Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач ПАТ «Банк «Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідачів 13005481,96 грн. заборгованості за кредитом від 04.10.2007р., посилаючись на невиконання відповідачами взятих на себе зобов»язань за кредитним договором. Представник позивача Гладченко Д.В. в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлений належно, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Тому суд вважає можливим слухати справу за його відсутності на підставі ч.2 ст. 158 ЦПК України. Представник відповідачів [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що порука припинена в зв»язку із закінченням строку її чинності, на підставі ч.4 ст.559 ЦК України. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 04.10.2007 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Аспект» в особі генерального директора [PERSON] укладено кредитний договір №0075/07/01-KLI, згідно якого банк надав відповідачу кредит у формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом в сумі 8000000,00 грн., строком до 03.10.2008 р. За користування кредитними коштами встановлювалася плата в розмірі 18% річних (а.с. 7-10). Додатковою угодою №1 до кредитного договору від 03.04.2008 р. збільшено ліміт кредитування до 11000000,00 грн. (а.с. 12). Відповідно до умов додаткової угоди №2 до кредитного договору від 03.10.2008 р. продовжено строк дії кредитного договору до 02.10.2009 р. та підвищено процентну ставку за користування кредитом до 22% річних (а.с. 12). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит на загальну суму 14160000,00 грн. (а.с. 4), що підтверджується меморіальними ордерами (а.с. 20-54). В забезпечення виконання зобов'язань 04.10.2007 р. між банком та [PERSON], [PERSON] укладено договори поруки, згідно умов яких поручителі зобов'язалися в разі невиконання та/або порушення боржником своїх зобов'язань відповідати перед кредитором як солідарні боржники (а.с. 55, 58). Останній платіж за тілом кредиту був здійснений товариством 06.02.2009р., а за процентами 26.06.2013р. Строк дії кредитного договору закінчився 02.10.2009р. Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Згідно ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі , що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Підставою звернення до суду з даним позовом позивач зазначає невиконання зобов»язань за договором поруки. Тобто відповідачі несуть відповідальність в даному випадку як поручителі, а не іпотекодавці за договором іпотеки від 04.10.2007р. Слід зазначити, що рішенням Подільського районного суду м.Києва від 29.11.2010року задоволено частково позов ПАТ «Банк «Форум» , яким звернуто стягнення на предмет іпотеки ( квартиру), що належить [PERSON] рішення набрало чинності та звернуто до виконання. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Порука- це строкове зобов»язання, і не залежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб»єктивне право кредитора. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові від 17.09.2014 № 6-53цс14, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної заяви. А не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, після закінчення строку дії кредитного договору ( 02.10.2009р.), останню проплату по заборгованості по процентам ТОВ «Аспект» здійснив 26.06.2013р., а з вимогою до суду позивач звернувся лише 22.08.2015р., у зв'язку з чим суб'єктивний обов'язок поручителів припинився. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо солідарного стягнення із відповідачів задоволенню не підлягає. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (постанова 03.02.2016 р. №6-1599цс15, яка є обов'язковою для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України), з огляду на положення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевіряти наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог цієї норми. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом у разі наявності відповідного спору. На час ухвалення Подільським районним судом заочного рішення від 11.12.2015р. по цій справі такого висновку не було, тому суд не розглядав з власної ініціативи спір без наявності позовних вимог про визнання поруки припиненою.

Outcome: dismissed