Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивачка просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя виділити їй 1/2 частину домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зіслалася на те, що з 11 лютого 1989 року по 31 березня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час перебування в шлюбі вони отримали план під будівництво будинку, який побудували у 1993 році та перейшли туди проживати. На даний час вони не можуть досягнути добровільної згоди щодо розподілу зазначеного будинковолодіння, у зв`язку із чим вона змушена звернутися до суду із даним позовом. Позивачка у судове засідання не з`явилися, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю, не заперечив проти задоволення позову. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, у порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Сторони з 11 лютого 1989 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Рожнятівського районного суду від 31 березня 2016 року (а.с.12). Судом встановлено, що за час спільного проживання в шлюбі, сторони збудували житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , згідно довідки №15 від 07 червня 2019 року вартість будинковолодіння становить 527953 гривень (а.с.32). Відповідач являється власником будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.5). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За положеннями ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Зі змісту п.п. 23, 24 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 Сімейного кодексу. При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. За правилами ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. В судовому засіданні встановлено, що спірний житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , був побудований за час перебування сторін у шлюбі, що не заперечується відповідачем, а отже є спільною сумісною власністю подружжя, тому вимога позивачки про визнання за нею право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку є підставною та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Позивачка понесла документально підтверджені судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 2639 грн. 40 коп., а тому такі витрати, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved