Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна. В своєму позові вона посилалася на наступні обставини. 24 вересня 2005 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбних відносин є одна дитина [PERSON], [INFO], яка на даний момент проживає з позивачкою. 25 травня 2016 року шлюб між сторонами розірвано, відповідно рішення Малиновського районного суду м.Одеси. Домовленості щодо добровільного розподілу спільного майна не досягнуто. За час проживання у шлюбі, а саме 12 липня 2007 року позивачка та відповідач придбали житловий будинок за адресою с.Конопляне, вул..30 річчя перемоги, №173 Іванівського району Одеської області. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на ? частину даного житлового будинку. В судове засідання позивачка не зявилась, надала заяву про слухання справи у її відсутність, на своїх вимогах наполягала. Відповідач по справі проти позову не заперечував, визнав його в повному обсязі, та надав заяву про слухання справи у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, водночас, дослідивши таке безумовне визнання відповідачем позову, яке в свою чергу не суперечить вимогам закону й не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, дійшов до переконання про його задоволення в цій частині без з'ясування і дослідження інших обставин справи, з посиланням лише на правове обґрунтування позову. Доведеними та не оспорюваними є ті обставини, що сторони з 24 вересня 2005 року по 25 травня 2016 року перебували у шлюбі , який розірвано, що підтверджується копією рішення суду. За час перебування у шлюбі, 12 липня 2007 року, позивачка та відповідач придбали житловий будинок за адресою с.Конопляне, вул..30 річчя перемоги, №173 Іванівського району Одеської області, що підтверджується відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно. Правовстановлюючі документи були оформлені на імя чоловіка, [PERSON]. Після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди, щодо добровільного поділу спільно нажитого майна, що призвело до звернення позивачкою до суду. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України. Відповідно до ст..61 Сімейного кодексу України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Отже враховуючи той факт, що зазначене нерухоме майно набуте в період перебування позивачки та відповідача в шлюбі , згідно договору купівлі-продажу укладеного то воно є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається з обставин по справі домовленості щодо зміни розміру часток при поділі майна у сторін не має, шлюбний договір не укладався. Виходячи з наведеного, враховуючи що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, \~суд вважає та згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення \~позову. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до матеріалів справи позивачкою при подачі позову сплачено судовий збір за розгляд справи у розмірі 746,51 гривень, що підтверджується квитанцією, доданою до матеріалів справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають судові витрати: судовий збір в розмірі 746 гривень 51 копійка понесені позивачкою при звернені до суду з даним позовом. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилалася позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Outcome: approved