Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. В ході судового розгляду справи уточнив свої позовні вимоги, остаточні від 15.08.2017 року про уточнення розміру позовних вимог, відповідно до яких просила суд визнати незаконним та скасувати наказ №339п від 16.08.2016 року про звільнення, поновити її на посаді на ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз», стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу до моменту винесення судового рішення про поновлення на роботі виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 131,19 грн., стягнути моральну шкоду у розмірі 5\~000 грн. допустити рішення до негайного виконання. Вказувала, що 17.05.1991 року згідно наказу №80к була прийнята на роботу в Виробниче обєднання газового господарства «Черкасигаз» посаду касира. З цього періоду працювала на різних посадах: бухгалтера-касира (наказ №149к від 11.04.2000р.), бухгалтера (наказ №283/ОД від 12.11.2003р.), контролера газового господарства (наказ №580п від 20.12.2005р.), економіста з фінансової роботи (наказ №424п від 01.11.2011р.). 02 січня 2013 року була переведена на посаду контролера газового господарства, згідно наказу №03п. Наказом №339п від 16 серпня 2016 року була звільнена з посади у звязку із скороченням штату працівників по п.1 ст.40 КЗпП. Вважає вказаний наказ незаконним з наступних підстав: 22 березня 2016 року позивачку було попереджено про майбутнє вивільнення з роботи за п.1 ст.40 КЗпП. Оскільки вона має вищу освіту та безперервно працювала на одному підприємстві на різних посадах більше 25 років має переважне право на залишення на роботі (ст.42 КЗпП), копію списку запропонованих вакантних посад для переведення їй не надали, з моменту повідомлення про звільнення 22 березня 2016 року до моменту звільнення пройшло більше 5 місяців і позивачка вважала, що відповідач фактично скасував своє повідомлення про її майбутнє вивільнення, з моменту її попередження по момент звільнення на підприємство було прийнято багато працівників різних посад, роботу на яких могла виконувати і вона, оскільки протягом всього часу роботи вона не мала зауважень від керівництва. Незаконні дії відповідача завдали їй значних душевних страждань, моральну шкоду оцінює у розмірі 5000 грн. Вважає, що її право порушене, тому вона і звернулася з позовом до суду. В ході судового розгляду справи позивачка та її представник - адвокат [PERSON] свої позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] позов не визнала, вказуючи, що підстав для задоволення позовних вимог позивача не має, оскільки у роботодавця дійсно відбулись зміни в організації виробництва, а саме: у звязку із прийняттям Закону України «Про ринок природного газу» ПАТ «Черкасигаз» припинило здійснювати діяльність з постачання газу на території Черкаської області (окрім деяких районів), була анульована ліцензія на постачання природного газу відповідно до постанови НКРЕКП від 04.06.2015 року. У відповідача залишилося лише право на провадження господарської діяльності з розподілу газу. Як наслідок наказом голови правління ПАТ «Черкасигаз» від 09.03.2016 року №67 «Про зміни в штатному розкладі працівників підприємства» було вирішено вивести з штатного розпису служби обліку природного газу та контролю за його використанням з 17 травня 2016 року: по сектору обліку природного газу, використаного населенням: 3 одиниці майстра, 12 одиниць операторів з розрахунків за використаний газ, 78,8 одиниць контролера газового господарства, 2 одиниці слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування. 22.03.2016 року позивача було повідомлено про наступне її звільнення з посади за п.1ст.40 КЗпП, позивач була повідомлена про відсутність вакансій відповідної кваліфікації. У звязку з вказаними обставинами було вирішено не припиняти трудові договори з 34 контролерами газового господарства, звільнення яких заборонено (особи, що знаходяться в соціальних відпустках та одинокі матері) та які мають більш високу продуктивність праці та кваліфікацію, яка складає 60% та вище. 16.08.2016 року позивач вийшла на роботу після тимчасової непрацездатності, в той же день було проведено засідання профкому, за наслідкам якого отримано згоду на розірвання трудового договору з позивачем на підставі п.1 ст.40 КЗпП України (протокол №157 від 16.08.2016 року). Позивачка помилково посилається на те, що з моменту її повідомлення про майбутнє звільнення до моменту самого звільнення пройшло 5 місяців та це фактично вказує на скасування повідомлення роботодавця про її скорочення. Тривалий термін повязаний з тим, що в період з 28 квітня по 16 серпня 2016 року позивачка хворіла, тому відповідач був позбавлений можливості звільнити її в термін, вказаний в повідомленні, оскільки звільнення в період тимчасової непрацездатності це грубе порушення трудового законодавства. Відповідно до наказу №339п від 16 серпня 2016 року була звільнена з посади у звязку із скороченням штату працівників по п.1 ст.40 КЗпП, позивачку було ознайомлено з наказом, видано копію наказу та трудову книжку, проведений остаточний розрахунок. Таким чином, були дотримані всі вимоги трудового законодавства, тому просили в позові відмовити. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, свідків, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Частиною 2 ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно зі ст. 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому обєднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Судом встановлено, що 17 травня 1991 року згідно наказу №80к [PERSON] була прийнята на посаду касира в Виробниче обєднання газового господарства «Черкасигаз». З цього періоду працювала на різних посадах: бухгалтера-касира (наказ №149к від 11.04.2000р.), бухгалтера (наказ №283/ОД від 12.11.2003р.), контролера газового господарства (наказ №580п від 20.12.2005р., економіста з фінансової роботи (наказ №424п від 01.11.2011р.). 