Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом, який під час розгляду справи було уточнено, до Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та, в якому вказала, що 24.01.2006 року вона була прийнята на роботу до ВАТ «Запорізький завод високовольтної апаратури»,майно, права та обов'язки якого після перетворення перейшли до відповідача, де працювала до дня звільнення. Починаючи з грудня 2013 року та по день звільнення, а саме до 14.07.2014 року підприємство не виплачувало позивачці заробітну плату, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 10171,40 грн., яка частково сплачена відповідачем, і залишок якої у розмірі 7904,40 грн. просила стягнути з відповідача, а також середній заробіток за час затримки розрахунку, та інфляційні витрати, в зв'язку з порушенням термінів виплати заробітної плати. В судовому засіданні представник позивачки уточнила позовні, при цьому додала, що 21.11.2014 року заборгованість по заробітної платі в розмірі 7904,40 грн. відповідачем погашена повністю. Тому підтримала вимоги в частині стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку з 24.07.2014 року по 21.11.2014 року в розмірі 9396,24 грн., компенсацію витрат , в зв'язку з інфляцією, частини заробітної плати в зв'язку з порушенням строків її виплати в розмірі 501,43 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день і час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України, заперечень суду не надав. Суд за згодою представника позивачки, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 169 ч.4, 224-226 ЦПК України, за відсутністю представника відповідача. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата являє собою винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п. 2, 3, 5, 8 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення законних прав призвели чи могли призвести до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають для нього додаткових зусиль організації свого життя. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. В судовому засіданні встановлено, що наказом № 9 від 23.01.2006 року 24 січня 2006 року [PERSON] було прийнято до ВАТ «Запорізький завод високовольтної апаратури» на посаду водія електрокари, що підтверджується копією трудової книжки. (а.с.7-8). На підставі рішень загальних зборів акціонерів ВАТ «ЗЗВА» (протокол № 24 від 10.04.2011 року), Зборів Нового учасника Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія» (протокол №1 від 10.04.2011 року) ВАТ «Запорізький завод високовольтної апаратури» перетворене у Командитне товариство «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов» і Компанія» Внаслідок вказаного перетворення, майно, права та обов'язки ВАТ «ЗЗВА» перейшли до КТ «ЗЗВА - Вакатов» і Компанія». Згідно наказу № 89 від 14.07.2014 року [PERSON] було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України. (а.с. 9-10). Згідно довідки КТ «ЗЗВА - Вакатов» і Компанія» від 09.09.2014 року заборгованість з заробітної плати перед [PERSON] станом на 14.07.2014 року становила 12910,80 грн. (а.с. 11). 21.11.2014 року позивачці сплачено заборгованість по заробітній платі в повній мірі, тобто заборгованість по заробітній платі відсутня. У зв'язку з тим що мала місце несвоєчасна виплата заробітної плати, то у [PERSON] виникло право отримати середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати. Відповідно до розрахункових листків та довідки про доходи позивачки, за травень - червень 2014 року заробітна плата становить 2099,22 грн., кількість робочих днів у травні-червні 2014 року становить 21, таким чином, середньоденна заробітна плата складає 99,96 грн. В межах заявлених позовних вимог за період з 14.07.2014 року по 21.11.2014 року, число робочих днів становить 91. Нарахування виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку має провадитися шляхом множення середньоденного заробітку позивача на число робочих днів. Виходячи із меж позовних вимог відносно цих виплат та застосовуючи п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженої постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, при середньоденному заробітку у розмірі 99,96 грн. за 91 робочий день затримки розрахунку, сума, яку відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивачки за затримку розрахунку при її звільненні за період з 15.07.2014 року по 21.11.2014 року включно, становить 9396,24 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 9396,24 грн. У відповідності до вимог ст..35 Закону України» Про оплату праці» та ч.5 ст.95 КзПП, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до здійсненого позивачкою розрахунку, сума компенсації становить 501,43 гривень, які також підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до вимог, викладених в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку та інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Положеннями п.1 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, в зв'язку з чим з відповідача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243,60 грн. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved