Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом мотивувавши свої вимоги тим, що у 1978 році [PERSON] в с. Годинівка по вул. Головній № 63 Герцаївського району Чернівецької області побудувала житловий будинок. 29 жовтня 1989 року остання померла, а в управління спадковим майном вступив її син, [PERSON]- спадкодавець по справі, який 03 березня 2016 року помер. Після його смерті відкрилася спадщина, в т.ч. й на зазначене нерухоме майно. Позивачка, як спадкоємец за заповітом спадщину прийняла своєчасно та звернулася до нотаріуса за для отримання свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріусом у видачі свідоцтва в частині нерухомого майна було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння. За таких обставин, просила суд визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно. Представникі позивачки, [PERSON] та [PERSON], позовні вимоги позивачки підтримали та суду дали аналогічні пояснення обставинам викладених в позовній заяві. Годинівська сільська рада Герцаївського району Чернівецької області в судове засідання свого представника не направила, однак подала суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності так як проти задоволення позову не заперечують. Суд, заслухавши пояснення представників позивачки, дослідивши письмові матеріали, встановив наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що по вул. Головній, 63 с. Годинівка Герцаївського району Чернівецької області розташовано житловий будинок. Згідно даних погосподарської книги Годинівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, вказаний житловий будинок зареєстрований у сільській раді за [PERSON] з 1978 року (а.с. 26). Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час побудови спірного жилого будинку, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. У 1978 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Зважаючи на те, що житловий будинок який розташований в с. Годинівка по вул. Головній № 63 Герцаївського району Чернівецької області побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, зареєстрований з 1978 року в сільській раді за [PERSON], то з того часу остання була власником цього житлового будинку. 29 жовтня 1989 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть виданого Герцаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області 05 жовтня 2016 року серії 1-МИ за № 167720 (а.с. 17). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Статтею 1276 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обовязкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Згідно довідки Годинівської сільської ради Герцаївського району від 03 жовтня 2016 року за № 1390 спадщину після смерті [PERSON], прийняв її син, [PERSON], шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, так як на час смерті матері він був прописаний та проживав у вказаному господарстві.( а.с. 21). 03 березня 2016 року [PERSON] помер (а.с.9). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України). Спадкодавець [PERSON] за заповітом від 20 жовтня 2014 року посвідченого секретарем Годинівської сільської ради Герцаївського району та зареєстрований в реєстрі за № 46 все майно яке належало йому на день смерті заповів позивачці [PERSON]Х.(прізвище змінено з «Міхай» на « Попович» - згідно свідоцтва про зміну імені (а.с. 7-8) Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. 14 вересня 2016 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 61) проте, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, постановою нотаріуса від 23 вересня 2016 року позивачці було відмовлено у видачі\~ свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, що розташований по вул. Головній № 63 в с. Годинівка Герцаївського району Чернівецької області (а.с. 13). [PERSON] та [PERSON]- діти спадкодавця, на час смерті батька, [PERSON]І,. проживали окремо від нього, що підтверджується довідкою Годинівської сільської ради Герцаївського району (а.с. 22) Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] на момент смерті належав вищезазначений житловий будинок, який в порядку спадкової трансмісії перейшов до її сина, [PERSON], а останній у свою чергу заповів будинок позивачці, яка своєчасно прийняла спадщину, проте не може оформити її з підстав відсутності правовстановлюючих документів на нього, то її вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за нею право власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. На підставі ст.ст. 1217, 1222, 1223, 1258, 1265, 1268, 1269, 1270, 1276 ЦК України,

Outcome: approved