Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що в опалювальний період 2008-2013 років він надав теплову енергію у квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. В цій квартирі зареєстровані та мешкають відповідачі [PERSON] і [PERSON]. Оскільки квартира відповідачів знаходиться в багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, тому вони є споживачами житлово-комунальних послуг. Відповідачам надається теплова енергія на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER]. В період з 01.10.2008 року до 01.09.2013 року відповідачам була відпущена теплова енергія, за яку вони плату вносили не в повному обсязі, у зв'язку з чим за ними утворилася заборгованість у розмірі 3892,64 грн. Також відповідно до ст.625 ЦК України відповідачі зобов'язані сплатити 3% річних від простроченої суми за період з 21.11.2010 року по 20.07.2013 року в сумі 147,86 грн. та інфляційні збитки за період з 21.11.2011 року по 20.07.2013 року в сумі 26,35 грн. Позивач звертався до суду в порядку наказного провадження про стягнення боргу з боржника на свою користь, але відповідач [PERSON], не погодившись з судовим наказом, звернувся з заявою про скасування судового наказу. Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 18.11.2013р. по справі № 2-с/226/60/2013 судовий наказ було скасовано. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не бажають провести розрахунок за спожиту теплову енергію, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь: заборгованість за надану теплову енергію за період з 01.10.2008 року до 01.09.2013 року в сумі 3892,64 грн., інфляційні збитки в сумі 26,35 грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 147,86 грн., понесені судові витрати в сумі 229,40 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власником 1/2 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. За договорами на постачання електроенергії, водопостачання у нього встановлені лічильники і він сплачує за фактично використані ці послуги. А з підприємством позивача він договору не укладав. В даній квартирі він мешкає він зі своєю дружиною [PERSON] На іншу 1/2 частку вказаної квартири є інші спадкоємці, які подали заяви про прийняття спадщини, але своє право власності на належну їм частку в цьому майні не оформлювали. У зв'язку з цим вважає, що він не повинен оплачувати половину вартості заборгованості з теплової енергії, оскільки користується тільки половиною квартири. Тому він сплачує половину вартості нарахованих послуг за теплопостачання. До суду з позовною заявою про розподіл особового рахунку на квартиру або про поділ квартири в натурі він не звертався. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] мешкають в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS]. Відповідачу [PERSON] на праві власності належить 1/2 частка вказаної квартири. Відповідачі в період з 01.10.2008 року до 01.09.2013 року плату за користування тепловою енергією, яка подавалася до вказаної квартири згідно відкритого особового рахунку № [NUMBER], в повному обсязі не вносили, заборгованість за цей період складає 3892,64 грн. В період з 21.11.2010 року по 20.07.2013 року 3% річних від простроченої суми становить 147,86 грн., інфляційні збитки становлять 26,35 грн. (а.с. 5-8). Згідно актів про включення (відключення) опалення в житловому будинку [ADDRESS] відповідачам фактично надавалася теплова енергія у вказаний період (а.с. 25-28). Відповідно до ст.322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.19 Закону України «Про теплопостачання», споживачі теплової енергії повинні щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно ст.156 ЖК України, п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992 р № 572 (в редакції постанови КМУ від 24.01.2006р. № 45), власник квартири (та повнолітні члени сім'ї власника) зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, якими передбачені розрахунки оплати послуг, плата за надання цих послуг повинна вноситися не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Згідно з ст.162 ЖК України, ст.ст.525, 526 ЦК України плата за комунальні послуги у квартирі, яка належить громадянину, стягується по затвердженим в установленому порядку тарифам, тобто споживачі зобов'язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги і нести майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із договору надання послуг, одностороння відмова від їх виконання не допускається. Між сторонами існують фактичні договірні відносини з надання і отримання послуг у вигляді теплової енергії на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER]. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України не допускається, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання, тому позивач мав право на стягнення заборгованості, яка виникла за надану відповідачам теплову енергію. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідачі в односторонньому порядку порушили умови договору, який фактично з ними був укладений згідно відкритого особового рахунку і відповідно до якого їм надавалася послуга з надання теплової енергії. Відповідачами доказів щодо ненадання послуг позивачем суду не надано. Суд не приймає заперечення відповідача [PERSON] щодо того, що він не повинен сплачувати повну суму нарахованої вартості послуг теплопостачання у його квартиру за адресою: [ADDRESS] через те, що він є власником тільки 1/2 частки квартири, оскільки відповідачі фактично мешкають у цієї квартирі, отримують у повному обсязі послуги з теплопостачання, які надає позивач, до того ж відповідач [PERSON] є також власником частки зазначеної квартири, а власник іншої частки цієї квартири не визначений і розподіл особових рахунків з послуг теплопостачання у вказаній квартирі не здійснювався. Таким чином з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надану теплову енергію за період з 01.10.2008 року до 01.09.2013 року в сумі 3892,64 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 21.11.2010 року по 20.07.2013 року в сумі 147,86 грн., інфляційні збитки за період з 21.11.2010 року по 20.07.2013 року в сумі 26,35 грн. Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 229,40 грн., які було сплачено позивачем при подачі позову до суду. На підставі ст.ст.156, 162 ЖК України, ст.ст. 11, 322, 509, 525, 526, 625 ЦК України, ст.19 Закону України «Про теплопостачання», ст.18, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.18, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21.07.2005 року № 630,

Outcome: approved