Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Позивач ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення надлишково виплаченої заробітної плати у розмірі 2160,16грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26.03.2012 року згідно наказу №245-п від 22.03.2012 року на посаду касира Відділення № 51 ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» з випробувальним строком 3 місяці, з робочим місцем у м.Київ та посадовим окладом згідно зі штатним розкладом прийнято [PERSON]. Згідно наказу №580-п 18.07.2012 року [PERSON] було звільнено, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП, за згодою сторін, з займаної посади касира Відділення № 51 ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]», м. Київ. Управління бухгалтерського обліку і звітності провело відповідні розрахунки та виплати компенсацій за 7 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. Після здійснення розрахунку [PERSON] 20.07.2012 року було проставлено неявки, внаслідок чого виникла помилка при розрахунку заробітної плати. Утримати виниклу заборгованість в сумі 2160,16 грн. з заробітної плати не представилось можливим, так як розрахунок з працівником вже відбувся при звільнені. З підстав вище зазначено просить суд позовні вимоги задовольнити. В судове засідання представник ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» не зявився, подано клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання суду не повідомив та не подавав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. За даних обставин, суд вважає за можливе розгляд справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про права, обов'язки та фактичні взаємовідносини сторін. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.03.2012 року згідно наказу №245-п від 22.03.2012 року на посаду касира Відділення №51 ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» з випробувальним строком 3 місяці, з робочим місцем у м Київ та посадовим окладом згідно зі штатним розкладом прийнято [PERSON]. Згідно наказу №580-п 18.07.2012 року [PERSON] було звільнено, відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП, за згодою сторін, з займаної посади касира Відділення № 51 ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]», м.Київ. Управління бухгалтерського обліку і звітності провело відповідні розрахунки та виплати компенсацій за 7 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. Після здійснення розрахунку [PERSON] 20.07.2012 року було проставлено неявки, внаслідок чого виникла помилка при розрахунку заробітної плати. Утримати виниклу заборгованість в сумі 2160,16 грн. з заробітної плати не представилось можливим, так як розрахунок з працівником вже відбувся при звільнені. За результатами інвентаризації активів та зобов'язань ПАТ «ВіЕйБі Банк» виявлена дебіторська заборгованість [PERSON] по заробітній платі та прирівняних до неї платежів в сумі 2160,16 грн., що виникла 20.07.2012 р. при звільненні. 11.11.2015 року позивачем направлено на адресу відповідача вимогу № 18/3-46185 від 11.11.2015 року щодо повернення надлишково сплаченої заробітної плати Банку шляхом сплати на рахунок позивача, проте відповіді отримано не було. На підставі постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонд) гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 листопада 2014 року № 123 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк», згідно з яким з 21 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]». Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 лютого 2015 року № 35 продовжено термін здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ВіЕйБі Банк» по 20 березня 2015 року (включно). Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 22.02.2016 № 213 продовжений строк здійснення процедури ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» та повноваження ліквідатора ПАТ «ВіЕйБі Банк», провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] строком на два роки до 19.03.2018 включно. Тож на правовідносини між Позивачем та Відповідачем почали впливати норми спеціального Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Статтею 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку (ч. 1 ст.4 вказаного Закону). Згідно ст.127 КЗпП України, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дій закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за не відроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3,5,6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв'язку з переходом на пенсію. Відповідно до ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, враховуючи те, що позивачем не подано жодного доказу виникнення помилки при розрахунку заробітної плати, із-за недобросовісності з боку набувача тобто відповідача та те, що позивачем було проведено добровільно відповідні розрахунки та виплати компенсацій за 7 календарних днів невикористаної щорічної відпустки, і лише після здійснення розрахунку [PERSON] 20.07.2012 року було проставлено неявки, внаслідок чого виникла помилка при розрахунку заробітної плати, суд приходить до переконання, що позов є безпідставним та до задоволення не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed