ні Житловим кодексом України, ні Законом України «Про житлово-комунальні послуги» такі випадки не передбачені, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачами не позбавляє відповідача обов'язку сплати за опалення його квартири. За змістом частини 1 ст. 901, частини 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за оплату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимоги від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як окремий вид цивільно - правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання. Комунальні платежі, до яких належить послуга з теплопостачання, є щомісячними нарахуваннями, а тому розрахунок індексу інфляції та 3% річних повинен здійснюватися на суму кожного щомісячного платежу за кількість днів прострочення, починаючи відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 07.2005 р. 3630, а саме з 21 числа, що настає за розрахунковим. Отже, суд не може погодитися з доводами відповідача про застосування загального строку позовної давності до заявлених позовних вимог з наступних підстав. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності. Позовна давність-це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого цивільного права чи інтересу шляхом подачі позовної заяви до суду. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний № [NUMBER]) заборгованість за надану теплову енергію в сумі 1 646,69грн. за період 01.10.2013 р. до 01.05.2014 р., інфляційні в сумі 39,47 грн., 3% річних в сумі 12,98 грн. за період з 21.11.2013 р. по 20.04.2014 р. на користь ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та суму судових витрат у розмірі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved