Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON] , однак ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З моменту народження сина відповідач не цікавився ним, не бере участі в його вихованні, коштів на утримання сина не дає, не дарує подарунків до дня народження. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 06.07.2020 року №13187824, здійсненого державним виконавцем Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Курляк Н.І., загальна заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 82068,50 грн. Відповідач не піклується ні про фізичний, ні про духовний розвиток сина, не спілкується з дитиною, не дбає про засвоєння ним загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідач своєю заявою від 10 вересня 2020 року, засвідченою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Петелькою І.В., заявив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , що свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання свої батьківських обов`язків щодо нього. В зв`язку з наведеним просить позов задоволити. У судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали з аналогічних підстав, додатково пояснили, що позивач з відповідачем не перебували у зареєстрованому шлюбі, проте від спільного життя мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , а також малолітню доньку [PERSON] , яка на даний час усиновлена її теперішнім чоловіком [PERSON] . З 2007 року із відповідачем вони проживають окремо, оскільки відповідач захопився азартними іграми та створив сім`ю з іншою жінкою. З 2007 року і надалі [PERSON] до сина не з`являється, його життям не цікавиться. За наведених обставин просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений судом про час, дату та місце розгляду справи, подав заяву, у якій позовні вимоги в частині позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] визнав повністю та просив проводити розгляд справи у його відсутність, що суд вважає за можливе /а.с. 36-37/. Представник третьої особи - Франківської районної адміністрації Львівської міської ради у судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що 18.09.2020 року Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради було винесено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки [PERSON] подав їм заяву від 10 вересня 2020 року, засвідченою нотаріусом Петелькою І.В., про те, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] . Просить позов задоволити. Надалі подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, заслухавши думку малолітнього [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який міститься у постанові від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином сторін у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження /а.с. 6/. Згідно із довідкою ЛКП «Вулецьке» № 550 від 10.08.2020 року, малолітній [PERSON] з 17.03.2006 року зареєстрований з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.9/. Відповідно до листа КНП «5-а клінічна лікарня м.Львова» від 06.08.2020 року відповідач під час захворювань сина чи проходження ним медичних оглядів догляд за ним не здійснював. У поліклініку на прийом до сімейного лікаря син приходив у супроводі матері, при викликах лікаря на дім батько присутнім не був /а.с. 19/. Відповідно до листа Ліцею міжнародних відносин ім. В.Стуса, вихованням та навчанням неповнолітнього [PERSON] займається його матір [PERSON] та вітчим [PERSON] . За вісім років навчання батько [PERSON] , [PERSON] у навчальному закладі не з`являвся, не відвідував жодного свята за участю сина, не супроводжував в поїздках та екскурсіях, результатами навчання не цікавиться /а.с. 18/. Відповідно до висновку Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 18.09.2020 року № 260001. вих. 72568, з метою захисту прав та законних інтересів дітей, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] /а.с. 12/. З розрахунку заборгованості по аліментах від 06.07.2020 року №13187824, здійсненого державним виконавцем Залізничного ВДВС у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Курляк Н.І., вбачається, що загальна заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 82 068,5 грн. /а.с.13-17/ Згідно з поданими заявами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] біологічний батько [PERSON] ніколи не навідується до нього та не бере участі в його житті та вихованні /а.с. 20-22/. Також судом встановлено, що відповідач своєю заявою від 10 вересня 2020 року, засвідченою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Петелькою І.В., заявив, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] /а.с.11/. На виконання ч. 2 ст. 171 Сімейного кодексу України, де зазначено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном, у судовому засіданні була з`ясована думка малолітнього [PERSON] , [INFO] , щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно нього. При цьому [PERSON] повідомив, що проживає разом із сестрою, матір`ю та її чоловіком, якого вважає своїм батьком, а також зазначив, що його біологічний батько не бере участі у його вихованні, матеріально не забезпечує, тому просить позбавити його батьківських прав. Таким чином, дослідивши докази по справі в їх сукупності, врахувавши характер поведінки відповідача [PERSON] , який не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, самоусунувся від його матеріального забезпечення, а також те, що позов він визнав, суд приходить до висновку, що змінити поведінку відповідача відносно сина у кращу сторону неможливо, так як відповідач цього не бажає, а тому позов слід задоволити. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. на користь держави.

Outcome: approved