Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що 16 березня 2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем, в період якого у них народився спільний неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Після припинення з відповідачем 20 лютого 2014 року спільного проживання син проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Домовленості щодо сплати аліментів між ними не досягнуто, а добровільно відповідач, який має ще одну дитину від іншого шлюбу, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Оскільки відповідач працює та має регулярний дохід у виді заробітної плати, прохала стягнути з нього аліменти на утримання спільного неповнолітнього сина в розмірі 14 частини його прибутків щомісячно до повноліття дитини, так як обов'язки батьків щодо утримання дитини є рівними. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, надавши суду письмову заяву (а.с.16-17), за якою прохала розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.15) у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву (а.с.20-22), за якою просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав повністю в розмірі ? частини від його доходів щомісячно. В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч 2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що між сторонами 16 березня 2013 року було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, актовий запис №5 (а.с.3), в період якого у них народилась спільна неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO] (а.с.4), який згідно довідки Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області проживає разом з позивачкою (а.с.5). Судом встановлено, що з лютого 2014 року сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та проживають окремо, а відповідач, який має постійний дохід за місцем роботи у вигляді заробітної плати (а.с.6), добровільно матеріальну допомогу на утримання сина позивачці не надає, хоча зобов'язаний це робити, при цьому сторони не досягли певної домовленості щодо утримання сина, в зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача, який не проживає з неповнолітньою дитиною, за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує матеріальне становище платника аліментів, який надав суду довідку про розмір доходів за період з вересня по грудень 2013 року, відповідно до якого його середньомісячний заробіток становить близько 3150 гривень 00 копійок (а.с.6), позов визнав в повному обсязі, про що свідчить подана ним до суду письмова заява (а.с.20), а також враховує сімейний стан та стан здоров'я як платника аліментів, так і дитини, яка потребує матеріальної допомоги батька на утримання з урахуванням віку та потреб. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, відповідно до змісту якої аліменти у твердій грошовій сумі стягуються у випадку, коли платник аліментів має мінливий, нерегулярний дохід. З урахуванням зазначеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в примусовому порядку відповідно до вимог ст.183 Сімейного кодексу України у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, в зв'язку з задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved