Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~Позивачка звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що з 10 листопада 2016 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спочатку шлюбні відносини між ними \~були добрими, але згодом в їхній сімї \~почали виникати часті сварки та непорозуміння, через що вони з січня 2017 року припинили шлюбні відносини та стали жити окремо. Позивачка вважає, що їхня сімя зруйнована \~повністю, відновлена бути не може, сумісне проживання вважає недоцільним, тому просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач у судове засідання не зявилася, про день слухання справи сповіщений. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Дослідивши докази по справі, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 10 листопада 2016 року сторони одружилися, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ №353258, виданого Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1515. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони не проживають разом, заходів до поновлення сім`ї не вживають, позивачка вважає, що їхня сім`я зруйнована повністю, відновлена бути не може, сумісне проживання вважає недоцільним. При таких обставинах суд дійшов висновку, що сім`я сторін зруйнована повністю і поновлена бути не може. Згідно ч. 1\~ст. 110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У відповідності зі\~ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Статтею\~ 24 СК України передбачено, що\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У звязку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.» Ураховуючи вищезазначене, норми діючого сімейного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивачки.

Outcome: approved