Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача та просить зняти арешт з квартири [ADDRESS], накладений Постановою першого Суворовського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції від 22.02.2010 року, обґрунтовуючи вимоги тим, що вказана квартира належить їй на праві власності, підстави для накладення арешту відсутні, оскільки жодних боргових зобовязань вона не мала і не має, а арешт накладено на майно іншої особи, зазначеної як [PERSON], без даних про ідентифікаційний номер. У судове засідання сторони не зявились, були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, при цьому позивачка подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду\~ справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ст.169 та ст.224 ЦПК України. \~ \~ \~ \~ Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У ході виконавчого провадження державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у відповідності до Постанови №197 від 22.02.2010 року було накладено арешт на належне боржникові [PERSON] майно, а саме на ? частки квартири [ADDRESS], про що позивачка отримала відомості з єдиного реєстру (а.с.9). Разом з тим, анкетні дані позивачки відрізняються від анкетних даних боржника, прізвище позивачки у відповідності до паспорту та правовстановлюючого документу на квартиру значиться як [PERSON] (а.с.5-7). На звернення позивачки до відповідача, їй було надано відповідь про неможливість перевірки матеріалів виконавчого провадження щодо правильності накладення арешту №9545399 від 22.02.2010 року у звязку зі спливом строку зберігання та знищенням виконавчого провадження (а.с.10). Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За таких обставин, суд вважає, що арешт нерухомого майна позивача за відсутності доказів наявності суми боргу, порушує його право власника та суперечить зазначеним вище нормам Закону. В силу ч.2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідач із запереченнями до суду не звертався та жодних доказів не надавав. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За встановлених обставин, суд вважає, що вимоги позивача законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved