Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 1,62 га у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , якій за життя належала земельна ділянка, площею 1,62 га, яка складається з двох земельних ділянок - площею 1,33 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та площею 0,29 га - багаторічні насадження та території колишньої Заміхівської сільської ради. 4 серпня 2006 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла усе своє майно [PERSON] , однак нотаріус через відсутність у спадкодавця оригіналу державного акту на земельну ділянку, відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 26 вересня 2019 року справу розподілено головуючому судді Яцині О.І. Ухвалою суду від 30 вересня 2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 23 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 11 годину 00 хвилин 10 грудня 2019 року, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов та задоволено клопотання представника позивача про витребування із Барської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] . Позивачка та її представник [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі та вказали, що позов підтримують. 31 жовтня 2019 року від відповідача - Новоушицької селищної ради Хмельницької області надійшла заява про розгляд справи без участі представника та визнання позову. Інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило. У зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи та визнанням відповідачем позову, суд згідно з ч.2 ст.247, ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, безпосередньо дослідити та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11 листопада 2006 року (а.с.41). 4 серпня 2006 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла усе своє майно [PERSON] , про що свідчить копія заповіту (а.с.7). Відповідно до довідки Гулівської сільської ради №62 від 2 лютого 2018 року, [PERSON] проживала разом із [PERSON] в одному погосподарському номері та вели спільне господарство в [ADDRESS] (а.с.19). Із дослідженої судом копії спадкової справи № 357-2008, встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , подавши 27 березня 2008 року відповідну заяву нотаріусу та отримала 27 березня 2008 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий вклад (а.с. 50-64). Позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на майно, що підтверджується постановою нотаріуса від 12 квітня 2018 року (а.с.42). Вказана відмова нотаріуса стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Нормами статей 1217,1218, 1223, 1268 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХМ №078213 від 5 квітня 2005 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,62 га на території Заміхівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка № 1 площею 1,33 га, кадастровий номер - 6823382600:04:003:0317, земельна ділянка № 2 площею 0,29 га , кадастровий номер - 6823382500:06:003:0148 (а.с.16). Відповідно до довідки відділу у Новоушицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,62 га на території Заміхівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності посвідчено державним актом на право власності серії ХМ №078213 від 5 квітня 2005 року, акт зареєстрований у Книзі записів державних актів на право власності за № 01057584518 (а.с.17). Грошова оцінка земельної ділянки площею 1,3312 га становить 46652,36 грн, а земельної ділянки площею 0,2914 га - 9915,66 грн (а.с.12-13). Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного суб`єктивного земельного права, суб`єктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. Відповідно до п. «г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. З оголошення в газеті «Наддністрянська правда» суд вбачає, що державний акт серії ХМ №078213, що посвідчував право власності [PERSON] на земельну ділянку втрачений, а тому позивач не може оформити спадкові права через нотаріальну контору і захистити свої права, як спадкоємця, іншим чином, окрім як у судовому порядку. Суд установив, що спадкодавцю [PERSON] належала земельна ділянка, площею 1,62 га, яка увійшла до складу спадщини після смерті останньої, яку прийняла позивачка. Відсутність у спадкодавця оригіналу державного акту на земельну ділянку не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно зі ст.16 ЦК України способом захисту свого права є, зокрема, визнання права. Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною першою статті 141 ЦПК України, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір». Позивачка 11 червня 2018 року подала позов майнового характеру, що ґрунтується на визнанні за нею права власності на земельну ділянку, вартість якої становить 56568 грн 32 коп., що становить ціну позову. Судовий збір, який підлягав сплаті за подання до суду даного позову та був сплачений позивачкою становить 704 грн 80 коп. (0.4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб). Отже, враховуючи задоволення позову, витрати позивачки зі сплати судового збору у сумі 704 грн 80 коп., підлягають компенсуванню відповідачем.

Outcome: approved