Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно , так як [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Останнім місцем проживання та місцем відкриття спадщини є с. Благоєве Іванівського району Одеської області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області № 778-02-23 від 03.06.2014 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 02 березня 2009 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 7, відповідно до змісту якого все своє майно спадкодавець заповідала [PERSON]. Встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачкою пропущено не було, оскільки вона вчасно звернулася із останньою до уповноважених органів нотаріату. Однак, оформити спадкове майно в нотаріальному порядку вона не може через наступні підстави. При перевірці наявності необхідних для вчинення нотаріальних дій документів нотаріусом, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на даний житловий будинок, право власності на який зареєстровано у встановленому законом порядку на ім'я спадкодавця [PERSON], та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок, про що винесено вмотивовану постану про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 428/02-31 від 02.06.2014 року. Позивачка на позовних вимогах наполягала. Представник відповідача позов визнав, про що надав письмову заяву . Судом встановлено , що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Останнім місцем проживання та місцем відкриття спадщини є с. Благоєве Іванівського району Одеської області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області № 778-02-23 від 03.06.2014 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 02 березня 2009 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області та зареєстрований в реєстрі за № 7, відповідно до змісту якого все своє майно спадкодавець заповідала [PERSON]. Встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачкою пропущено не було, оскільки вона вчасно звернулася із останньою до уповноважених органів нотаріату. Однак, оформити спадкове майно в нотаріальному порядку вона не може через наступні підстави. При перевірці наявності необхідних для вчинення нотаріальних дій документів нотаріусом, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на даний житловий будинок, право власності на який зареєстровано у встановленому законом порядку на ім'я спадкодавця [PERSON], та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок, про що винесено вмотивовану постану про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 428/02-31 від 02.06.2014 року. Відповідно до ч.1 ст..1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Як вбачається з матеріалів спадкової справи позивачка є єдиною спадкоємицею за заповітом . Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р. у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. З ст. З Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момені виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р.. яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56. Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 р. № 75 і зареєстроване в Мін'юсті 18.07.2002 р. за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене у передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Позивач при наявності заповіту, який залишив спадкодавець, прийняв спадщину, але у видачі документів на спадкове нерухоме майно йому було відмовлено, з посиланням на відсутність правовстановлюючого документу. Житловий будинок, що входить у склад спадщини, був внесений у по господарську книгу та відносився до суспільної групи колгоспний двір, шо підтверджується випискою з по господарської книги № 12 (за 1991 рік особовий рахунок № [NUMBER]) Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області № 777-02-23 від 03 червня 2014 року та довідкою виконавчого комітету Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області № 781-02-23 від 03 червня 2014року, якою підтверджено, що житловий будинок під [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспний двір», голова домогосподарства -[PERSON]. Згідно з положеннями статтей 120-127 ЦК УРСР 1963 року, ст. 17 Закону України «Про власність», постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», членами колгоспного двору вважалися особи, які приймали участь в громадському господарстві колгоспу, отримували в ньому основні прибутки і приймали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. У зв'язку з введенням Закону України «Про власність» така організаційпо-правова форма як колгоспи, і відповідно колгоспний двір були припинені. Згідно з п. 4 постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Відповідно до п. 6 Інструкції ЦСУ СРСР від 15.05.1985 року № 5-24/26, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарські книги, до категорії самовільних відноситися не можуть. Судом досліджено документи , які свідчать про те , що померла володіла вказаним житловим будинком, але за життя не встигла зареєструвати право власності на будинок. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Вважає , згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те , що позивачкою доведено право на спадкування зазначеного майна то, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилалася позивачка , обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе позовну заяву [PERSON] до Благоєвської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити .

Outcome: approved