Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог від 27 червня 2019 року просить визнати недійсним рішення Підгайчиківської сільської ради Коломийського району № 478 від 08 вересня 2010 року «Про затвердження технічної документації зі складення державного акту на право спільної сумісної власності на землю [PERSON] (відповідачка у справі), [PERSON], [PERSON], [PERSON]»; визнати недійсним Державний акт серії ЯК № 949293, виданий [PERSON] 20 лютого 2012 року головою Підгайчиківської сільської ради на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1147 га., кадастровий № 262320001001500; зобов'язати відповідачку демонтувати огорожу, яка знаходиться між домоволодіннями № 15 та № [ADDRESS] Коломийського району; зобов'язати відповідачку демонтувати септики, вигрібні ями та гноєсховища, які встановлені на межі її земельної ділянки по [ADDRESS] Коломийського району та земельної ділянки позивачки по [ADDRESS] та стягнути з відповідачки понесені судові витрати. Позивачка зазначає, що її батько, [PERSON] у 1994 році приватизував земельну ділянку, погодив з відповідачкою межу, що підтверджується її підписом. 08 грудня 1994 року [PERSON] отримав Державний акт на право власності на цю ділянку серії ІФ 07-31-2/000085, виданий на підставі рішення виконкому Підгайчиківської сільської ради від 22 листопада 1994 року № 38, зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 93 від 08 грудня 1994 року. 15 травня 2002 року батько, згідно договору дарування АЕР № 842974, зареєстрованого в реєстрі за № Д-1076, подарував їй 1/3 частину житлового будинку з відповід\-ною частиною господарських будівель і споруд та земельну ділянку № 1 площею 0,1298 га, на якій розташовані згадані об'єкти нерухомості, та ділянку № 2 площею 0,25 га у полі. На момент дарування земельних ділянок користувачем суміжної земельної ділянки був [PERSON]. Вказує, що за життя [PERSON] на своїй земельній ділянці спорудив паркан, який знаходився на відстані 15 см від межі земельних ділянок. Факт наявності в той час огорожі у його власності підтверджується копією технічного паспорта на будинок [PERSON] З 2010 року відповідачка та члени її сім'ї почали знищувати існуючу огорожу між земельними ділянками та поступово спорудили нову огорожу, прихопивши при цьому частину її ділянки вздовж всієї межі. Крім того, позивачка уздовж межі спорудила самовільні прибудови, каналізацію, гноєсховище з відтоком води таким чином, що її земельна ділянка затоплюється, а будинок, що належить їй на праві часткової власності, пліснявіє, стіни отримують тріщини. Ознайомившись із технічною документацією по проведенню земельно-кадастрової інвентаризації земельної ділянки відповідачки виявила, що сільська рада усунула її, як суміжного землевласника, від можливості знати про приватизацію відповідачкою земельної ділянки. Зокрема, їй не пропонували погодити межі ділянки відповідачки. Натомість сільською радою складено акт від 15 липня 2010 року, яким встановлено, що обмір земельної ділянки зі сторони сусідки [PERSON] проведено по існуючій межі. Однак, її мати [PERSON] ніколи не була власником ділянки, яка є суміжною із ділянкою відповідачки, а суміжним землевласником на момент складання акту була вона, позивачка. [PERSON] на момент складання акту була інвалідом першої групи, не могла пересуватись самостійно, що було використано відповідачами не запрошувати її на сесію сільської ради при затвердженні акту погодження меж від 15.07.2010 та отримання інформації про реального власника суміжної земельної ділянки по [ADDRESS]. 15 липня 2010 року сесія прийняла рішення № 450 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації зі складання державного акта на право спільно сумісної власності на землю гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]». Позивачка вважає, що вказане рішення порушує вимоги чинного законодавства, оскільки до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин належить надання земельних ділянок із земель комунальної власності, а не приватної. Оскільки її земельна ділянка на той момент була приватизована, то сільська рада не мала права забирати частину ділянки та передавати, всупереч наявним документам, іншій особі. У відповідачки земля була у самовільному захопленні, ділянка не відповідає розміщенню на генеральному плані населеного пункту та схемі землеустрою, оскільки по вказаних документах площа 0,10 га, однак через 30 років площа стала - 0,1147 га. Зазначає, що цього ж дня (15 липня 2010 року) сесія сільської ради прийняла друге рішення № 451 «Про затвердження акту узгоджувальної комісії по встановленню зовнішніх меж при приватизації земельної ділянки гр. [PERSON]». Складено односторонній акт, який не відповідає вимогам чинного законодавства, через тиждень після акту від 08 липня 2010 року, в якому записано, що претензій від суміжних землекористувачів немає. Позивачка вказує, що Підгайчиківський сільський голова, діяв на власний розсуд та 26 липня 2010 року видав [PERSON] фіктивну довідку, що вона користується земельною ділянкою площею 0,1147 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка була надана до 1991 року. Вказана довідка видана для надання до управління Держкомзему в Коломийському районі для приватизації землі. Вказана у довідці площа земельної ділянки не відповідає рішенням, на підставі яких дану ділянку отримав перший власник [PERSON] у безстрокове користування, записам у шнуровій книзі, земельно-кадастровій і погосподарських книгах сільської ради, де записано 0,10 га, та саме за таку площу відповідачка платила податок. 08 вересня 2010 року прийнято рішення сільської ради № 478 «Про затвердження технічної документації із складання державного акту на право спільно сумісної власності на землю». Також невідомо, яку саме документацію затверджували, оскільки записи у пункті 5 не відповідають зображен\-ням в кадастровому плані, в якому не вказані наземні та підземні комунікації. Крім того, до підприємця [PERSON], відповідачка звернулася із заявою про виконання робіт із обміру земельної ділянки та виготовлення технічних матеріалів і документів лише 27 вересня 2010 року. Вказані обставини підтверджують факт змови сільської ради та відповідачки про захоплення частини її земельної ділянки. Крім того зазначає, що з метою уникнення необхідності погодження меж із нею як власником суміжної земельної ділянки при виготовленні технічної документації сільською радою у погосподарські книги внесено неправдиві відомості стосовно власника земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] площею 0,1298 га. Зокрема власником ділянки у книгах умисно зазначено [PERSON], а не її. Крім того підписи в книгах виконані не [PERSON], а іншою особою. Що стало відомо їй, позивачці, після притягнення посадової особи сільської ради до адміністративної відповідальності за ч. 7 ст. 212-3 КУпАП (незаконна відмова у прийнятті та розгляді звернення). Також сільська рада з 2002 року по 2016 рік надавала в органи ДПІ неправдиву інформацію про розміри даної земельної ділянки та форму її власності. За даними акту відводу земельної ділянки, розбивки будівель в натурі від 30 квітня 1981 року колишній користувач ділянки, яка на даний час передана відповідачці у власність - [PERSON] отримав ділянку для забудови у с. Підгайчики площею 800 кв.м. У погосподарських книгах за 2001 - 2005 роки, з 2011 по 2014 роки площа ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] складала вже 0,1 га. Аналогічна площа (0,1 га) за відповідачкою зафіксована у земельній книзі Підгайчиківської сільської ради заведеної у 1996 році. Однак, у державному акті на право власності на землю відповідач отримує у власність вже цю саму ділянку, але площею 0,1147 га. Для врегулювання спору зверталася до сільської ради, поліції та прокуратури, однак вказані звернення не дали результату, їй рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. У відзиві на позовну заяву відповідачка щодо позову заперечила та пояснила, що вона постійно з сім'єю проживає в с. Підгайчики. Перебувала у цивільному шлюбі з [PERSON], якому надано дозвіл на забудову по [ADDRESS]. На час зведення житлового будинку по їхній вулиці колгосп виділяв під забудову одинакові земельні ділянки шириною 20 м, довжиною 40 м, площею 800 кв.м. Однак, як вбачається із матеріалів справи фактично земельні ділянки були довші ніж 40 метрів, так земельна ділянка виділена під забудову [PERSON] була 58 м, а позивачки земельна ділянка - 59 м, вказана частина земельних ділянок використовувались як город, та під час приватизації врахована в загальну площе земельної ділянки, саме тому площа її земельної ділянки згідно Державного акту становить 0,1147 га, а позивачки - 0,1298 га. Зазначає, що вказаний житловий будинок будував їм колгосп, вона та її співмешканець працюючи в колгоспі сплачували кошти за його зведення, останній згодом виїхав до Російської Федерації, у зв'язку із чим вартість будівництва вона сплачувала самотужки. Господарство відносилося до суспільної групи колгоспний двір, а тому право власності на будинок і господарські споруди після сплати вартості оформлено на неї та дітей, як членів колгоспного двору. На підставі свідоцтва на право власності на нерухоме майно садиба по [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності їй та її дітям: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У червні 2012 року на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації узаконила будівництво господарських споруд. Водовідведення в будинку зроблено відповідно до проекту, розробленого підприємством комплексного проектування «КП -ПРУТ». По сусідству з нею по [ADDRESS] проживає позивачка, яка постійно скаржиться в різні органи щодо неправильного встановлених меж, затоплення та іншого. У зв'язку із чим до неї в господарство неодноразово приїжджали комісії з різних органів влади та місцевого самоврядування, але ніяких порушень не виявили. У зв'язку з неприязними відносинами з відповідачкою не могла врегулювати питання приватизації земельної ділянки, тому приватизація проведена нею за згоди сільської ради. На підставі рішення Підгайчиківської сільської ради № 478 від 08 вересня 2010 року їм передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1147 га для будівництва і обслуговування земельної ділянки. Зазначає, що будинок по [ADDRESS] будував батько позивачки [PERSON]. Він і ставив паркан між їхніми господарствами, в тій межі, що існує до даного часу. До смерті батька позивачки жодних претензій щодо межі не було. На фототаблиці, що приєднана до справи, видно якого вигляду був паркан, збудований у 80-х роках. Біля паркану росли сливки з її боку і з боку позивачки. Приблизно 5 років тому позивачка зруйнувала свій паркан, оскільки мала намір претендувати на частину належної їй земельної ділянки і наявність паркана їй була невигідна. Позивачка неодноразово викликала різні комісії, так на місце виходила комісія на чолі сільським головою [PERSON], яка встановила межові знаки по старій межі і вона по цих межових знаках поставила сітку та 10 м металевого паркану, так як позивачка кидає каміння в її хвору дитину, якщо та виходить на подвір'я. Ця огорожа існує до даного часу, хоча позивачка намагається її також зруйнувати. Стверджує, що приватизувала земельну ділянку в твердих межах, що існували між нею та позивачкою з часу отримання земельної ділянки під будівництво. Після неодноразових обмірів її земельної ділянки комісіями за скаргами позивачки, було встановлено, що вона, відповідачка приватизувала землю по існуючій межі. Позивачка зруйнувала межові знаки, що підтверджується листом Коломийської райдержадміністрації від 13 вересня 2012 року та актом, після чого 08 жовтня 2012 року зведено нові, але позивачка з чоловіком знову частково знищили їх. На заяви позивачки про незаконне збільшення її земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з 0,08 га до 0,1147 га, відповідачка зазначає, що земельна ділянка позивачки так само з 0,08 га при приватизації для обслуговування будинку збільшилася до 0,1298 га, що підтверджується приєднаними до позовної заяви копіями державного акту та будівельним паспортом. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю ширина її земельної ділянки з боку вулиці становить 19,62 м, а з боку городу - 19,92 м, тобто, вона не приватизувала жодного сантиметра більше земельної ділянки, яка була відведена [PERSON] під будівництво. При цьому, якщо проаналізувати державний акт позивачки, то нею приватизовано для обслуговування будинку земельна ділянка шириною з боку вулиці 21,5 м замість відведених 20 м, а з боку ріллі 22.5 м замість тих же 20 м. Тобто саме позивачка приватизувала на 1,5 м та 2,50 м ширше ніж відведено під будівництво. Що стосується відтоку води на земельну ділянку позивачки, то вважає аргументи останньої абсурдними. Зважаючи на рельєф у їх місцевості, а також що земельна ділянка позивачки знаходиться вище її земельної ділянки, навколо якої вона, [PERSON] викопала рів, який застелила клейонкою і засипала глиною, а тому ніяким чином вода з її земельної ділянки не може потрапити та підтопити земельну ділянку позивачки. Щодо тріщин на стінах житлового будинку, зазначила, що з огляду на рельєф місцевості такі існують у всіх будинках по їх вулиці. Крім того, [PERSON] у своєму будинку з сім'єю вже більше двох років не проживає та не підтримує його у належному стані. З огляду на вищенаведене вважає твердження позивачки про те, що вона захопила частину належної їй земельної ділянки надуманими та не підтвердженими жодним належним та допустимим доказом. У відповіді на відзив позивачка з твердженнями відповідачки не погодилася та зазначила, що рішенням колгоспу «Прапор комунізму», протокол № 5 від 23 квітня 1979 року про виділення [PERSON] присадибної ділянки, рекомендовано зборам задовольнити 0,10 га; другу ділянку виділити під будівництво нового житлового будинку, згідно плану забудови села. Генеральний план забудови села був до початку виділення земельних ділянок для нової вулиці і затверджений рішенням Коломийської Ради народних депутатів № 136 від 22 квітня 1981 року. З цього плану видно що земельні ділянки виділялися різних розмірів по ширині, а не одинакові як про це вказує відповідачка. Так земельна ділянка виділена [PERSON] по ширині була меншою ніж 20 м, а земельна ділянка її батька була ширша. У сільській раді в шнуровій і погосподарських книгах з 1983 по 1990 рр. [PERSON], записана площа 0,20 га., це дві ділянки та саме за таку площу йому рахували податок на землю. Вказує, що земля на якій побудовані їх будинки виділена із масиву земель сільськогосподарського призначення під забудову 1980 року. [PERSON] 28 квітня 1981 року отримав свідоцтво на забудову садиби [NUMBER], з дозволом на право виконання будівельних робіт згідно з планом забудови на земельній ділянці, на підставі рішення виконкому Коломийської Ради народних депутатів 22 квітня 1981 р. № 132 та договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки площею 0,08 га із закінченням будівельних робіт 30 квітня 1983 року згідно техпаспорту. У даному свідоцтві на схемі забудови земельної ділянки вказано відстані між їхніми будинками - 8 м, це 2 м [PERSON] і 6 м у її батька [PERSON]. [PERSON] першим почав будувати житловий будинок і закінчив його зведення, коли її батько лише почав будівництво. Відповідачка у відзиві не зазначає відстань між будинками, оскільки саме це вказує на захоплення нею частини земельної ділянки. Позивачка зазначає, що її батько почав будову 1983 році на виділеній йому земельній ділянці, не порушуючи вказані у будівельній документації відстані від свого будинку до будинку сусіда [PERSON], відповідно до схеми виносу в натурі меж земельної ділянки, яка наявна у його будівельному паспорті № 320 від 20 березня 1983 року. На схемі вказані відстані між будинками такі самі як у свідоцтві на забудову садиби [PERSON] - 8 м, а саме: 2 м від будинку [PERSON] до межі і 6 м від будинку [PERSON] до межі. Фактично залишив між будинками відстань - 8,20 м. Від будинку [PERSON] - 2 м до межі, а від межі до свого будинку - 6,20 м. Зведення будинку завершено у 1985 році і Підгайчиківською сільською радою, протокол № 3 від 28 березня 1985 року прийнято рішення про відкриття погосподарського номера [PERSON]. У будівельному паспорті батька є викопіровка вулиці з генерального плану забудови села, в якій все зображено так як у самому генеральному плані. А у викопіровці забудови вулиці у свідоцтві на забудову садиби сусіда, на яку посилається відповідачка, все змінено. Ширина кожної ділянки інша, межі не прямі, а ламані лінії. Для того щоб приховати захоплення, ділянку її батька зменшено по ширині на 4 і 5 м, а ділянку біля їхньої, під проектним магазином, на такі ж розміри збільшено. Ділянка [PERSON] теж збільшена. У державному акті права власності на земельну ділянку [PERSON] під час звернення за погодженням межі відповідачка власноруч виправила прізвище [PERSON] на [PERSON], пояснивши це, тим, що між ним шлюб не реєструвався. Тому вважає, що факт отримання нею у власність земельної ділянки та господарства в цілому, здійснено з порушенням процедури і законів. Підгайчиківською сільською радою порушено процедуру передачі відповідачці земельної ділянки нерухомого майна, яке належало на праві власності [PERSON] та видано Державний акт на право власності на самовільно захоплену його земельну ділянку і частину її приватної власності, без погодження меж. Земельна ділянка, виділена її батькові була більшою, оскільки біля їхнього будинку була земля, яка планувалась під проектний магазин. Межу погоджену з відповідачкою, не змінювали від початку будівництва, тому їхня приватизація перша, проведена без порушення законів, інструкцій і всіх наявних документів. Вказує, що межові знаки та паркан між земельними ділянками зруйнувала не вона, а відповідачка та члени її сім'ї, у зв'язку із чим вона зверталася до поліції. Після встановлення відповідачкою огорожі 08 жовтня 2012 року відстань від її будинку до межі збільшилась з 2 м до 3 м, а на її земельній ділянці зменшилась з 6 м до 5,15 м. Також внесено неіснуючі будівлі, від будинку до господарських споруд відстань майже на 6 м, замість 8 м, їх зображено на відстані 14 м. На даний час у відповідачки є два акти про встановлення, передачу межових знаків і відповідальність за них, які вона, позивачка, вважає складеними з порушенням наказу № 376 і Земельного Кодексу України, в жодному з них її прізвища немає. У запереченнях на відзив представник відповідачки зазначив, що позивачка у визначеному законом порядку стала власником земельної ділянки по [ADDRESS], площею 0,1147 га, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі рішення Підгайчиківської сільської ради від 08.09.2010 № 478. Межі цієї земельної ділянки закріплені установленими межовими знаками, згідно з актом прийому-передачі межових знаків на збереження від 08.10.2012. 20 грудня 2011 року Коломийським МБТІ видано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 15 по [ADDRESS], який згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 січня 2005 року, належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Сам будинок з господарськими приміщеннями, спорудами й огорожею, розташовані згідно схеми земельної ділянки цієї садиби. Актом перевірки дотримання земельного законодавства від 10.02.2012 та 06.09.2012 порушень з боку відповідачки не виявлено. Посилання Борисевич у відповіді на відзив на ніби-то допущені порушення земельного законодавства при виділенні [PERSON] присадибної ділянки у 1980-х роках не грунтуються на вимогах закону. Як видно з матеріалів справи, межі земельних ділянок №№ 15 і [ADDRESS] були встановлені в натурі (на місцевості). Всупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України позивачка не довела, що прийняттям рішення Підгайчиківської сільської ради Коломийського району від 08 вересня 2010 № 478 про затвердження технічної документації зі складанням державного акту на право спільної сумісної власності на землю гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] порушуються її права. Право власності [PERSON] на земельну ділянку зареєстровано у встановленому порядку. Саме батько позивачки відступив від плану проектної забудови і тому порушив план забудови свого будинку. Комісія сільської ради вирішила залишити ті межові знаки, які відповідають проекту забудови даних будинків (акти від 8 і 15 липня 2010 року /т. 1 а. с. 216 об., 217/). Доводи позивачки про невідповідність рішення від 08 вересня 2010 року № 478 даті технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є безпідставними. Цим рішенням затверджено технічну документацію зі складання державного акта на право спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,1147 га, дозвіл на виготовлення якої надано [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] рішенням Підгайчиківської сільської ради від 15 липня 2010 року № 450. Позивач, у свою чергу, долучила до матеріалів справи копію технічної документації по проведенню земельно-кадастрової інвентаризації земельної ділянки цих громадян для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, яка не є технічною документацією зі складання державного акта на право спільної сумісної власності на землю. Інших належних та достовірних доказів про незаконність оскаржуваного рішення сільської ради до суду не подано. Паркан на земельну ділянку позивачки не накладається і її меж не порушує. Причиною близького і незручного розташування цього паркану для позивачки є порушення розташування належного їй будинку: невідповідність плану забудови стосовно межі з ділянкою по [ADDRESS]. Межі земельної ділянки відповідачки відповідають межам наданої їй у власність земельної ділянки. Посилання позивачки на те, що внаслідок непогодження відповідачкою меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами було порушено норми земельного законодавства безпідставні. Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Тому право власності на земельну ділянку площею 0,1147 га, розташовану по [ADDRESS], набуто нею з дотриманням вимог законодавства, а посилання позивачки на відсутність встановлених меж земельної ділянки в натурі є безпідставними. Як видно із відповіді сільського голови с. Підгайчики від 04.10.2019 на адвокатський запит, межа між земельними ділянками [PERSON] і [PERSON] не порушена. Позивачка не навела доказів того, що рішенням Підгайчиківської сільської ради від 08.09.2010 № 478 про затвердження технічної документації зі складанням державного акту на право спільної сумісної власності на землю гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] порушуються її права. Водовідведення в будинку відповідачки зроблено відповідно до проекту, розробленого «КП-Прут», який узгоджено з Коломийським районним управлінням Держсанепідслужби (т. 1 а. с. 97-99). Згідно відповіді сільського голови с. Підгайчики від 04.10.2019 на адвокатський запит стосовно підтоплення земельної ділянки позивачки, то на момент обстеження факту підтікання стічних вод із земельної ділянки відповідачки не виявлено. Позивачка не надала доказів того, що каналізаційні споруди створюють їй перешкоди в користуванні домоволодінням, їх знаходження в межах земельної ділянки відповідачки не підтверджує порушення прав позивачки. Її аргументи не спростовують наведені фактичні обставини, а зводяться до вільного тлумачення норм матеріального права та оцінки доказів. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Сільський голова /староста/ с. Підгайчики позов не визнав і пояснив, що оспорювані позивачкою рішення сільської ради та Державний акт на право власності на землю видані відповідачці у відповідності до чинного законодавства, будь яких порушень земельного законодавства зі сторони останньої не допущено. Представник відповідача Підгайчиківської сільської ради в наступні судові засідання не з'являлася, подала заяву в якій позов не визнала. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Васильковський в судовому засіданні щодо позову заперечили та підтримали свої письмові посилання на підстави незгоди з позовними вимогами. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, суд дійшов наступних висновків. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997року №475/97-ВР, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з положеннями статей 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України 2001 року громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок, передбачений статтею 118 ЗК України, який включає в себе наступні стадії: подання заяви зацікавленою особою у приватизації земельної ділянки до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування; розгляд клопотання відповідним органом про надання дозволу на розробку проекту землеустрою на відведення земельної ділянки; погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, який здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин; прийняття рішення відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування про затвердження проекту землеустрою земельної ділянки та передача її у власність. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). Судом встановлено, що позивачці на підставі договору дарування, нотаріально посвідченого 15 травня 2002 року, належать 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в с. Підгайчики, по [ADDRESS], Коломийського району Івано-Франківської області та земельні ділянки: № 1 та № 2, загальною площею 3798 кв.м, на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, призначена для їхнього обслуговування та ведення особистого підсобного господарства, розташовані в [ADDRESS] (а.с. 16). Окрім того, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.09.2019, 1/3 частина цього житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами належить на праві спільної часткової власності сестрі позивачки - [PERSON] (т. 3 а. с. 34) Відомостей про державну реєстрацію вказаних земельних ділянок на своє ім'я позивачка не надала. Відповідачка є співвласницею суміжної земельної ділянки по [ADDRESS], площею 0,1147 га кв.м, наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі рішення Підгайчиківської сільської ради від 08 вересня 2010 року № 478. Про що їй видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 949293 від 20 лютого 2012 року (том 2, а.с. 37). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30.09.2020, кадастровий номер 2623285601:01:003:0156, місце розташування [ADDRESS], цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, приватна власність, площа земельної ділянки 0.1147 га; відомості про державну реєстрацію: технічна документація із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок, 25.05.2011, приватний підприємець [PERSON], дата державної реєстрації земельної ділянки 20.02.2012; належить на праві приватної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі рішення Підгайчиківської сільської ради 08.09.2010, документ, що посвідчує право: Державний акт від 20.02.2012 ЯК 949293. (т. 1 а.с. 92-93). На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 січня 2005 року, належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (том 1, а.с. 96, 96). 20.12.2011 Коломийським МБТІ видано технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 15 по [ADDRESS]. Житловий будинок «А», літня кухня «Б», стодола «В», стайня «Г», комора «Д», вбиральня «Г», баня «Ж», літня кухня «З», сарай «Л», навіс «М», навіс «Н», гараж «О», огорожа № 1-6, розташовані згідно схеми земельної ділянки цієї садиби (т. 1 а. с. 239-243). Частинами першою, другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України). Згідно статті 15 ЦК України відповідачка має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, оскільки її право власності на земельну ділянку зареєстровано у встановленому порядку. Як на одну із підстав визнання недійсним державного акту про право власності відповідачки на вказану земельну ділянку позивачка посилається на те, що межі вказаної земельної ділянки не було погоджено з нею як власницею суміжної земельної ділянки. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц Верховний Суд у складі Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду висловив правову позицію, згідно якої Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Аналогічні висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 442/6720/15-ц, від 14.08.2019 у справі № 707/1256/16-ц, від 24.07.2019 у справі № 369/8107/15-ц, від 22.07.2019 по справі № 545/820/17; від 27.03.2019 у справі № 703/183/15-ц, від 24.06.2019 у справі № 676/4677/16-ц. У постановах від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14 (провадження № 14-552цс18) та у справі № 350/67/15 (провадження № 14-652цс18) Великої Палати Верховного Суду також зазначено про те, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Щодо посилання позивачки на порушення відповідачкою межових знаків та спорудження огорожі із захопленням частини належної їй земельної ділянки, то суд бере до уваги наступне. Згідно актів обстеження, встановлення межових знаків і погодження меж земельної ділянки, яка підлягає приватизації, від 8 та 15 липня 2010 року, встановлені межові знаки та межі в натурі відповідають фактичному використанню земельної ділянки [PERSON], обмір земельної ділянки зі сторони сусідки [PERSON] проведено по існуючій межі (т. 1 а. с. 30, 30 об.). Згідно акту перевірки дотримання земельного законодавства від 06 вересня 2012 року, його порушень зі сторони [PERSON] не виявлено. Аналогічний акт складено 10 лютого 2012року (т. 1 а. с. 103, 230 об.). Згідно з актом прийому-передачі межових знаків на збереження від 08 жовтня 2012 року, межі земельної ділянки по [ADDRESS], площею 0,1147 га кв.м, закріплені межовими знаками та знаходяться на земельній ділянці (том 1 а.с. 105). Отже, як видно із матеріалів справи, межі земельних ділянок №№ 15 і [ADDRESS] були встановлені в натурі (на місцевості). Тому, посилання позивачки на допущені порушення земельного законодавства при виділенні [PERSON] присадибної ділянки у 1980-х роках не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не доведені нею належними і достовірними доказами. Щодо встановленої огорожі між земельними ділянками сторін, то при проведенні огляду і вимірювання відстаней між межами і будинками у виїзному судовому засіданні за участю сторін встановлено, що паркан на земельну ділянку позивачки не накладається і її меж не порушує. (Протокол від 27 липня 2021 року з фототаблицями (т.3 а. с. 105-122). Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень селищних рад у галузі земельних відносин на території селищ належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад міст; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. У частині першій статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Рішенням Підгайчиківської сільської ради від 15 липня 2010 року № 451 затверджено акт узгоджувальної комісії від 15 липня 2020 року по встановленню зовнішніх меж при приватизації земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] та надано дозвіл на приватизацію земельної ділянки [PERSON] зі сторони сусідки [PERSON] в існуючих межах (т. 1 а. с. 31). Таким чином, посилання позивачки на невідповідність рішення від 08 вересня 2010 року № 478 даті технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) суд до уваги не бере, зважаючи на наступне. Вказаним рішенням затверджено технічну документацію зі складання державного акта на право спільної сумісної власності на земельну ділянку загальною площею 0,1147 га, дозвіл на виготовлення якої надано [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] рішенням Підгайчиківської сільської ради від 15 липня 2010 року № 450. Позивач мотивуючи позовні вимоги долучила до матеріалів справи копію технічної документації по проведенню земельно-кадастрової інвентаризації земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, яка не є технічною документацією зі складання державного акта на право спільної сумісної власності на землю. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер 2623285601:01:003:0156, у розділі відомості про державну реєстрацію вказана дата технічної документації із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок, складеної ПП Корнійчуком 25 травня 2011 року, дата державної реєстрації земельної ділянки 20 лютого 2012 року. Інших належних та достовірних доказів про незаконність оскаржуваного рішення сільської ради до суду не подано. Так, відповідно до п. 1 Перехідних положень ЗК України 2001 року рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Позивачка на підтвердження своїх вимог надала План зовнішніх меж земельної ділянки № 1 у Державному акті на право приватної власності на землю, виданому 8 грудня 1994 року її батьку [PERSON], який помер у 2008 році. Такий Державний акт згідно чинного на той час земельного законодавства підлягав заміні, для чого [PERSON] необхідно було виготовити технічну документацію із землеустрою, однак останню позивачка до матеріалів справи не долучила. Із наявних доказів видно, що паркан між домоволодіннями сторін на земельну ділянку позивачки не накладається та меж не порушує. Отже, позивачкою не доведено, що межі земельної ділянки [PERSON] не відповідають межам наданої їй у власність земельної ділянки, що розташована в [ADDRESS]. Позивачка посилаючись на порушення місця розташування септика, вигрібної ями та гноєсховища не надала суду належних доказів порушення її прав розташуванням зазначених об'єктів. Так, відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як видно з матеріалів справи водовідведення в будинку відповідачки проведено відповідно до проекту, розробленого «КП-Прут», який узгоджено з Коломийським районним управлінням Держсанепідслужби (т. 1 а. с. 97-99). Згідно листа голови Коломийської РДА від 04 березня 2011 року № Б-142 [PERSON] проведено облаштування каналізаційної системи відповідно до проекту водовідведення від житлового будинку (т. 1 а.с. 101). Згідно листа начальника Коломийського районного управління Держсанепідслужби України від 31.05.2013 № 520, на час комісійного обстеження (акт від 16.05.2013) септик біля житлового будинку [PERSON] не переповнений, розливів нечистот на прилеглій території не виявлено. Візуальних порушень вимог санітарно-гігієнічних норм обстеженням не зафіксовано (т. 3 а.с. 47). Згідно листа сільського голови с. Підгайчики від 04.10.2019 стосовно підтоплення земельної ділянки позивачки, то на момент обстеження факту підтікання стічних вод із земельної ділянки відповідачки не виявлено (т. 3 а. с. 100). На фототаблицях до протоколу огляду від 27.07.21 слідів затоплення та нечистот також не виявлено (т. 3 а. с.107-122). Суд відхиляє посилання позивачки на лист заступника прокурора Коломийського району від 22.05.2013 № 99/12 про порушення земельного законодавства, а також на супутниковий знімок с. Підгайчики і проект кадастрового плану земельної ділянки в [ADDRESS] ТОВ «Західзем», оскільки такі не є достовірними доказами. Сама ж позивачка долучила до справи проект кадастрового плану її земельної ділянки іншої проектної установи - ТОВ «Експерцентр Прикарпаття», згідно якого межа між земельними ділянка сторін установлена, накладок/перекриття немає. Як пояснила [PERSON], вона не завершила складання та оформлення технічної документації із землеустрою своєї земельної ділянки, якій кадастровий номер не присвоєно. Для встановлення факту порушення та визначення причин невідповідності Державного акту про право власності на землю і кадастрового плану земельної ділянки відповідачки позивачці пропонувалося проведення земельно-технічної експертизи в межах провадження у справі, від проведення якої вона відмовилася. Вказані обставини в судовому засіданні підтверджено показаннями свідків. Так, свідок Савчук, пояснив, про конфлікт між сторонами, йому як колишньому сільському голові с. Підгайчики, відомо давно. Зазначив, що численними комісіями, порушень розміщення відповідачкою септиків не виявлено. Експертного висновку про замокання внаслідок каналізації не було. Комісія розкопувала септик і бкло сухо з каналізації вода не йшла. Документи на земельну ділянку також оформлені правильно. Площа земельної ділянки в державному акті відповідає площі в натурі. Члени комісій претензій до [PERSON] не мали. Свідок Зінчак в судовому засіданні пояснив, що він з 2006 року проживає за вказаною адресою з відповідачкою і вони почали виготовляти документацію. Вказав, що їхня каналізація територією позивачки не проходить, та проведена згідно встновлених вимог. У 2010 році у них було 25 комісій з району та три з області і жодною не виявлено порушень. Також вказав, що паркан, який розділяв земельні ділянки позивачки та відповідачки розібрала позивачка. Ширина земельної ділянки позивачки складає 21.50 м, у них 19 м, а має бути по 20 м. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право [PERSON] порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачкою. З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ч. 1 та п. 2 ч.2 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог , у разі відмови в позові - на позивача. Тому з позивачки підлягають стягненню понесені відповідачкою витрати на правову допомогу у розмірі 4 200 грн згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру № 01/08-19 від 02.08.2019 та № 02/02-20 від 21.02.2020 (т. 2, а. с. 27, 193). На підставі наведеного та ст. 12, 15, 321, 328, 391 ЦК України, ст.ст. 116, 118, 125, 152, 155, 198 Земельного Кодексу України,

Outcome: dismissed