Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою у якій просить визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником спірного будинку. За даною адресою зареєстрована відповідачка, яка є матір`ю покійного чоловіка позивача, який помер [INFO] . Відповідачка не проживає у зазначеному будинку більше року, позивач змушена нести додаткові витрати по утриманню будинку та сплаті комунальних послуг. Сісейні відносини припинені, сторони не пов`язані спільним побутом. Відповідачка не проти визнання її втратившою право користування житлом, за станом здоров`я вона не може сама знятися з реєстрації. Оскільки, реєстрація відповідача в будинку порушує законне право позивача, як власника, вільно розпоряджатися таким майном, вона звернулася до суду з цим позовом і просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити, а також вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про час, дату і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Суду надано письмову заяву про визнання позовних вимог. Зазначає, що добровільно не може знятися з реєстрації за станом здоров`я. Просить справу розглядати за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Конституція України у ст. 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України,власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку ), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Позивач є одноосібним власником будинку в [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с.6). Даний факт також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7). Відповідачка є матір`ю чоловіка позивача, який помер [INFO] , що підтверджується доданими до справи копіями свідоцтва про шлюб, свідоцтва про смерть [PERSON] , свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.9,10,11). У належному позивачу будинку, зареєстрована лише відповідачка [PERSON] , що вбачається з довідки ВК Карлівської міської ради (а.с.12). Про відсутність відповідача у належному позивачу будинку свідчить акт обстеження (а.с.8), де зазначено, що у вищевказаному будинку зареєстрована, але не проживає вже багатго місяців [PERSON] , зазначається, що вона мешкає у Новосанжарському районі. Частиною першою статті 156 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини четвертої статті 156 Житлового кодексу України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу Українита статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України, передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 150, 156 Житлового кодексу України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16) Верховний Суд України у Постанові від 15 травня 2017 року, Справа № 734/387/15-ц, зауважив, що «право користування житловим приміщенням може виникати та існувати лише в членів сім`ї власника будинку»; «право відповідачки на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 Цивільного кодексу України». Аналогічна правова позиція вбачається у постанові Веховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі справа № 357/7940/16-ц. Як вбачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про позбавлення права користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] , вказуючи на те, що відповідач, не будучи членом сім`ї позивача, протягом тривалого часу не проживає в будинку та не несе тягар утримання житла, що порушує право позивача як власника спірного нерухомого майна на реалізацію ним права користування належним на праві власності майном. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved