Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату та стягнення моральної шкоди. В судовому засіданні позивачка свою позовну заяву підтримала та суду пояснила, що 12.09.1983 року вона прийнята на роботу на посаду викладача художнього відділу в Яремчанську дитячу школу мистецтв виконкому Яремчанської міської ради Івано-Франківської області. Згідно наказу директора Яремчанської школи мистецтв від 25.01.2013 року у зв'язку з недостатнім фінансуванням на січень місяць 2013 року всіх викладачів Яремчанської школи мистецтв переведено до 13 годинного тижневого навантаження. Проте, позивачка зазначила, що протягом січня - лютого 2013 року вона працювала з 18-ти годинним тижневим навантаженням. З наказом щодо змін істотних умов праці всіх повідомили в кінці січня 2013 року в усній формі. Позивачка вказала, що адміністрація Яремчанської школи мистецтв порушила вимоги ст. 32 КЗпП України, поскільки її не було ознайомлено про зміну умов праці за два місяці. Заробітна плата за січень-лютий 2013 року була виплачена з урахуванням наказу директора Яремчанської ДШМ від 25.01.2013 року з 12-ти годинним навантаженням. Позивачка зазначила, що відповідач неправомірно не нарахував та не виплатив їй за січень-лютий 2013 року заробітну плату за 6 фактично відпрацьованих нею годин щотижня, які є частиною її заробітної плати та в зв'язку з цим не здійснено перерахунок заробітної плати за вказані години за час відпустки чим порушено її конституційне право на своєчасне одержання винагороди за працю. На неодноразові звернення до адміністрації Яремчанської школи мистецтв, виконкому Яремчанської міської ради з проханням виплатити належні відпрацьовані години відповідач відмовляється. Позивачка посилаючись на ст.2371 КЗпП України зазначає, що наслідки неотримання заробітної плати завдали їй моральної шкоди, що привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Тому просить задоволити її позовну заяву та зобов'язати Яремчанську дитячу школу мистецтв відділу культури виконкому Яремчанської міської ради Івано-Франківської області нарахувати і виплатити їй заборгованість по заробітній платі за шість відпрацьованих педагогічних годин щотижня за січень-лютий 2013 року, та в зв'язку з цим здійснити перерахунок та виплату заробітної плати за час відпустки. Також просить стягнути з Яремчанської дитячої школи мистецтв на її користь відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 1000 грн. та 100 грн. витрат понесених на отримання правової допомоги. Представник відповідача позовну заяву позивачки визнав частково та пояснив, що дійсно позивачку не було повідомлено про зміну істотних умов праці. Вважає, що позовні вимоги позивачки в частині стягнення заборгованості по заробітній платі є підставними, тому їх слід задоволити, в решті позовних вимог просить відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог відділу культури виконкому Яремчанської міської ради в судове засідання на розгляд справи не з'явився, третя особа була судом належним чино повідомлена про причини неявки суду не повідомила. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, вваєає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі наказу № 1 від 12.09.1983 року [PERSON] була прийнята на роботу на посаду викладача художнього відділу в Яремчанську дитячу школу мистецтв виконкому Яремчанської міської ради Івано-Франківської області. Вказана обставина стверджується також записами у трудовій книжці позивачки. Згідно розкладу уроків педагогічного працівника Дитячої школи мистецтв [PERSON], тижневе навантаження позивачки становило 18 год. Згідно наказу № 11 від 25.01.2013 року Яремчанської дитячої школи мистецтв скорочено тижневе навантаження викладачів до 13 год., в зв'язку з недостатньою кількістю фінансування з місцевого бюджету на січень 2013 року. З вказаним наказом позивачку не було ознайомлено. Поясненнями позивачки в судовому засіданні, копією розкладу уроків, затверджених 01.09.2012 року заступником директора з навчальної частини Яремчанської дитячої школи мистецтв та журналу обліку відвідування та успішності учнів, педагог [PERSON] 2012-2013 навчальний рік, вбачається що протягом січня 2013 року позивачка працювала з 18 годинним тижневим навантаженням. З довідки виданої [PERSON] вбачається, що середній заробіток позивачки за 2012-2013 р.р. становить 3 967 грн. 39 коп. Всупереч вимогам ст.22 Закону України «Про позашкільну освіту» перед поданням на затвердження розробленого перерозподілу педагогічного навантаження директор школи не вжила жодних заходів щодо отримання письмової згоди викладачів закладу. Відповідно до вимог ст.32 КЗпП Укрїни про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Проте, директором Яремчанської школи мистецтв позивачку не було попереджено про скорочення тижневого навантаження викладачів до 13 год., тобто про зміну істотних умов праці не пізніше як за два місяці, а тому слід вважати доведеним факт порушення трудових прав позивачки, передбачених ст. 32 КЗпП України. Судом встановлено, що заробітна плата [PERSON] за січень-лютий 2013 року була виплачена з урахуванням наказу директора Яремчанської ДШМ від 25.01.2013 року та пояснень позивачки з 12-ти годинним навантаженням. Позивачка в січні, лютому 2013 року працювала з 18 годинним тижневим навантаженням та 6 відпрацьованих педагогічних годин щотижня за січень-лютий 2013 року їй не оплачено. Вказана обставина встановлена матеріалами справи та поясненнями позивачки, що відповідачем визнається та не оспорюється. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Тому суд прийшов до висновку, що позивачці неправомірно не нараховано та не виплачено відповідачем за січень-лютий 2013 року заробітну плату за 18 фактично відпрацьованих нею годин за 6 фактично відпрацьованих позивачкою годин, які є частиною її заробітної плати, чим порушено її конституційне право на своєчасне одержання винагороди за працю. В звязку з вищевказаним порушенням при обчисленні середнього заробітку при нарахуванні позивачці заробітної плати за час відпустки не було враховано заробітну плату за фактично відпрацьовані нею у січні-лютому 2013 року години. Внаслідок чого є підстави для зобов'язання відповідача здійснити перерахунок заробітної плати позивачки під час відпустки за вказаний період. Щодо позовної вимоги позивачки про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди у фері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. За змістом указаного положення закону, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати норальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) розяснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконаня робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, в тому числі невиплати належних йому грошових сум, відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Відповідну правову позицію визначено постановою від 25 квітня 2012 року №6-23 цс 12 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, в якій зазначено, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи. Отже, компенсація завданої моральної шкоди має самостійне юридичне значення. Тому розмір відшкодування заподіяної позивачці моральної шкоди суд визначає з врахуванням характеру та обсягу моральних страждань, яких вона зазнала у звязку із порушенням трудових прав. Вразовуючи вищевикладене позовну заяву позивачки слід задоволити частково та зобовязати Яремчанську дитячу школу мистецтв нарахувати і виплатити [PERSON] заборгованість по заробітній платі за 6 відпрацьованих педагогічних годин щотижня за період січень-лютий 2013 року та в зв'язку з цим здійснити перерахунок заробітної плати за час відпустки. Також з Яремчанської дитячої школи мистецтв на користь [PERSON] слід стягнути 500 грн. завданої моральної шкоди. В решті позовних вимог слід відмовити. Щодо судових витрат по справі, то суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial