Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» суму заборгованості за кредитним договором № ВLаЖГА00033915 від 12 травня 2011 року в сумі 24438 грн. 12 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 2915 грн. 08 коп.; відсотків за користування кредитом 937 грн. 11 коп.; комісії за РО 1662 грн. 50 коп.; штрафу -18923 грн. 93 коп. В обґрунтування позову навів наступне. На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно. Відповідно до ч. 3 ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. 12 травня 2011 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» (далі за текстом «банк») і [PERSON] (далі за текстом «позичальник»), укладено кредитний договір № ВLаЖГА00033915 (далі за текстом «кредитний договір»), згідно якого позичальником отримано у банку кредит в розмірі 5000 грн. 00 коп. Кредит надано на споживчі потреби. Строк дії до 12 травня 2014 року (п.2 кредитною договору). За користування кредитними коштами встановлюється плата у розмірі 15.00% річних. (п. 3 кредитного договору). За обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у розмірі 87,50 грн., що становить 1,75% від суми. Кредитні кошти було надано на умовах визначених п. 2.1 кредитного договору. Згідно п. 2.5.2 кредитного договору позичальник зобов'язався повертати кредит та вносити черговий мінімальний платіж щомісячно до дати встановленої у графіку у сумах визначених тим же графіком. [PERSON]І у разі порушення виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором, зобов'язана сплатити банку штрафні санкції, передбачені п.п. 4.1 - 4.5 кредитного договору. Вважає, що відповідачка порушила свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів користування кредитом, а також плати за управління кредитом, які передбачені п. 2.5 кредитного договору. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що в разі якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору. У відповідності до вищезазначеної норми ЦК України, п. 2.7.1. кредитного договору передбачено, що у разі невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, кредитор (позивач) має право вимагати дострокового погашення кредиту та інших нарахувань з ним. Станом на 15 серпня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 24438 грн. 12 коп., з яких: заборгованість за кредитом 2915 грн. 08 коп.; відсотки за користування кредитом - 937 грн. 11 коп.; комісія за РО 1662 грн. 50 коп.; штраф -18923 грн. 43 коп. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання виникають з договорів та інших правочинів. Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання зобов'язання. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В ст. 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ст. 1048 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється віл відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У судове засідання представник позивача не зявився, подав до суду заяву, згідно якої позов підтримав повністю, просить розглянути справу за його відсутності. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала частково. Визнає всі позовні вимоги, за виключенням вимоги про стягнення штрафу. Зі спеціальною частиною договору, про яку зазначено у п. 4.2 договору, не знайомилася. Просить розстрочити виплату боргу на 1 рік, оскільки на даний час не працює, мати хворіє. У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: рішення (а.с.5), розрахунок (а.с.6-7), паспорт (а.с.8-9, 38), договір (а.с.10-17), графік (а.с.18-19), розпис платежів (а.с.20-23), трудова книжка (а.с.36), свідоцтво про народження та свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.37), виписка з карти стаціонарного хворого (а.с.39), виписний епікриз ( а.с.40). Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає, що досліджені у судовому засіданні рішення (а.с.5), розрахунок (а.с.6-7), паспорт (а.с.8-9, 38), договір (а.с.10-17), графік (а.с.18-19), розпис платежів (а.с.20-23) є належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про укладення договору та його виконання. Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає, що досліджені у судовому засіданні трудова книжка (а.с.36), свідоцтво про народження та свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.37), виписка з карти стаціонарного хворого (а.с.39), виписний епікриз ( а.с.40) є належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме сімейного та майнового стану відповідачки. Суд, відповідно до ст. 59 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні письмові докази: рішення (а.с.5), розрахунок (а.с.6-7), паспорт (а.с.8-9, 38), договір (а.с.10-17), графік (а.с.18-19), розпис платежів (а.с.20-23), трудова книжка (а.с.36), свідоцтво про народження та свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.37), виписка з карти стаціонарного хворого (а.с.39), виписний епікриз ( а.с.40), допустимими, так як ці докази одержані без порушення порядку, встановленого законом. Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини. Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України. 12 травня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» і [PERSON] укладено кредитний договір згідно якого позичальником отримано у ПАТ «ВіЕйБі Банк» кредит на споживчі потреби в розмірі 5000 грн. 00 коп. Строк дії договору встановлений до 12 травня 2014 року. За користування кредитними коштами встановлюється плата у розмірі 15.00% річних. За обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у розмірі 87,50 грн., що становить 1,75% від суми. Станом на 15 серпня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить: заборгованість за кредитом 2915 грн. 08 коп.; відсотки за користування кредитом - 937 грн. 11 коп.; комісія за РО 1662 грн. 50 коп. Вказані обставини визнаються відповідачем, підтверджуються договором, розрахунком. Зазначена позивачем у позові та обставина, що [PERSON]І у разі порушення виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором, відповідно до п. 4.2 кредитного договору зобов'язана сплатити банку штраф у розмірі, передбаченому п. 8 Спеціальної частини договору, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні, так як відповідачка пояснила, що Спеціальну частину договору не бачила, тобто з п.8 Спеціальної частини не була ознайомлена, а позивач не надав суду доказів про існування такої Спеціальної частини та про те, що відповідачка була ознайомлена з її змістом. Також судом встановлено, що відповідачка з 2012 року не працює, проживає разом з матірю, [PERSON],[INFO], яка страждає різними захворюваннями. Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються наступними нормами ЦК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». У судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем укладений, передбачений ст. 1054 ЦК України, кредитний договір. У відповідності зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно ч. 4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 3 ст. 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Таким чином, позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» є обґрунтованими і підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, комісії за РО, в сумі 5514 грн. 69 коп., а тому суд вважає, що позивач обґрунтовано, у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України звернувся за захистом цих своїх прав до суду. У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. У відповідності до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. У судовому засіданні встановлено, що позивачем доказів про розмір штрафу не наведено, тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими і в їх задоволенні належить відмовити. Вислухавши відповідачку, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 10 ЦПК України згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається та ст. 11 ЦПК України згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. Відповідно до ст.217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може розстрочити його виконання. Суд вважає, що з урахуванням тих обставин, що відповідачка не працює, має на утриманні мати похилого віку, яка страждає на ряд захворювань, є підстави розстрочити виконання рішення строком на 1 рік. На підставі викладеного,

Outcome: partial