Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

позивачка звернулася до суду із даним позовом про стягнення з Виконавчого комітету Херсонської міської ради на її користь заробітну плату в повному обсязі за час вимушеного прогулу з 06.12.2011 року по 31.01.2012 рік, з урахуванням збільшення мінімальної заробітної плати у розмірі 2958,51грн., стягнення Виконавчого комітету Херсонської міської ради на її користь різницю між заробітною платою та виплатами по безробіттю які вона отримала за час вимушеного прогулу з 01.04.2014 по 04.03.2015 рік з урахуванням збільшення мінімальної заробітної плати у розмірі 12639,89грн. Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона працювала на посаді головного спеціаліста відділу земельно-кадастрового обліку управління земельних відносин департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради. Розпорядженням Херсонського міського голови від 06.06.2011 р. № 859-к. позивача було звільнено із займаної посади. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 р. позовні вимоги позивачки задоволено частково визнано неправомірними дії Херсонського міського голови щодо відмови у працевлаштуванні позивача на підставі ч. 3 ст. 184 КЗпП України; зобовязано Херсонського міського голову працевлаштувати позивачку з 08.06.2011 р. (без розриву трудового стажу по спеціальності) у Департаменті містобудування та землекористування Херсонської міської ради або інших органах виконавчої влади, у підзвітних Херсонській міській раді установах, підприємствах, організаціях на посаді відповідно до її спеціальності, з заробітною платою не менше ніж вона отримувала за попередньою посадою (з урахуванням коефіцієнту інфляції та збільшення мінімальної заробітної плати), та не гіршими умовами праці, відповідно до вимог ч. 3 ст. 184, ч. 2 ст. 232 КЗпП України; стягнено з Виконавчого комітету Херсонської міської ради на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.06.2011 р. по день виходу у відпустку у звязку із пологами та родами; зобовязано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивачки допомогу по вагітності та пологах, як застрахованій особі, з урахуванням проведених Управлінням праці та соціальної політики. Також позивачка вказує, що в період з 19.07.2011 р. по 05.12.2011 р. вона перебувала на лікарняному по вагітності та пологам. А з 01.02.2012 р. стала на облік в Управлінні праці та соціального захисту населення для отримання допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Таким чином з 06.12.2011 р. по 31.01.2012 р. позивачка не отримувала від держави соціальних виплат. З 25.03.2014 р. по 04.03.2015 р. позивачка перебувала на обліку як безробітна в Херсонському міському центрі зайнятості та з 01.04.2014 р. по 04.03.2015 р. отримувала допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі 544,00 грн. Відповідно до розпорядження міського голови від 03.03.2015 р. № 141-К. позивачку призначено на посаду відповідального чергового служби оперативного реагування Херсонської міської ради з 05.03.2015 р. із заробітною платою згідно з штатним розписом, яка є меншою ніж на попередньому місці роботи, а саме 1218,00 грн. Таким чином за період з 01.04.2014 р. по 04.03.2015 р. позивачка недотримувала щомісяця 856,00 грн., які становлять різницю між отримуваною допомогою по безробіттю в розмірі 544,00 грн. та заробітною платою за останнім контрактом в розмірі 1400,00 грн. Враховуючи вищенаведене, позивачка була змушена звернутися до суду із позовом до відповідача про стягнення на її користь визначених виплат. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні, позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги слід залишити без задоволення. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] згідно контракту від 27.01.2011 р. працювала на посаді головного спеціаліста відділу земельно-кадастрового обліку управління земельних відносин департаменту містобудування та землекористування Херсонської міської ради. Строк дії контракту був визначений до 07.06.2011 р. Розпорядженням Херсонського міського голови від 06.06.2011 р. № 859-к. позивача було звільнено із займаної посади у звязку із закінченням строку трудового договору згідно із п. 2 ст. 36 КЗпП України. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 р. позовні вимоги позивачки задоволено частково визнано неправомірними дії Херсонського міського голови щодо відмови у працевлаштуванні позивача на підставі ч. 3 ст. 184 КЗпП України; зобовязано Херсонського міського голову працевлаштувати позивачку з 08.06.2011 р. (без розриву трудового стажу по спеціальності) у Департаменті містобудування та землекористування Херсонської міської ради або інших органах виконавчої влади, у підзвітних Херсонській міській раді установах, підприємствах, організаціях на посаді відповідно до її спеціальності, з заробітною платою не менше ніж вона отримувала за попередньою посадою (з урахуванням коефіцієнту інфляції та збільшення мінімальної заробітної плати), та не гіршими умовами праці, відповідно до вимог ч. 3 ст. 184, ч. 2 ст. 232 КЗпП України; стягнено з Виконавчого комітету Херсонської міської ради на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.06.2011 р. по день виходу у відпустку у звязку із пологами та родами; зобовязано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивачки допомогу по вагітності та пологах, як застрахованій особі, з урахуванням проведених Управлінням праці та соціальної політики. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яки беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З пояснень представника відповідача встановлено, що постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 р. в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та допомоги по вагітності та пологам фактично виконане та кошти стягнені на користь позивача, що не оспорюється позивачкою. Таким чином, підстави для задоволення вимоги позивача щодо стягнення заробітної плати в повному обсязі за час вимушеного прогулу з 06.12.2011 року по 31.01.2012 рік, з урахуванням збільшення мінімальної заробітної плати у розмірі 2958,51грн. відсутні. Відповідно до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Враховуючи вищевикладене, та з урахуванням того, що позивачкою не доведені обставини на які вона посилається, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed