Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

позивач ПАТ «ВіЕйБі Банк» звернувся до суду з позовною заявою та просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № BLаЖГА00023623 від 01.04.2011 року в сумі 17389,22 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 01.04.2011 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № BLаЖГА00023623. Згідно якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 16000,00 грн., термін повернення кредиту - 01.04.2014 року. Згідно п. 1.2 кредитного договору кредит надається позичальнику (відповідачу) у формі відкличної не відновлювальної кредитної лінії. Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції на умовах визначених в кредитному договорі. Процентна ставка за Договором встановлена на рівні 10% річних (п. 3 спеціальної частини договору). Щомісячна плата у вигляді комісії за управління Кредитом в розмірі 1,75% від суми Кредиту (п. 4 спеціальної частини договору). Проценти за користування кредитними коштами розраховуються у валюті кредиту, виходячи із фактичної суми наданих кредитних коштів і строку кредитування із розрахунку «360/факт», рік рівний 360 дням, місяць рівний 30 дням, та сплачуються позичальником (відповідачем) в порядку, передбаченому п. 2.5. загальної частини кредитного договору. Згідно з п. 2.5.1 кредитного договору щомісячний платіж, передбачений графіком погашення заборгованості, складається із строкової частини кредиту та строкових платежів, платежі є ануїтетними: регулярні рівні щомісячні платежі, що направляються на погашення кредиту, а саме, основного боргу і процентів, що розраховуються таким чином, що в кінці строку договору, за умови належного виконання зобов'язання позичальником заборгованість повністю погашається. Згідно із п. 2.5.2 договору позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок банку, вказаний у п. 6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Відповідно до п. 4.2 кредитного договору за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань, передбачених п. 3.3 загальної частини кредитного договору банк має право вимагати від позичальника (відповідача) додатково сплатити штраф у розмірі 25% від суми кредиту. Згідно пункту 4.3 кредитного договору у випадку прострочення позичальником (відповідачем) виконання грошових зобов'язань банк має право вимагати від позичальника (відповідача) додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0,50% та те, що пеня розраховується за методом «факт/360», зазначено у п. 9. спеціальної частини договору. Позивач зі своєї сторони виконав договірні зобов'язання за договором в повному обсязі, а відповідач від виконання зобов'язань ухиляється. Відповідач порушив свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плату за управління кредитом, які передбачені п. 2.5 кредитного договору, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість за вказаним кредитом. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача відповідно до довідки про стан заборгованості станом на 20.08.2015 року становить 17389 (сімнадцять тисяч триста вісімдесят дев'ять) гривень 22 копійки, з яких: по поверненню кредиту - 3335,22 грн.; по сплаті відсотків - 490,42 грн.; по сплаті комісії - 495,85 грн.; плата за пропуск платежів - 13067,73 грн. Наведені вище обставини свідчать про невиконання відповідачем зобов'язань перед банком по договору, чим порушено охоронювані законом права та інтереси позивача. Представник позивача Куц А.П. в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, вважаючи їх незаконними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки, на момент розгляду справи по суті, відповідачем повністю погашено тіло кредиту, відсотки за користування ним та комісію по РО, що підтверджується оригіналами квитанцій. Крім того, просить застосувати строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені та штрафних санкцій, так як згідно наданого позивачем сумнівного розрахунку заборгованості за кредитним договором сальдо простроченої заборгованості виникло 02.04.2014 року, тобто з цього дня позивач дізнався про порушення свого права, як наслідок розпочався відлік позовної давності, який закінчився 02.04.2015 року, а позовна заява подана в серпні 2015 року, пізніше ніж через півроку з моменту закінчення позовної давності. На підставі наведеного в запереченні просить в позові відмовити. Суд, заслухавши представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 01.04.2011 року між сторонами було укладено кредитний договір № BLаЖГА00023623, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 16000,00 грн. з терміном повернення 01.04.2014 року. Згідно п. 1.2. кредитного договору банк надає позичальнику грошові кошти в національній валюті України у формі відкличної не відновлюваної кредитної лінії, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити банку плату за користування кредитними коштами, комісії та можливі штрафні санкції, в порядку і на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені в майбутньому і що становитимуть невід'ємну частину цього договору. Відповідно до п. 1.3. договору кредит видається позичальнику на поточні потреби. Згідно п. 1.5. кредитного договору за користування кредитом встановлюється плата у вигляді процентів, які нараховуються за процентною ставкою в розмірі 10%, що зазначено в п. 3 спеціальної частини договору (номінальна ставка). Згідно п. 1.6. договору за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом, розмір якої 1,75% від суми кредиту, що зазначено в п. 4 спеціальної частини договору. Відповідно до п. 4.2. кредитного договору у випадку невиконання позичальником обов'язку, передбаченого п.3.3.3. загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов'язань за договором перевищило 60 календарних днів, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку штраф у розмірі 25% від суми кредиту (п. 8 спеціальної частини договору). Згідно п. 4.3 договору у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню 0,50%, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, а саме неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання (п. 9 спеціальної частини договору). З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 20.08.2015 року заборгованість становить 17389,22 грн. (сімнадцять тисяч триста вісімдесят дев'ять гривень 22 копійки), з яких: по поверненню кредиту - 3335,22 грн.; по сплаті відсотків - 490,42 грн.; по сплаті комісії - 495,85 грн.; плата за пропуск платежів - 13067,73 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що [PERSON] на момент розгляду справи по суті повністю погасив тіло кредиту, відсотки за користування ним та комісію по РО, що підтверджується долученими до матеріалів справи квитанціями. За змістом ст. 267 ЦК України позовна давність не може застосовуватись без заяви сторони. Сторона має право зробити таку заяву в будь-який час до винесення рішення, в тому числі під час судових дебатів. Якщо позовна давність минула, і відповідач зробив заяву про її застосування, це є підставою для відмови у позові. За наявності поважних причин пропуску позовної давності суд захищає порушене право. Поважними слід визнавати тільки такі причини, за яких кредитор проявляв належну дбайливість про захист свого порушеного права, але не міг своєчасно заявити позов з причин, які від нього не залежали та не знаходились під його контролем. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). В ході судового розгляду представником відповідача [PERSON] було заявлено клопотання про застосування до вимоги про стягнення штрафу та пені позовної давності. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до роз'яснень абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зроблене до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Позивач з клопотанням про поновлення строку позовної давності не звертався. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). З огляду на те, що відповідач [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з 02.04.2014 року, а позивач з вимогами про стягнення заборгованості по поверненню кредиту, по сплаті відсотків, комісії та плати за пропуск платежів звернувся 03.09.2015 року, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, передбачений п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, а зважаючи на те, що відповідач повністю погасив тіло кредиту, відсотки за користування ним та комісію по РО, заявив про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд прийшов до обґрунтованого та переконливого висновку, що в задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити.

Outcome: dismissed