overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому вказує, що 26.10.2014 року помер її батько - [PERSON], і після смерті якого відкрилася спадщина на жилий будинок №87 по вул.. Талаліхіна у м. Запоріжжі. Позивач є спадкоємцем першої черги, і в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Разом з тим, позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права на вказаний жилий будинок, т.я. спадкодавець [PERSON] не зареєстрував своє право власності на будинок на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.1988 року. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги і просить їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову не заперечує. Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши надані докази та матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.12.1988 року [PERSON] отримав у власність жилий будинок №87 по вул.. Талаліхіна у м. Запоріжжі. Між тим, у встановленому порядку своє право власності на набутий будинок [PERSON] у відповідних державних органах, а отже , відсутній документ , який підтверджує право власності [PERSON] на вказаний будинок. 26.10.2014 року [PERSON] помер, і після його смерті відкрилася спадщина на жилий будинок №87 по вул.. Талаліхіна у м. Запоріжжі. Згідно ст.. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. За життя [PERSON] заповіту не залишив, а отже, спадкування здійснюється за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, спадкоємцем першої черги є донька померлого - [PERSON], інших спадкоємців не має. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї. Ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом установлено, що позивач звернулася до 2-ї Запорізької держнотконтори з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, т.я. правовстановлюючий документ на будинок не зареєстровано належним чином. Суд вважає, що відсутність реєстрації правовстановлюючого документа на жилий будинок №87 по вул.. Талаліхіна у м. Запоріжжі, не позбавляє власника права на будинок і він належить до спадкового майна, а отже, вимоги позивача є законними та обґрунтованими, і за нею необхідно визнати право власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому вказує, що [INFO] померла її сестра [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді будинку [ADDRESS], який їй належав на праві приватної власності. Позивачка є єдиним спадкоємцем майна. Вчасно позивач не оформила спадщину оскільки, після похорон важко переживала смерть близької людини, часто хворіла, має похилий вік та юридичну неграмотність, і не знала, що їй було необхідно звернутися до нотаріуса у шести місячний строк для оформлення спадщини. Враховуючи вищевикладене просить надати додатковий строк для подачі заяви в нотаріальну контору про прийняття вищевказаної спадщини. Ця обставина і з'явилася підставою заяви. У попередньому судовому засіданні позивач наполягає на заявлених вимогах та просить їх задовольнити. Представник відповідача у попередньому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] помела [INFO]. Згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 07.04.1998 року [PERSON]. власник будинку [ADDRESS]. Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 15.09.1998 року земельна ділянка площею 953,5 кв.м., за адресою [ADDRESS], яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку належить [PERSON] Згідно ст.. 1272 ч.3 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини Згідно з ст. 130 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем у попередньому судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову, відповідно до ст.. 174 ч.4 ЦПК України, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а потому приймається судом. За наведених обставин позовні вимоги про надання додатного строку для подачі заяви про прийняття спадщини підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому вказує, що від шлюбу з відповідачем має двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] і доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою і перебувають на її повному матеріальному утриманні, т.я. вони з відповідачем припинили спільне проживання в звязку з розірванням шлюбу. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей у добровільному порядку не надає. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON], [INFO] і доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача, щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку на місяць, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, у звязку з чим, відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.03.1999 року. Шлюб між сторонами у справі розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 28.07.2005 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей доньку [PERSON], [INFO] і доньку [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюб з відповідачем розірвано, діти проживають разом з позивачкою і перебувають на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру стягуваних аліментів на утримання дітей, суд вважає, що позивач має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання дітей, у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку), щомісяця. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів на дитину забезпечить належний рівень матеріального забезпечення, розвитку і виховання дітей. Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому вказує, що від шлюбу з відповідачем має двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] і доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою і перебувають на її повному матеріальному утриманні, т.я вони з відповідачем припинили спільне проживання. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей у добровільному порядку не надає. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON], [INFO] і доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1700 грн., щомісяця. У судовому засіданні позивачка та її адвокат заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач заявлені позовні вимоги визнав частково, і не заперечує, що має утримувати своїх неповнолітніх дітей і таке утримання він позивачці надає у добровільному порядку, разом з тим, пояснив, що він має постійне місце роботи і стабільний дохід, а отже, аліменти мають бути стягнуті нього у частці. Вислухавши пояснення учасників процесу, думку адвоката, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом установлено, що батьками неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] є [PERSON] і [PERSON], що підстверджуєтьс я копіями с свідоцтв про їх народження. Діти проживають разом з матірю, яка є позивачкою у даній справі, і перебувають на її повному матеріальному утриманні, т.я. батьки припинили сумісне проживання. Батько дітей [PERSON], надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дітей у добровільному порядку, але позивачка вважає цю допомогу недостатньою. Судом установлено, що відповідач працює, має постійне м місце роботи і постійне джерело доходу, а отже, аліменти мають бути стягнуті не у твердій грошовій сумі. Як просить позивачка, а у частці від його заробітку ( доходу). Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру стягуваних аліментів на утримання дітей, суд вважає, що відповідач має постійне джерело доходу, працює, інших осіб як і перебувають на його утриманні не має, інвалідом не являється, а отже, має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання дітей, у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку), щомісяця. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів на дитину забезпечить належний рівень матеріального забезпечення, розвитку і виховання дітей. Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому вказує, що від шлюбу з відповідачем має двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] і сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою і перебувають на її повному матеріальному утриманні, т.я. вони з відповідачем припинили спільне проживання в зв'язку з розірванням шлюбу. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей у добровільному порядку не надає. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] і сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача, щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку на місяць, до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач заявлені позовні вимоги визнав в повному обсязі проти їх задоволення не заперечував. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом установлено, о сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.08.2008 року, і на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.10.2014 року шлюб розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюб з відповідачем розірвано, діти проживають разом з позивачкою і перебувають на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Судом установлено, що відповідач працює, має постійне місце роботи і постійне джерело доходу, а отже, аліменти мають бути стягнуті, а у частці від його заробітку (доходу). Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру стягуваних аліментів на утримання дітей, суд вважає, що відповідач має постійне джерело доходу, працює, інших осіб як і перебувають на його утриманні не має, інвалідом не являється, а отже, має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання дітей, у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку), щомісяця. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів на дитину забезпечить належний рівень матеріального забезпечення, розвитку і виховання дітей. Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS], у якій вона проживає. У даній квартирі зареєстрований [PERSON], але за місцем реєстрації він не проживає з січня 2015 року, що підтверджується Актом, складеним 12.03.2018 року. Реєстрація і не проживання відповідача у вказаній квартирі перешкоджає позивачу у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном, вона несе додаткові витрати на утримання належного їй майна. \~ \~ \~ \~Позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у вказаній квартирі і зняти його з реєстрації. \~ \~ \~ \~У заяві до суду позивачка просить розглядати справу без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судові повістки, направлені відповідачу за вказаною у позові адресою та адресою реєстрації його місця проживання, повернуті до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». У звязку з чим, суд ухвалює у справі заочне рішення у порядку ст.280-284 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Судом установлено, що позивачці, [PERSON] на праві приватної власності на підставі Договору дарування, від 28.12.2004 року за законом належить квартира [ADDRESS]. У даному жилому приміщенні зареєстрований, але не проживає відповідач [PERSON]. Відповідач у вказаному жилому приміщенні не проживає, і не несе витрат на утримання житла. Таким чином, реєстрація відповідача у квартирі і його не проживання в ньому перешкоджає власнику реалізовувати надані законом права вільно розпоряджатися належним майном. Крім того, позивач несе додаткові витрати повязані з утриманням нерухомого майна. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6-ти місяців. Судом не встановлено поважності причин відсутності відповідача у вказаній квартирі понад 6-ть місяців. В силу ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS], у якій вона проживає. У даному жилому приміщенні зареєстрований, але не проживає відповідач [PERSON], місце перебування якого позивачці невідомо. Реєстрація і не проживання відповідача у вказаній квартирі перешкоджає позивачу у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном, вона несе додаткові витрати на утримання належного їй майна. Позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у вказаній квартирі. У заяві до суду представник позивачки просить розглядати справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався. Про час і місце розгляду справи повідомлений шляхом публікації оголошення газеті. Судові повістки, направлена відповідачу за вказаною у позові адресою та адресою реєстрації його місця проживання, повернуті до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». У звязку з чим, суд ухвалює у справі заочне рішення у порядку ст.280-284 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Судом установлено, що позивачці на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 15.09.2016 року позивачці належить квартира [ADDRESS], у якій вона проживає. У даному жилому приміщенні зареєстрований, але не проживає відповідач [PERSON]. Відповідач у вказаному жилому приміщенні не проживає, і не несе витрат на утримання житла. Таким чином, реєстрація відповідача у квартирі і його не проживання в ньому перешкоджає власнику реалізовувати надані законом права вільно розпоряджатися належним майном. Крім того, позивач несе додаткові витрати повязані з утриманням нерухомого майна. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6-ти місяців. Судом не встановлено поважності причин відсутності відповідача у вказаній квартирі понад 6-ть місяців. В силу ч.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому вказує, що вона є власником квартири [ADDRESS], у якій вона проживає. У даному жилому приміщенні зареєстрований, але не проживає відповідач - [PERSON], місце перебування якого позивачці невідомо. Реєстрація і не проживання відповідача у вказаній квартирі перешкоджає позивачу у повному обсязі здійснювати своє право володіння, користування і розпорядження майном, вона несе додаткові витрати на утримання належного їй майна. Позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у вказаній квартирі. У заяві до суду представник позивачки просить розглядати справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався. Судові повістки, направлена відповідачу за вказаною у позові адресою та адресою реєстрації його місця проживання, повернуті до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». У зв'язку з чим, суд ухвалює у справі заочне рішення у порядку ст.280-284 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Судом установлено, що позивачці на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 28.04.2016 року позивачці належить квартира [ADDRESS], у якій вона проживає. У даному жилому приміщенні зареєстрований, але не проживає відповідач - [PERSON], що вбачається з довідки від 10.03.2017 року виданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської влади. Відповідач у вказаному жилому приміщенні не проживає, і не несе витрат на утримання житла. Таким чином, реєстрація відповідача у квартирі і його не проживання в ньому перешкоджає власнику реалізовувати надані законом права вільно розпоряджатися належним майном. Крім того, позивач несе додаткові витрати пов'язані з утриманням нерухомого майна. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6-ти місяців. Судом не встановлено поважності причин відсутності відповідача у вказаній квартирі понад 6-ть місяців. В силу ч. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved