Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, уточнивши який (а.с. 57-59), просить визнати за нею право власності на 3/4 частину квартири [ADDRESS], а за [PERSON] - на ? частину вказаної квартири. Свої вимоги мотивує тим, що вона знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1996 по 2014 р.р., від якого вони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу вони придбали вищевказану квартиру, право власності на яку було зареєстровано на ім'я відповідача. Оскільки після розірвання шлюбу діти проживають з нею, просить відступити від принципу рівності часток і визнати за нею право власності не на ? частину квартири, а на ?, натомість за відповідачем - на ? частину. У зв'язку з викладеним вона звернулася з даним позовом до суду. Представник позивачки у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач до судового засідання не з'явився, але від нього надійшла заява, в якій він вказав, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить справу розглянути без його участі. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 1996 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя сторін не склалося і рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 лютого 2014 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 8). За час спільного проживання сторони придбали у власність квартиру загальною площею 46,90 м2, та житловою площею 24,80 м2, що розташована в [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на квартиру 07 серпня 2007 року (а.с. 11), виданого на ім»я відповідача, а також згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15552350 від 10.08.2007 року (а.с. 12). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. З ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 2 і 3 ст. 70 СК України встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Судом встановлено, що сторонами, як подружжям, за час шлюбу, набуто у власність квартиру, що розташована в [ADDRESS], яка відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому позивачка має право на ? частину зазначеної квартири. Однак позивачкою не доведені обставини, передбачені ч. 2, 3 ст. 70 СК України, не надано жодного доказу на їх підтвердження, у зв'язку з чим неможливо відійти від принципу рівності часток та визнати за позивачкою право власності на ? частини спірної квартири, а за відповідачем - на ?. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, в рівних частинах, є підстави для часткового задоволення позову - за кожним із сторін має бути визнано право власності на ? частину квартири за кожним.

Outcome: partial