Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, яким просить розірвати договір оренди житлового приміщення, укладений 10 жовтня 2013 року між її донькою [PERSON], яка діяла від її імені на підставі довіреності- з однієї сторони та [PERSON]- з другої сторони; стягнути з відповідача 14000 грн. орендної плати та виселити останнього з орендованого приміщення - квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.08.2013 року їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач вселився в зазначену квартиру на підставі договору найму, укладеного з попереднім власником квартири. Термін дії договору найму сплив 18.01.2011 року і не був продовжений. Після придбання нею квартири відповідач продовжував проживати в ній на підставі договору оренди квартири від 10.10.2013 року, укладеного між її донькою [PERSON], яка діяла від її імені на підставі довіреності. Згідно договору оренди відповідач зобов'язувався прийняти квартиру та щомісячно своєчасно сплачувати орендну плату в розмірі 2000 грн. до п'ятнадцятого числа кожного місяця, а також оплачувати комунальні послуги за користування житлом. Однак, своїх зобов'язань згідно договору оренди не виконував починаючи з листопада 2013 року у зв'язку з чим утворилась заборгованість по орендній платі в сумі 14000 гривень. Просить розірвати договір оренди квартири [ADDRESS], укладений 10.10.2013 року, стягнути з відповідача на її користь 14000 гривень орендної плати та виселити відповідача із вказаної квартири. Позивачка та її повноважний представник в судове засідання не з'явились, надали суду заяви у яких просять розглянути справу у їх відсутності, долучити до матеріалів справи підтверджуючі позовні вимоги докази, просять позов задоволити, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Клопотання про розгляд справи у його відсутності до суду не надійшло. Тому, у відповідності до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справ у відсутності сторін, на підставі наявних у ній доказів, постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачці на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2013 року. Відповідач вселився у дану квартиру на підставі договору найму ,укладеного з попереднім власником квартири. Як вбачається із заяви відповідача, посвідченої 29.08.2013 року приватним нотаріусом [PERSON] строк дії договору найму зазначеної квартири сплив 18 січня 2011 року та не був продовжений. Відповідно до ст. 814 ЦК України, у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Відповідно до ч.1 ст.168 ЖК України, укладений на визначений строк договір найму житлового приміщення в будинку ( квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності припиняється після закінчення цього строку і його може бути продовжено лише за угодою між наймачем і наймодавцем. Статтею 169 ЖК України встановлено,що у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі),що належить громадянинові на праві приватної власності,наймач і особи,які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмови - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Судом також встановлено, що 10.10.2013 року з відповідачем було укладено договір оренди квартири [ADDRESS] терміном на 12 місяців. Згідно із п.4.1. Договору відповідач зобов'язується прийняти приміщення та щомісячно своєчасно сплачувати орендну плату в розмірі 2000 гривень на місяць до 15-го числа кожного наступного місяця. Однак, своїх зобов'язань згідно договору відповідач протягом тривалого часу не виконував, внаслідок чого допустив виникнення заборгованості по орендній платі в розмірі 14000 гривень. Відповідно до ст.759, ч.1 ст.762, ст..765 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає наймачеві майно у плату за користування на певний строк.За користування майном з наймача (орендаря) справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (оренди). Наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором. 11.10.2013 року житлове приміщення було передано відповідачу. Всі договірні умови додержано, які орендодавець перед орендарем виконав. Згідно п.7.6 Договору оренди такий може бути розірвано з ініціативи орендодавця у разі невнесення орендарем орендної плати в строк передбачений договором. Відповідно до ст. 782 ЦК України,наймодавець має право відмовитись від договору найму ( оренди) і вимагати повернення речі,якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Орендодавець має право вимагати розірвання договору тільки після письмового попередження орендаря про необхідність виконати свої зобов'язання в розумний строк. Як встановлено судом, відповідачем було внесено орендну плату під час укладання договору оренди в розмірі 2000 грн. лише один раз. В подальшому орендна плата відповідачем не вносилась, на попередження наймодавця не реагував, продовжував не виконувати умови договору. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено,що після укладення договору, відповідач продовжував використовувати приміщення,однак в жодній мірі не вносив орендну плату чим істотно порушив умови договору. Ст. 651 ЦК України передбачає,що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках,встановлених договором або законом. Виходячи із змісту ст. 638 ЦК України, орендарем істотні умови договору не виконано, а тому вимога про розірвання договору є підставна. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved