Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та виселення [PERSON]. В судове засідання з'явилася позивачка, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідачі в суд не з'явилися, викликалися належним чином, в тому числі через оголошення в офіційному друкованому засобі масової інформації. Позовні вимоги не оспорюють, письмових заперечень суду не надали. Представник відповідача ГУДМСУ в Харківській області до суду не з'явився, викликався належним чином, письмових заперечень суду не надав. Суд вважає можливим розглядати справу у порядку ст. 77, 169 п. 2, 3 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши інші докази окремо та в їх сукупності з іншими доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2012 року позивачка є єдиною власницею квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі разом з нею зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідачка, її дочка - [PERSON] не мешкає у зазначеній квартирі з 2004 року, онука позивачки - [PERSON], не мешкає у квартирі з 2011 року, житлове поміщення покинули добровільно, за комунальні послуги не платять. Син позивачки, [PERSON] своїми діями порушує правила співжиття, зловживає спиртними напоями, виносить і продає речі з квартири, не сплачує комунальні платежі. Увесь тягар утримання квартири лежить на позивачці, що створює для неї великі труднощі, оскільки вона є пенсіонеркою та інших доходів окрім пенсії не має, і тому вимушена звернутися з позовом до суду. Відповідачі в судові засідання не з'являються, позовні вимоги не оспорюють, письмових заперечень суду не надали. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], що є сусідами позивачки, надали пояснення аналогічні доводам позивачки, викладеним у позовній заяві. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2012 року позивачка є єдиною власницею квартири [ADDRESS] (а.с. 5). Матеріали справи містять також технічний паспорт на трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно довідки об'єднання житлових кооперативів «Круг» від 24.06.2014 року в зазначеній квартирі разом з нею зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 4). Позивачка зазначала, що відповідачка, її дочка - [PERSON] не мешкає у зазначеній квартирі з 2004 року, онука позивачки - [PERSON], не мешкає у квартирі з 2011 року, житлове приміщення покинули добровільно, за комунальні послуги не платять. Зазначене підтверджується актом обстеження квартири від 02.07.2014 року (а.с. 11), довідкою Орджонікідзевського РВ ГУМВС України в м. Харкові від 04.07.2014 року, в якій зазначено, що гр. [PERSON] та [PERSON] з питань порушення житлових прав з заявами та скаргами до органів внутрішніх справ не звертались (а.с. 10). Зазначене в судовому засіданні підтвердили також свідки [PERSON] та [PERSON]. Крім того, про несплату [PERSON] та [PERSON] комунальних платежів свідчать матеріали виконавчого провадження щодо примусового стягнення з них боргу зі сплати комунальних платежів (а.с. 15). Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов в частині визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право на користування цим житлом, обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки відповідачі без поважних причин не проживають в квартирі більше 1 року, тому вони, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, втратили право користування квартирою. Також в квартирі зареєстрований син позивачки [PERSON], який згідно пояснень позивачки, підтверджених показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], систематично зловживає спиртними напоями, приводять незнайомих людей, виносить з квартири та продає речі, що належить на праві приватної власності позивачці, не сплачує комунальні платежі в той час, коли має у власності окреме житло. Зазначене підтверджується також свідоцтвом про право на спадщину за законом, згідно якого відповідачу [PERSON] належить кімната [ADDRESS], загальною площею 15,9 кв.м. (а.с. 17), технічним паспортом на кімнату (а.с. 18-20). Згідно ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Статтею 116 ЖК України передбачено, що коли наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих проводиться без надання іншого жилого приміщення. Стаття 13 ЦК України вказує, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Стаття 150 ЖК України вказує, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого мешкання так і для мешкання членів їх сімей й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм наміром. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 того ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд приходить до переконання, що відповідач [PERSON] систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для позивачки проживання із ним в одній квартири, а заходи запобігання виявились безрезультатними, оскільки пенсіонерка не має впливу на сина, порушення прав позивачки відбувається систематично протягом тривалого часу. Заперечень відповідач суду не надав. За таких умов, позов [PERSON] до [PERSON] про виселення його за неможливістю спільного проживання в одному будинку та зняття з реєстрації обґрунтований і підлягає до задоволення. Проте суд не знаходить підстав для вселення відповідача [PERSON] до належної йому кімнати, оскільки Житловим кодексом Української РСР не передбачений порядок зобов'язання вселення особи до приміщення, яким вона володіє на праві приватної власності в разі виселення з іншого житлового приміщення. Статтею 33 Конституції України гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Таким чином, відповідач не може бути позбавлений права вибору місця проживання і в частині задоволення позовної вимоги щодо вселення відповідача до кімнати [ADDRESS] суд вважає за необхідне відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial