Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивачка у листопаді 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вони з відповідачем від шлюбу мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач не бере участі у їх вихованні, ніякої фінансової допомоги на утримання дітей не надає. Посилаючись на викладене, на підставі ст.ст. 180-185, 191 СК України позивач просить суд визначити місце проживання дітей - [PERSON] та [PERSON] з позивачем, зобов'язати [PERSON] щомісячно виплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000,00 грн. на користь позивача, зобов'язати [PERSON] понести додаткові витрати на дітей, а саме: придбати дітям зимові куртки і взуття, або виплатити кошти на їх придбання. В ході судового розгляду позивач звернулася до суду з заявою про уточнення позовних вимог в редакції 23.01.2015 року , в якій просить суд визначити місце проживання дітей з позивачем, зобов'язати [PERSON] щомісячно виплачувати аліменти у твердій грошовій сумі - у розмірі 4 000,00 грн. на користь позивача, зобов'язати [PERSON] виплачувати додаткові витрати на оплату харчування у дитячому садочку сина - [PERSON] - щомісячно до закінчення останнім дошкільного навчального закладу. Позивач в судове засідання не з»явилась, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Встановлено, що 25 серпня 2006 року сторони по справі уклали шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане виконкомом Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 35. Від подружнього життя сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження ,серії [NUMBER]. Відповідач [PERSON] від утримання дітей ухиляється та не надає належної матеріальної допомоги на утримання дітей. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо. Неповнолітні діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги обставини, визначені статтею 182 СК України, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка проживає разом з позивачкою і перебуває на її утриманні, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем доказів спростування заявлених вимог про стягнення аліментів не представлено, в тому числі і щодо стану здоров'я та матеріального становища. Суд знаходить можливим задовольнити вимоги в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. на двох дітей з врахуванням потреб дитини, їх віку та вимог ст.182 СК України. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат на оплату харчування у дитячому садочку сина та придбання одягу для дітей або виплатити кошти на їх придбання, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брти участь у додатковий витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 185 СК України, додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно в залежності від причини, що зумовила додаткові витрати. Якщо причина, що зумовила додаткові витрати є триваючою (тяжка хвороба, каліцтво тощо, витрати можуть фінансуватися наперед із зазначенням або без зазначення кінцевого результату. Оскільки позивачем не надано в силу ст.58 ЦПК України належних та допустимих доказів про те, які додаткові витрати позивач несе на утримання дітей, у відповідності до вимог ст..185 СК України, а вимоги про стягнення з відповідача коштів на оплату харчування у дитячому садочку та придбання для їх одягу не відносяться до додаткових витрат, а тому суд приходить до висновку, що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей з позивачем, суд зазначає про наступне. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом втановлено та не заперечується позивачем, що позивач та відповідач проживають окремо, їх неповнолітні діти від дня народження проживають разом з позивачем , спору про місце проживання дітей у сторін не виникало. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивачем не надано суду доказів, що у сторін виник спір про місце проживання дітей, а таким чином вона потребує захисту свого порушеного прав., а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Також, на підставі ст. ст. 79,84, 88 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 24360 грн.

Outcome: partial