Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивачка у лютому місяці 2016 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку [PERSON] , але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку, на утримання малолітньої дочки, [PERSON], [INFO], стверджуючи, що відповідач є батьком дитини, і що він не надає матеріальної допомоги на утримання дочки. Крім того, позивачка вимагає стягнути з відповідача аліменти на своє [PERSON]- утримання у розмірі прожиткового мінімуму на місяць на одну особу до досягнення дочкою [PERSON] трирічного віку. До судового засідання позивачка не зявилась, надала заяву про вирішення спору за її відсутності і зазначила, що позов підтримує і не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач до суду не зявляється, про час і місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомляє. За згодою позивачевої сторони суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд вивчив надані документи і встановив наступне: Сторони з листопада 2013 року по січень 2016 року спільно проживали і підтримували шлюбні стосунки. 11 січня 2015 року [PERSON] народила дочку [PERSON]. При реєстрації народження дитини відповідач визнав своє батьківство і в актовий запис про народження дитини про [PERSON] внесені відомості як про батька дитини. З 11 січня 2016 року сторони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків. Малолітня дитина проживає з матірю і перебуває на її утриманні та вихованні. Позивачка в заяві стверджує, що відповідач не надає коштів на утримання дитини, не приймає участі у її вихованні, не цікавиться долею дівчинки, а вона [PERSON] - не має можливості працювати, тому як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, тому позивачка звернулась до суду з цими вимогами. Посилаючись на скрутне матеріальне становище позивачка вимагає стягнути з відповідача на її утримання кошти у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для непрацюючої особи до досягнення дочкою [PERSON] 3-річного віку, стверджуючи, що відповідач має можливість надавати таке утримання. Позивачка пояснила, що [PERSON] працює ветлікарем, але умисно приховує свої доходи, інших утриманців, крім малолітньої дочки відповідач не має. При вищенаведених обставинах суд вважає позов [PERSON] підлягаючим частковому задоволенню з таких підстав: ст.180СК визначає «батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. У даному випадку малолітня дитина проживає з матірю, відповідач не приймає участі в утриманні і вихованні дитини. Суд дійшов висновку про стягнення аліментів на утримання дитини у частці від доходу батька в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача на утримання малолітньої дочки [PERSON], але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму, встановленого на дитину відповідного віку. Аліменти підлягають стягненню з моменту звернення позивачки до суду 12.02.2016 року. Ст.91 і ст. 84 СК України передбачають право жінки, яка не перебуває у шлюбі і з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання жінка має за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У даному випадку суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання [PERSON] на період до досягнення дочкою [PERSON] 3-річного віку у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу відповідача. Правовідносини, які виникли між сторонами з приводу стягнення аліментів з батька на утримання неповнолітніх дітей, регулюються ст.ст.180, 181, 182,184 СК України, з чоловіка на утримання дружини ст.91 і ст.84 СК України.

Outcome: partial