Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, та в якому просить стягнути з нього на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], яка народилася 06 травня 2012 року та [PERSON], яка народилася 06 травня 2015 року, у твердій грошовій сумі у розмірі по 700,00 гривень на кожну дитину, щомісяця, починаючи з моменту подання позовної заяви та до повноліття дітей, а також стягнути з нього кошти на її утримання до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку, у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 гривень, щомісячно, посилаючись на те, з відповідачем вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах, під час спільного проживання у них народилися зазначені діти, які спільно проживають з нею та знаходяться на її утриманні, а відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей та на її утримання не надає, хоча зобовязаний це робити. Вона не працює та отримує лише соціальну допомогу від держави, як непрацююча жінка, додаткових доходів не має. Їй відомо, що відповідач працює, але неофіційно, у звязку з чим має нерегулярний мінливий дохід та має можливість сплачувати аліменти на її утримання та на утримання дітей, що зумовило її звернення до суду. Сторони в судове засідання не зявилися. Від позивачки [PERSON] до суду надійшла заява про слухання справи за її відсутності, згідно якій вона позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов у повному обсязі. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, згідно якої він позовні вимоги визнав частково та згоден сплачувати аліменти лише на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. щомісячно на кожну дитину. В звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з обов'язком батьків утримувати малолітніх дітей та обовязком чоловіка надавати дружині матеріальну допомогу до досягнення дитиною трирічного віку, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Як видно із копій свідоцтв про народження [PERSON], вона народилася 06 травня 2012 року, [PERSON], вона народилася 06 травня 2015 року, відповідач [PERSON] є їх батьком, а позивачка [PERSON] матірю (а.с. 5, 6). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Мирнопільської сільської ради Арцизького району Одеської області, малолітні діти сторін проживають з матірю та знаходяться на її утриманні (а.с. 9). Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України на батьків покладено обовязок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано, проживають вони спільно чи окремо. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним, однак відповідач від виконання цих обовязків ухиляється, у звязку з чим з нього на користь позивачки мають бути стягнуті аліменти на утримання малолітніх дітей. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні встановлено, що відповідач має нерегулярний мінливий дохід, на що посилалася позивачка та що не спростовував відповідач. Таким чином, враховуючи, що відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання своїх малолітніх дітей, а також те, що має нерегулярний, мінливий дохід, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі. При визначенні ж розміру аліментів суд також у відповідності до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Суд, визначаючи розмір аліментів, які повинні стягуватися з відповідача на користь позивачки на утримання дітей враховує матеріальне становище матері, яка не працює, а також матеріальне становище батька дітей платника аліментів, який, як було встановлено судом в наявний час також не працює, але перебуває у працездатному віці та має можливість працевлаштуватись. Судом при визначенні розміру аліментів також враховується, що Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років (в якому перебувають діти сторін) встановлений з 1 вересня у розмірі 1\~167,00 гривень. Таким чином, з урахуванням принципу рівності прав та обов'язків батьків щодо дітей, суд приходить висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що доцільним буде стягнення з відповідача аліментів у розмірі по 600 грн. щомісяця на дитину, який в силу ч. 2 ст. 184 СК України підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, тому по наявній справі аліменти з відповідача мають бути присуджені з 06.11.2015 р. Отже суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, підлягає задоволенню у розмірі зазначеному вище. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, слід звернути увагу на наступне. Ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України визначають, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. З зазначеної норми випливає, що оскільки закон визнає лише зареєстрований (цивільний або світський) шлюб, укладений в органах РАЦСу, перебування громадян у фактичних шлюбних відносинах або укладення ними шлюбу за релігійним обрядом є особистою справою кожного громадянина, але не тягне жодних правових наслідків законного шлюбу.Реєстрація шлюбу в органах РАЦСу має конститутивне (правостворююче) значення, тобто без належної державної реєстрації шлюбу, як правової категорії, не існує. Разом із тим, законодавець передбачає право на утримання жінки і чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Таке право передбачене ч. 2 ст. 91 СК України, згідно якої жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Дана норма відсилає до ч. ч. 2 4 ст. 84 та ст. ст. 86 і 88 Кодексу, тобто поширює вказані правові норми і на правовідносини, що виникають на підставі ч. 2 ст. 91 СК України. Ч. 2 ст. 84 СК України передбачає право дружини на утримання, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років. Отже принципове положення законодавця, що викладене у ч. 4 ст. 84 СК України полягає у тому, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, тому чоловік має їй компенсувати втрату можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар'єрному зростанні, громадському та світському житті. Однак, для виникнення вищезазначеного аліментного зобовязання ч. 4 ст. 84 СК України передбачає наявність такої обовязкової умови, як спроможність чоловіка надавати таку матеріальну допомогу дружині. Однак позивачкою не надано суду належних, в розумінні ст. ст. 57 60 ЦПК України, письмових доказів того, що відповідач, має змогу надавати їй матеріальну допомогу на її утримання, чим позивачка не виконала вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. Обставин того, що відповідач має будь-які інші доходи судом встановлено не було, сторонами суду доказів таких обставин надано не було. Отже, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на відсутність підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку, оскільки позивачка не довела суду наявність у відповідача можливості надавати їй матеріальну допомогу, що за переконанням суду лише при наявності такої обовязкової умови, як можливість чоловіка надавати жінці, з якою проживає дитина, яка не досягла трирічного віку, можливо задовольнити позов про стягнення аліментів на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку, тому суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягає. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 487,20 гривень. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Outcome: partial