Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про визнання недійсним рішення сесії Білоцерківської сільської ради, визнання недійним та скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням 13 сесії 1 скликання 1994 року земельна ділянка площею 0,51 га в с. Білоцерківці, Бобровицького району, Чернігівської області, по вул. Гагаріна, 52 була передана у власність [PERSON], яка 16.09.2005 склала заповіт, згідно якого все своє майно заповідала їй. Після смерті 14.10.2005 року [PERSON], відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами по вулиці Гагаріна, 52 та земельної ділянки площею 0,51 га. ( 0,25 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, 0,26 га для ведення особистого селянського господарства), яку вона фактично прийняла. Рішенням Білоцерківської сільської ради 12 сесії 5 скликання від 24.06.2008 року їй була передана у користування земельна ділянка площею 0,51 га. Після звернення з заявою про надання дозволу на виготовлення документації для отримання державного акту, рішенням 22 сесії 5 скликання від 28.10.2009 року передано їй у власність земельну ділянку площею 0,25 га. При виготовленні технічної документації на 0,25 га земельної ділянки виявилось, що приблизно 0,04 га її земельної ділянки приватизовано [PERSON] В приватизовану останньою земельну ділянку площею 0,0758 га, крім її ділянки приблизно 0,04 га, ще входить частина земельної ділянки [PERSON] Встановлення меж на місцевості відбувалось без погодження з суміжними землекористувачами та при відсутності землевпорядника сільської ради. При винесенні рішення про передачу у власність земельних ділянок згідно технічної документації громадянам села, не вказувалась адреса земельних ділянок їх місце розташування, не перевірялось землевпорядником та сільською радою згідно земельно - шнурової книги. Державний акт на земельну ділянку площею 0,0758 га був отриманий [PERSON], без підтверджуючих документів. Тому просить визнати рішення 11 сесії 5 скликання Білоцерківської сільської ради від 24.03.2008 року про безкоштовну передачу у власність земельних ділянок [PERSON], визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0758 га виданий [PERSON], та скасувати державну реєстрацію даної земельної ділянки. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, зазначених в позові. В судовому засіданні представник відповідачки позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову. Треті особи- управління Держземагенства у Бобровицькому районі та Білоцерківська сільська рада до суду не зявились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Білоцерківська сільська рада в заяві поданій через канцелярію суду просила судовий розгляд проводити без участі їх представника. ( а.с. 34,39). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, представника відповідачки суд приходить до наступного висновку виходячи з слідуючого. Судом встановлено, що рішенням 13 сесії 1 скликання від 01.04.1994 року Білоцерківської сільської ради [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, та обслуговування жилого будинку, площею 0,51 га (а.с. 15) 14.10.2005 року вона померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕЛ № 024772 (а.с.7). За життя остання склала заповіт, в якому все своє майно заповіла позивачці по справі [PERSON] (а.с.6). Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Гагаріна, 52 на який рішенням Бобровицького районного суду від 13.06.2008 року за [PERSON] визнано право власності (а.с.10,11). Рішенням 12 сесії 5 скликання від 24.06.2008 року Білоцерківської сільської ради позивачці по справі було надано земельні ділянки для обслуговування житлових будинків та ведення особистого господарства площею 0,51 га (а.с.17). Рішенням 22 сесії 5 скликання Білоцерківської сільської ради від 28.10.2009 року [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,25 га, для обслуговування житлового будинку в с. Білоцерківці, Бобровицького району, по вул. Гагаріна 52 (а.с.18). Рішенням 11 сесії 5 скликання від 24.03.2008 року [PERSON] у власність були передані земельні ділянки : для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства площею 0,05031 га (а.с.20). З оглянутого в судовому засіданні державного акту серії № ЯЗ за № 034666 виданого 25.03.2009 року [PERSON] вбачається що останній на підставі рішення 10 сесії 5 скликання від 24.03.2008 року Білоцерківської сільської ради передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0758 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по вул. Гагаріна в с. Білоцерківці Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатом аукціону. Згідно з ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Звертаючись до суду з позовними вимогами щодо визнання рішення сесії Білоцерківської сільської ради, державного акту на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0758 га недійсними та про його скасування позивачка не надала доказів, які б давали підстави суду вважати, що рішення сесії прийняте з порушеннями вимог Земельного законодавства. Також остання посилаючись на те, що в приватизовану відповідачкою вищезазначену земельну ділянку ввійшла частина її земельної ділянки приблизно 0,04 га не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували конкретну площу земельної ділянки незаконно приватизованої відповідачкою. Відповідно до ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і протребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь в справі. Такаж позиція викладена в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року, із змінами « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Враховуючи вимоги цивільного процесуального законодавства щодо того, що суд повинен сприяти сторонам у виконанні їх обов'язку подати свої докази, суд роз'яснював вимоги вищезазначеної правової норми та пропонував сторонам скористатись своїм обов'язком щодо надання доказів та заявити клопотання про призначення експертизи, однак сторони відмовились від проведення експертизи, висловлюючи позицію про недоцільність її проведення по справі та відсутність коштів. Згідно з приписами ст. 11 ЦПК України щодо змагальності сторін, суд не може з власної ініціативи витребувати ті чи інші докази, суд тільки сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь в справі їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом позивачці розяснені права та обовязки передбачені ст.ст. 27, 30,31 ЦПК України. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі є складнощі, суд за їх клопотанням зобовязаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті із залученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь в справі. В судовому засіданні клопотань про витребування доказів, які підлягали б дослідженню судом в обовязковому порядку при розгляді даної справи не заявлялись, а тому суд вирішує даний спір на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, які підтверджують набуття права користування та права власності на земельні ділянки, як позивачки так і відповідачки, але не підтверджують порушень зі сторони останньої прав [PERSON], як власника земельної ділянки. Твердження позивачки відносно того, що при виготовленні технічної документації на вищезазначену земельну ділянку відповідачки не погоджувались межі з нею, як з суміжним землекористувачем не може бути взято судом до уваги, оскільки з пояснень самої позивачки в судовому засіданні вбачається, що її суміжними власниками є [PERSON], та [PERSON], що також підтверджується планом розміщення земельних ділянок ( а.с. 19). Отже, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed