Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідачки, в якій просить усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном шляхом припинення права відповідача та її дітей на користування чужим майном, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що згідно договору дарування від 25.02.1997 року [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . 10.02.2016 року між сином позивачки [PERSON] . Та [PERSON] укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Оскільки син позивачки та відповідачка перебували у шлюбі, [PERSON] , за наявності у неї права власності на квартиру, було проведено реєстрацію відповідачки та неповнолітніх дітей у вказаній квартирі. У березні 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та відповідачка з дітьми [PERSON] , [PERSON] переїхали проживати у належну [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Так, у спірній квартирі зареєстровані [PERSON] з дітьми [PERSON] , [PERSON] , які з березня 2019 року та по теперішній час не мешкають. Така ситуація створює перешкоди у користуванні позивачкою належним їй об`єктом нерухомості, ускладнює реалізацію її прав, як власника житла. У зв`язку з цим, вона була вимушена звернутися до суду для вирішення спірного питання. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права і взаємини сторін, справа розглянута за відсутністю відповідачів. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм відносини. Згідно договору дарування від 25 лютого 1997 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] . З долученого витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 25 червня 1987 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». З свідоцтва про розірвання шлюбу виданого повторно серії [NUMBER] , вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після розірвання шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». З інформації управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місце проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] з 11.03.2017 року по теперішній час, [PERSON] з 11.03.2017 року по теперішній час, [PERSON] з 28.10.1997 року по теперішній час, [PERSON] з 14.07.1998 року по теперішній час та [PERSON] з 11.03.2017 року та по теперішній час. Згідно акту про фактичне проживання, складеного головою ОСББ «Купріна 75», [PERSON] 1979 року народження за адресою: квартира [ADDRESS] не проживає з березня 2019 року. Судом також встановлено, що позивачка є власником квартири і як власник надавала право відповідачці користуватись ним. Відповідачка [PERSON] припинила бути членом сім`ї позивача, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 листопада 2020 року, яким позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний по суті висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року в справі № 766/12748/16-ц , що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. Статтями 317, 319, 321 і 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним право користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Статтею 405 Цивільного Кодексу України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування жилим приміщенням у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад 1 рік. Відповідачка не проживає у квартирі [ADDRESS] , а відповідно втратила право користування житлом, у зв`язку з чим, суд вважає обґрунтованими твердження позивачки про порушення її прав, як власника спірного житла, з боку відповідачки, за захистом якого вона звернулася до суду. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної в сумі 908,00 гривень. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved