Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про виселення з належного їй будинку відповідача по справі [PERSON], мотивуючи тим, що позивачка являється власницею будинку, [ADDRESS]. У вищевказаному будинку зареєстрований та проживає [PERSON], який являється зятем позивачки. Останній систематично зловживає алкоголем, влаштовує п'яні дебоші, вчиняє фізичне насильство щодо позивачки, в результаті чого притягувався до адміністративної відповідальності. Окрім того, відповідач жодним чином не бере участі в утриманні будинку, його ремонті, оплаті комунальних послуг, чим завдає позивачці значних матеріальних збитків. Проживання з відповідачем є нестерпним, у результаті чого у позивачки погіршилося самопочуття та виникають різні потреби із здоров'ям. На прохання позивачки переїхати проживати в інше житло відповідач відмовляється, а тому позивачка вимушена звернутися до суду з позовом про виселення відповідача. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задоволити в повному обсязі, справу розглядати за її відсутності. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився повторно, а тому справу слід розглянути заочно у відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд аналізуючи обставини встановлені в судовому засіданні та зібрані докази, а саме: згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно виписки з погосподарської книги від 22.08.2018 р. № 1077, [PERSON], [INFO] належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться, в [ADDRESS]. З довідки від 06.11.2018 р. № 1420, виданої Підвисоцькою сільською радою, слідує, що до складу сім'ї [PERSON], [INFO], входять [PERSON], [INFO] - голова д/г, [PERSON], [INFO] - дочка, [PERSON], [INFO] - син, [PERSON], [INFO]- син, [PERSON], [INFO] - син, [PERSON], [INFO]- зять, [PERSON], [INFO] - онук, [PERSON], [INFO]- онук, [PERSON], [INFO] - онук. З копій постанов Снятинського районного суду Івано-Франківської області, вбачається, що [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП за що на останнього накладалися адміністративні стягнення . Відповідно до ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР членів сімї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що реєстрація в належному позивачці будинку відповідача, який систематично порушує правила суспільного співжиття, зловживає спиртними напоями, влаштовує сварки, погрожує фізичною розправою, нищить майно, принижує позивачку перед сусідами та родичами, порушує її права, як власника будинку, в можливості розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Позивачка змушена нести додаткові фінансові витрати по утриманні будинку. Виходячи з вищенаведеного вважаю, що позов підставний і підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні на підставі вищевказаних доказів встановлено, що відповідач незаконно проживає в будинку, що належить на праві приватної власності позивачці, а тому його слід виселити з нього. Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені позивачкою судові витрати - 704,80 грн. На підставі викладеного та ст.ст. 116, 168 ЖК України,

Outcome: approved