Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про надання дозволу на виготовлення проїзного документу та виїзд неповнолітньої дитини за кордон до досягнення повноліття без дозволу батька. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та шлюб між ними було розірвано 22 жовтня 2004 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Так, позивачка має намір виїхати з дитиною за кордон у зв'язку з тим, що [PERSON] має намір вступати до навчального закладу за кордоном. У зв'язку з цим, позивачка просить суд надати дозвіл [PERSON], 15.04.2000 року на тимчасовий виїзд за межі України без згоди батька [PERSON] до досягнення дитиною 16 років та дозволити для цього виготовити необхідні проїзні документи. Крім того, просить стягнути з відповідача витрати по справі. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивачки та її представника, які надіслали до суду заяву з проханням справу розглянути за їх відсутності. Позовні вимоги підтримали та просять позов задовольнити. Справу розглянуто заочно відповідно до ст. 224 ЦПК України у відсутності відповідача [PERSON], який не з'явився в судове засідання не повідомивши причин неявки. Про час слухання справи в суді був повідомлений належним чином. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 10 травня 2000 року Зорянською сільською радою народних депутатів Мар'їнського району Донецької області, [PERSON] народилася 15.04.2000 року та її батьком є [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с.5). Як вбачається із копії свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 22 жовтня 2004 року відділом РАЦС Мар'їнського РУЮ Донецької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано 22 жовтня 2004 року (а.с.5). Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно із положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Безпосередньо порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із наступними змінами та доповненнями). За загальними правилами, що встановлені ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду за кордон неповнолітнього громадянина України, а виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі, або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріальною згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Окрім цього, законодавство України також передбачає можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей за межі України без дозволу того з батьків, який безпідставно не надає згоду на виїзд дитини - п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57. Тобто, чинним законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового), а не надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення держави перебування та конкретного періоду такого перебування, що у порушення ст. ст. 153, 157 СК України фактично позбавить батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею. Між тим, позивачка в позовній заяві не зазначила державу прямування, строку виїзду дитини із зазначенням конкретного строку перебування за межами України. З урахуванням викладеного, змісту заявлених позовних вимог та встановлених судом обставин, відсутні підстави для задоволення позову. Слід зазначити, що таке рішення суду про відмову в задоволені позову не позбавляє позивача права заявляти вимоги до суду із іншим предметом - про надання дозволу на виїзд дитини за кордон із наведенням обґрунтування такого виїзду зазначення конкретного періоду виїзду та країну тимчасового перебування дитини. Також у зв'язку із відмовою в задоволені позову та у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі у вигляді судового збору суд відносить на рахунок позивача по справі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed