Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивачка просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення повноліття щомісячно, мотивуючи вимоги тим, що відповідач як батько, зобов'язаний утримувати дитину, є працездатним, хронічних захворювань немає, відсутні інші особи яких він за законом зобов'язаний утримувати, виїжджає на сезонні роботи за кордон, за які він отримує кошти і має змогу сплачувати аліменти, однак добровільно допомоги не надає. Також просила стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка в судовому засіданні дала аналогічні пояснення, доповнила, що шлюб між ними розірвано, з відповідачем не проживає, син знаходиться на її утриманні, відповідач отримує доходи, оскільки працює не офіційно за кордоном, вважає, що він може утримувати свою дитину. Пояснила, що грошових коштів на утримання дитини не вистачає та вважає, що 1000 грн. це та сума, якувідповідач може сплачувати для утримання дитини,просить позов задоволити. У судовому засіданні відповідач погодився сплачувати аліменти, однак не в розмірі 1000 грн., а в розмірі 350 грн. 10 коп., що становить - 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до її повноліття. Не виключає можливості сплати аліментів у розмірі 500 грн. Повідомив, що отримує доходи від тимчасових заробітків, в даний час на заробітках він не перебуває, раніше офіційно працював, перебував обліку як безробітний ще у 2010р., інших джерел доходів немає. Також пояснив, що надавав кошти на утримання сина готівкою позивачу, а також перераховувались на картковий рахунок сина. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач 16 лютого 2013 року зареєстрували шлюб. Рішенням Старовижівського районного суду від 16 грудня 2015 року даний шлюб між сторонами розірвано (а. с. 7). Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні і вихованні, відповідач проживає окремо, у добровільному порядку матеріальної допомоги у повному обсязі на утримання сина не надає, згоди щодо утримання дитина між сторонами добровільно не досягнуто, хоча сторони погоджуються на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Син проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.7). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до 2 досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач ствердив, що офіційно не працевлаштований і має нерегулярний дохід від заробітків, на утриманні інших осіб не має. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини, що кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З врахуванням викладеного і вимог ст.ст.180, 184 СК України суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі. Разом з тим аліменти слід стягувати не в розмірі 1000 грн., який просить позивачка, а по 600 грн. З огляду на наведене, суд визначає розмір стягуваних аліментів - 600 грн. на дитину щомісячно, виходячи з того, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, може утримувати дитину за станом свого здоров'я, а сума стягуваних аліментів буде відповідати інтересам та потребам дитини. Цей розмір відповідає встановленому законодавством прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку (що становить 1167 гривень), половину якого (приблизно 600 грн.) і зобов'язаний забезпечити батько. Доводи відповідача про те, що він може сплачувати лише в розмірі 350 грн. 10 коп., що становить - 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до її повноліття на дитину оскільки мало заробляє, не заслуговують на увагу, оскільки дана обставина не звільняє його від обов'язку утримувати неповнолітню дитину, батьком якої він є. До того ж, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Як пояснив відповідач в даному судовому засіданні він є працездатним і інших утриманців, крім спільної з позивачем дитини, у нього немає. Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Всупереч вищенаведеним нормам, відповідач не надав жодних доказів на підтвердження доводів про наявність правових підстав для зменшення визначеного судом розміру аліментів до 350 грн. 10 коп., що становить - 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину, або ж неправильність визначення способу їх стягнення. Всупереч наведеним правовим нормам відповідач не надав суду доказів про наявність у 3 нього об'єктивних перешкод у працевлаштуванні та отриманні заробітку для належного матеріального забезпечення своєї дитини. Відповідач є повнолітньою, працездатною особою, а відтак повинен виконувати вказаний обов'язок у повному обсязі. Він не довів факт його скрутного матеріального становища та неспроможності сплачувати аліменти у сумі 600 грн. на дитину, наявності у нього інших дітей або утриманців, зокрема матері, проблем зі здоров'ям, що потребують додаткових витрат, які перешкоджають йому сплачувати аліменти у встановленому розмірі. Можлива добровільна участь відповідача у матеріальному забезпеченні дитини у грошовій та натуральній формах не є підставою для відмови в позові про стягнення з нього аліментів чи для зменшення їх розміру. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Факти надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, не впливає на правильність вирішення спору, оскільки закон пов'язує стягнення в судовому порядку коштів на утримання дітей (аліментів) не з наведеними обставинами, а з відсутністю домовленості між батьками щодо способів виконання ними обов'язку утримувати дитини та з місцем проживання останньої (ст. 181 СК України). Також не мають правового значення для вирішення даного спору доводи відповідача про перешкоджання позивачем у його спілкуванні з дитиною. Предметом розгляду даної справи є майнові зобов'язання батьків щодо утримання своєї дитини, а не їх особисті взаємовідносини. Таким чином, враховуючи, що обов'язок утримувати дитину до досягнення повноліття покладений на обох батьків, матеріальний стан позивача, яка працює, відповідача, який не працює згідно з наданою копією трудової книжки, сплачувати аліменти на утримання сина погодився, хоча і в меншому розмірі, ніж просить позивач, суд приходить до висновку, що для забезпечення відповідного рівня утримання і проживання дитини з відповідача слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дитини, забезпечить дитині право на рівень життя достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК аліменти слід стягувати, починаючи з дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. В даній справі ціна позову становить 6000 грн. (1000 х 6). Згідно з підпунктом 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви в даній справі складає 487,20 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати). Пунктом 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнена від сплати судового збору як позивач у справі про стягнення аліментів. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 36 постанови від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» розяснив, що вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом «Про судовий збір»). Оскільки рішенням суду позов задоволено частково, а саме на 60 відсотків (заявлено на суму 6000 грн. в межах платежів за шість місяців, а задоволено на суму 3600 грн. в таких же межах), судовий збір з відповідача має бути стягнутий пропорційно задоволеним вимогам, тобто в розмірі 60 відсотків від 551, 20 грн., що становить 330,72 грн. 4 Разом з тим, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. Як вбачається із квитанції до прибуткового касового ордера №3 від 18.01.2016року, виданої адвокатом Дмитрук Я.І., позивач сплатила 250 грн. за підготовку позову про стягнення аліментів, проте, документальні підтвердження таких витрат у цій справі - відсутні, як і відсутній розрахунок у підтвердження затраченого часу та вартості послуг адвоката. Відповідно до ст. 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial