Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивачка просить змінити розмір аліментів на утримання сина [PERSON], 6.07.2005р.н., які стягнуті з відповідача за рішенням Буринського районного суду Сумської області від 12.02.2017р. у розмірі 1\\4 частини доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а саме, змінити розмір аліментів на ? частину доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, мотивуючи позовні вимоги тим, що були внесені зміни в ст.182 СК України, якою було збільшено мінімальний розмір аліментів на дитину з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, але відповідач виплачує аліменти у розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що є меншим, ніж гарантовано законом, і саме в такому розмірі аліменти нараховуються платнику в відділі державної виконавчої служби, де було рекомендовано позивачці звернутись до суду з даним позовом про зміну розміру аліментів. Вважає, що виплатою аліментів у мінімальному розмірі, виходячи з вказаного мінімального розміру у судовому рішенні, суттєво порушуються права її неповнолітньої дитини і відповідно її як стягувача аліментів. Відповідачем 31.01.2018р. подано відзив, в якому він позов не визнав, пославшись на те, що за змістом ст.182 та ст.192 СК України відсутні підстави для зміни розміру аліментів, призначених судовим рішенням, і що відсутні підстави для збільшення мінімального розміру аліментів, які стягуються з нього на користь позивачки. Навпаки вважає, що є підстави для зменшення розміру аліментів, враховуючи, що з нього стягнуті аліменти на користь іншої жінки на утримання іншої дитини (постанова Апеляційного суду Сумської області від 23.01.2018р.), тобто його майновий стан погіршився, що встановлено вказаною постановою суду. Відповідач повторно не явився в судове засідання . Відповідач був повідомлений належним чином, шляхом направлення йому рекомендованого листа за адресою зареєстрованого місця проживання, є розписка про отримання відповідачем повістки від 8.02.2018р., тобто повідомлений завчасно. Дана неявка повторна, в судове засідання 31.01.2018р. відповідач також не явився, був повідомлений завчасно, є розписка від 12.01.2018р. Відповідач не повідомив про причини неявки. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Суд ухвалив справу розглянути у відсутності сторін. З свідоцтва про народження встановлено, що сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 6.07.2005р.н. Згідно довідки з місця проживання - син проживає з позивачкою. Батько дитини (відповідач) проживає окремо, - дані обставини відповідач не заперечує. Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 12.02.2007р. стягнуто аліменти з відповідача на утримання сина [PERSON] , 6.07.2005р.н., на користь позивачки у розмірі ? частини доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття дитини. Рішення набрало законної сили. Виконавчий лист в частині стягнення аліментів на дитину виданий судом 12.03.2007р., знаходиться на виконанні в відділ ДВС Буринського РУЮ Сумської області (за місцем проживання і роботи відповідача). Згідно довідки від 17.11.2017р. про розмір сплачених аліментів , виданої ВДВС Буринського РУЮ, аліменти за даним виконавчим листом виплачувались стягувачу у такому розмірі: січень, лютий 2017р.- по 506,70грн., березень 2017р- 1013,40грн., квітень, травень 2017р.- по 506,70грн., червень, липень 2017р.- по 888,50грн., серпень 2017р.- 0грн., вересень 2017р.- 466,30грн., жовтень 2017р.- 644грн. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років становив: з 1.01.2017р. 1689грн., 1.05.2017р. 1777грн. з 1.12.2017р. 1860грн. Згідно довідки МСЕК позивачка є інвалідом з дитинства першої групи по зору, потребує стороннього догляду. Згідно довідки ПФУ- позивачка отримує пенсію по інвалідності 1 групи 1968грн. Відповідачем надані такі докази: Постановою Апеляційного суду Сумської області від 23.01.2018р. стягнуто з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки Кіри, 7.03.2014р.н., в розмірі 800грн. на місяць. Також в даній постанові суду встановлено, (і зазначено в резолютивній частині постави), що відповідач [PERSON] працює директором Поліграфічного підприємства «Буринська районна друкарня», і що згідно довідки з його місця роботи, на роботі встановлено неповний робочий день, отримує заробітну плату у розмірі мінімальної заробітної плати 3200грн. (на той час). Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.182 СК в редакції згідно закону №2037-У11 від 17.05.2017р. - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Редакція даної норми закону до внесення відпорних змін, передбачала мінімальний розмір аліментів на одну дитину - 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.192 СК України в редакції згідно із Законом\~№ 2302-VI від 01.06.2010р., - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.195 СК - заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Згідно ч.2 - заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Згідно ч.3 - розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Як видно з довідки про отримання аліментів позивачкою і з прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік», відповідач виплачував в 2017 році аліменти, виходячи з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів не відповідає встановленому законом мінімальному розміру аліментів на одну дитину, в редакції ч.2 ст.182 СК від 17.05.2017р. Разом з тим у самому рішенні зазначено саме такий мінімальний розмір аліментів «не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку» - тобто в редакції, чинній станом на день ухвалення судом рішення про стягнення аліментів. Враховуючи, що аліменти є періодичним тривалим платежем, враховуючи дію закону у часі, при вирішенні питання про мінімальний розмір аліментів у даному випадку, слід виходити з редакції статті 182 СКУ, і разом з внесенням змін в дану норму закону є підстави для підвищення мінімального розміру аліментів на дитину, який має бути не меншим від 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно ч.1 ст.192 СК України в редакції від 1.06.2010р. розмір аліментів, визначений за рішенням суду, за позовом одержувача аліментів може бути змінений також і у інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином зміна в законодавстві, а саме підвищення гарантованого законом мінімального розміру аліментів на дитину, зокрема нова редакція ч.2 ст.182 СКУ, - судом розглядається як інший випадок, передбачений законом, який є підставою для збільшення мінімального розміру стягнутих судовим рішенням аліментів - у випадку, якщо розмір аліментів, визначений судом у частці від доходу, з певних передбачених законом підстав визначається у мінімальному розмірі, визначеному законом. Як розяснив Пленум Верховного суду України в Постанові №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» , п..23 - відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідач посилається на п.23 Постанови, в якій на думку відповідача зазначено виключні підстави для зміни розміру аліментів, встановлених судом: у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я. Разом з тим, після даної Постанови Верховного суду України до статті 192 СК були внесені зміни, дана норма закону доповнена висловом «у інших випадках, передбачених цим Кодексом». Тому , враховуючи редакцію (статті 192 СК України, чинну на даний час, висновок Верховного суду України в даній постанові (на що посилається відповідач у відзиві на позов) не може бути застосований як підстава для відмови у позові з таких підстав. Крім того, навіть виходячи з тверджень відповідача та наданих ним доказів, зокрема про отримання зарплати у мінімальному розмірі, - є підстави вважати, що його матеріальний стан разом з підвищенням, зокрема, мінімального розміру заробітної плати, також змінився. Відповідач як на підставу для відмови у позові посилається на стягнення з нього аліментів на іншу дитину. Разом з тим, відповідач не заявив зустрічного позову про зміну (зменшення) розміру аліментів, і крім того, дана обставина не може бути прийнята судом як підстава для незастосування положень закону- ч.2 ст.182 СК України - щодо мінімального розміру аліментів, і не є підставою для обмеження встановленого законом мінімального розміру аліментів у будь-якому випадку. Таким чином, на даний час позивачка має право на отримання від відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у визначеному судом розмірі ? частини зарплати (інших доходів), але не меншому від 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Суд вважає встановленим, що у даному випадку, виплатою відповідачем аліментів у розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (виходячи з вказаного у судовому рішенні), суттєво обмежує права дитини і стягувача аліментів на даний час. Тому порушене право позивача підлягає судовому захисту. Позивачка обрала саме такий спосіб захисту порушеного права, як подання позову про зміну розміру аліментів (в частині зазначеного у рішенні суду мінімального розміру). Враховуючи положення ч.2 ст.192 СК України і ч.2 ст.182 СК України , суд вважає можливим позов задовольнити, і не вбачає підстав для відмови у позові з тих підстав, що позивачкою обрано саме такий спосіб захисту її прав. Враховуючи, що відповідач виплачує аліменти виходячи з мінімального встановленого законом розміру, враховуючи, що про такий мінімальний розмір аліментів зазначено у самому судовому рішенні, що викликає спір між сторонами і дає підстави відповідачу тлумачити судове рішення саме у такий спосіб, а також враховуючи, що порушені права дитини повинні бути захищені у ефективний спосіб, то суд вважає за доцільне відновити порушені права саме у такий спосіб, у який просить позивачка, - а саме змінити розмір аліментів, встановлених судом, що не суперечить основним принципах і засадам цивільного судочинства, відповідає нормам сімейного законодавства, що регулює дані правовідносини. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006р. - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Разом з тим, даний висновок Верховного суду України в його Постанові регулює питання перегляду судового рішення, і не стосується випадків зміни розміру аліментів в порядку ст.192 СК України. Тому дане розяснення Верховного суду України не є підставою для відмови у позові.

Outcome: approved