Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом і просила стягнути з відповідача на її користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 58009,73 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 300000 грн. На обґрунтування позову повідомила, що 26 грудня 2008 року з вини водія [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої її племінниця - [PERSON], над якою вона здійснювала опіку та утримувала її, отримала тілесні ушкодження та була доставлена на лікування в лікарню. Від отриманих тілесних ушкоджень наступила смерть [PERSON] Вина відповідача у скоєнні вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди повністю підтверджується постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2012 року, якою [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 44 КК України внаслідок акту амністії. В зв'язку з вказаними діями відповідача їй були спричинені матеріальні збитки, які полягають у витратах на купівлю ліків, проведення операцій, оплаті медичних послуг, а також проведенні ритуальних послуг пов'язаних з похованням, всього на загальну суму 58009 грн. 73 коп. Крім того їй було завдано моральної шкоди, яка проявилася в душевних стражданнях, страху, тривозі, неспокої, образі, психологічному болі та дискомфорті, неможливості вести звичайний для неї спосіб життя, вплив смерті племінниці на особисте життя, планів на майбутнє. Моральну шкоду вона оцінює в 300000 грн. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] позов не визнав та пояснив, що у відповідності з ч. 1 ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла 14 років, а піклування - над дитиною у віці від 14 до 18 років. Згідно ч.2 ст. 76 ЦК України, опіка припиняється у разі досягнення підопічним чотирнадцяти років. У цьому разі особа, яка здійснювала обов'язки опікуна, стає піклувальником без спеціального рішення щодо цього. [PERSON] народилася [INFO], а померла [INFO]. За таких обставин очевидним є той факт, що на момент смерті [PERSON] була повнолітньою, а відтак позивачка аж ніяк не могла бути ні її опікуном, ні піклувальником. Позивачка ні мамою, ні усиновителькою покійної [PERSON] не являється. Доказів, якими якими було б встановлено факт проживання [PERSON] однією сім'єю з покійною [PERSON] позивачка не надала, а тому вона не має права на відшкодування моральної шкоди. Також представник відповідача заперечив щодо відшкодування витрат, пов'язаних з лікуванням потерпілої, так як у відповідності зі ст. 1201 ЦК України відшкодуванню підлягають витрати, пов'язані зі смертю, а не з лікуванням. Зазначив, що придбання набору з датчиком внутрішнього тиску «MICROSENSOR Basic Kit» вартістю 6000,00 гривень, було після смерті [PERSON], а саме 9 січня 2009 року. Вочевидь цей набір ніякого відношення ні до лікування, ні до поховання [PERSON] не має, а відтак ця сума задоволенню не підлягає. А щодо відшкодування витрат на поминальний обід, в сумі 18510 гривень, то вони не підлягають задоволенню згідно Закону України «Про поховання і поховальну справу». Повідомив, що вантажний автомобіль «КАМАЗ 5410», реєстраційний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] був застрахований в страховій компанії «ТДВ СК Альфа-Гарант». І за таких обставин очевидним є факт, що матеріальну шкоду позивачці повинна відшкодувати вищевказана страхова компанія, а не [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази і давши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] завданої їй матеріальної шкоди частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що 26 грудня 2008 року з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої племінниця [PERSON] - [PERSON], отримала тілесні ушкодження та була доставлена на лікування в лікарню. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень наступила смерть [PERSON] Вказаними неправомірними діями відповідача [PERSON] була спричинена матеріальна шкода у розмірі 52009,73 грн., яка полягає у документально підтверджених витратах, понесених нею на купівлю ліків, проведення операцій, оплаті медичних послуг, та проведення ритуальних послуг пов'язаних з похованням. Даний факт підтверджується сукупністю доказів. Так, з постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2012 року, яка винесена по кримінальній справі про обвинувачення [PERSON] у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 5-7) видно, що смерть [PERSON] настала внаслідок неправомірних дій [PERSON] - порушення ним правил дорожнього руху. З відповідних платіжних документів (а.с. 8-15) видно, що витрати понесені [PERSON] на лікування [PERSON], а також пов'язаних з її похованням, становлять 52009,73 грн. Проаналізувавши встановлені вище факти та приведені норми закону суд дійшов висновку, що матеріальна шкода, спричинена [PERSON] виникла безпосередньо внаслідок неправомірних дій відповідача, а отже повинна бути стягнута з останнього в сумі 52009 грн. 73 коп. Ці факти та докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів і не суперечать один одному. Суд вважає, що в частині позову про відшкодування вартості набору з датчиком внутрішнього тиску «MICROSENSOR Basic Kit», вартістю 6000,00 гривень слід відмовити, оскільки даний набір було придбано після смерті [PERSON], а саме 9 січня 2009 року, що підтверджується рахунком-фактурою № Е-00003 (а.с.16) Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, що вантажний автомобіль «КАМАЗ 5410», реєстраційний номерний знак [NUMBER], яким керував [PERSON] був застрахований в страховій компанії «ТДВ СК Альфа-Гарант», що матеріальну шкоду позивачці повинна відшкодувати вищевказана страхова компанія, а не [PERSON], а також те, що не підлягають відшкодуванню витрати на поминальний обід, в сумі 18510 гривень, оскільки вони спростовуються доказами та вимогами закону. Щодо позову [PERSON] про стягнення з [PERSON] завданої їй моральної шкоди, то він також обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що закріплені в п.п.3,9 постанови від 31 березня 1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою фізичної особи слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Дані факти стверджуються сукупністю доказів і вимог законів. В судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] визнав факт, що покійна [PERSON] до досягнення повноліття перебувала під опікою і піклуванням [PERSON] Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що неправомірними діями відповідача [PERSON] була спричинена моральна шкода у розмірі 300000 грн., яка проявилась у її душевних стражданнях, страху, тривозі, неспокої, образі, психологічному болі та дискомфорті, неможливості вести звичайний для неї спосіб життя, вплив смерті племінниці на її особисте життя, планів на майбутнє. До досягнення повноліття і з моменту досягнення повноліття до дня смерті покійна [PERSON] проживала однією сім'єю з [PERSON] та перебувала під її опікою. Проживаючи разом вони виявляли турботу одне про одного. Факт проживання однією сім'єю [PERSON] і [PERSON] після досягнення повноліття і до дня смерті [PERSON] підтверджується такими доказами. З замовлення на надання медичної допомоги (а.с. 14) видно, що [PERSON] проживає в м.Ладижин. З квитанцій, які є в матеріалах даної справи (а.с. 45, 50-51) видно, що в м.Ладижин на поховання [PERSON] було придбано труну з вкладом, вінки, стрічки, хрест металевий, а також у м.Ладижин було її поховання та поминальний обід. Факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] після досягнення повноліття останньої підтверджується тим, що [PERSON] постійно перебувала в лікарні біля [PERSON], забезпечувала її всіма необхідними ліками та продовжувала про неї піклуватися. Крім того, після її смерті [PERSON] перевезла [PERSON] з лікарні до м.Ладижин, де займалася її похованням та поминальним обідом. Аналізуючи вищевикладені факти, суд приходить до висновку, що [PERSON] проживала з покійною [PERSON] однією сім'єю і після досягнення останньою повноліття та продовжувала про неї піклуватися. Ці факти та докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів і не суперечать один одному. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, щодо відшкодування позивачеві моральної шкоди. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] проживала з покійною [PERSON] і після досягнення останньою повноліття та продовжувала про неї піклуватися. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується особам, які проживали з нею однією сім'єю. Згідно ч.1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. З урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних та моральних страждань, негативних наслідків від отриманих хвилювань, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 300000 грн. моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір: за вирішення позову про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 520,10 грн. та за вирішення позову про стягнення моральної шкоди у розмірі 3000 грн. На підставі ст. ст. 6 - 15, 88, 208 - 215 ЦПК України,

Outcome: partial