Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що з 05.11.2014 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] у них народився син [PERSON] . Дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 16.03.2020 року провадження у даній справі було відкрите та призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 16.04.2020 року о 09 год. 00 хв. за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Буринського районного суду Сумської області без виклику сторін. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю, не заперечує проти його задоволення, про що надав до суду письмову заяву. Враховуючи, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 05.11.2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дитина син [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, однак він проживає окремо і не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з позивачкою, що підтверджується копіями паспортів сторін, копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про народження дитини та довідкою Пісківської сільської ради про склад сім`ї позивачки (а.с.3-6,16). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями ст.181 цього ж Кодексу способи виконання обов`язку утримання дитини визначаються домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у часті від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Враховуючи наведені положення Закону, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , який не заперечує проти задоволення позову, є фізично здоровий, працездатний, а тому зобов`язаний надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання свого малолітнього сина в розмірі визначеному позивачкою. В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України, з врахуванням задоволення вимог позивачки та звільнення її відповідно до Закону від сплати судових витрат, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп..

Outcome: approved