02 січня 2013 року була переведена на посаду контролера газового господарства, згідно наказу №03п. Відповідно до наказу №256 від 25 вересня 2013 року ВАТ «Черкасигаз» було перейменовано в ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Черкасигаз». Наказом №339п від 16 серпня 2016 року була звільнена з посади у звязку із скороченням штату працівників по п.1 ст.40 КЗпП. Відповідно до наказу від 09 березня 2016 року № 67 «Про зміни в штатному розписі працівників підприємства» 22 березня 2016 року позивача попереджено про наступне вивільнення із займаної посади через 2 місяці на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Одночасно повідомлено про відсутність вакансій відповідної кваліфікації. Згідно з протоколом засідання профкому №157 від 16 серпня 2016 року надана згода на розірвання трудового договору, укладеного з позивачем. Відповідно до наказу №339п від 16 серпня 2016 року [PERSON] була звільнена з посади у звязку із скороченням штату працівників по п.1 ст.40 КЗпП, позивачку було ознайомлено з наказом, видано копію наказу та трудову книжку, проведений остаточний розрахунок. Згідно з листками непрацездатності, виданих КП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», що містяться в матеріалах справи, [PERSON] перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в період з 28 квітня 2016 року по 16 серпня 2016 року. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 6 (із змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП, так й інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. При цьому маються на увазі щорічні, а також інші відпустки, що надаються працівникам як із збереженням, так і без збереження заробітку. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. За таких обставин, суд погоджується з твердженням представника відповідача про неможливість звільнити позивачку у терміни, вказані у попередженні про наступне скорочення, оскільки станом на день, коли спливав двохмісячний термін (22 травня 2016 року), вона знаходилась на лікарняному. Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пп. 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з чч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 6 (із змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що, розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КзпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40,\~\~\~ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Як вбачається з матеріалів справи, 10.03.2016 року при попередженні про наступне звільнення з займаної посади позивачу було повідомлено про відсутність вакансій відповідної кваліфікації. Також відповідачем надана інформаційна довідка про наявні вакансії в період з 10.03.2016 року по 16.08.2016 року, які не відповідали професії і спеціальності позивача (водії, слюсарі, монтери, електрогазозварники, головний фахівець з питань роботи зі споживачами, інженери, фельдшер). Частиною 2 статті 49-2 КЗпП України визначено, що\~при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Згідно із ст. 42 КЗпП України\~при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.\~При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі зокрема надається:\~1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;\~2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;\~3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації тощо. \~ Так, наказом голови правління ПАТ «Черкасигаз» від 09.03.2016 року №67 «Про зміни в штатному розкладі працівників підприємства» було вирішено вивести з штатного розпису служби обліку природного газу та контролю за його використанням з 17 травня 2016 року: по сектору обліку природного газу, використаного населенням: 3 одиниці майстра, 12 одиниць операторів з розрахунків за використаний газ, 78,8 одиниць контролера газового господарства, 2 одиниці слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування. З 17 травня 2016 року на ПАТ «Черкасигаз» були введені з одиниці майстра, 18 одиниць оператора з уведення даних в ЕОМ (з виконанням обовязків контролера), 34 одиниці контролера газового господарства сектору обліку природного газу, використаного населенням служби обліку природного газу та контролю за його використанням, а також 6 одиниць інженера, 1 одиницю старшого техніка та 1 одиницю техніка сектору обліку природного газу, використаного промисловими, комунально-побутовими та бюджетними споживачами служби обліку природного газу та контролю за його використанням (наказ ПАТ «Черкасигаз» від 27.04.2016р. №120). При вирішенні питання щодо того, кого саме з контролерів газового господарства залишити на посаді (34 одиниці), брались до уваги обставини перебування осіб в соціальних відпустках, обставини, передбачені ч.3 ст.184 КЗпП та продуктивність праці та кваліфікація контролерів газового господарства (протокол засідання комісії ПАТ «Черкасигаз» №1 від 28.04.2016 року). У звязку з даними обставинами було, проаналізувавши кваліфікацію та продуктивність праці всіх контролерів сектору обліку природного газу, використаного населенням служби обліку природного газу та контролю за його використанням було вирішено: - не припиняти трудові договори з 34 контролерами газового господарства, звільнення яких заборонено згідно з законодавством та які мають більш високу продуктивність праці та кваліфікацію (перевжне право згідно ч.1 ст.42 КЗпП України)- [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - запропонувати переведення на посаду оператора з уведення даних в ЕОМ (з виконанням обовязків контролера) контролерам газового господарства (мають необхідну кваліфікацію або досвід виконання відповідних обовязків) Шведенко [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - враховуючи продуктивність праці, запропонувати переведення на посаду контролера газового господарства по строковому трудовому договору (на час відсутності основного працівника) 3 особам [PERSON] (показник продуктивності 61%); [PERSON] (показник продуктивності 61%); [PERSON] (показник продуктивності 60%) - протокол засідання комісії ПАТ «Черкасигаз» №1 від 28.04.2016 року. В судовому засіданні досліджувалось питання обрахунку відповідачем показника продуктивності позивачки [PERSON] Відповідачем надано всю наявну інформацію, що містилась в програмному комплексі, який використовувало в своїй діяльності ПАТ «Черкасигаз» з травня 2015 по квітень 2016 року. Відповідно до порівняльної таблиці продуктивності праці контролерів газового господарства показник продуктивності позивача становив 31% від загального обсягу споживачів та був значно нижчій показника праці осіб, які були залишені працювати контролерами газового господарства (з показником 60% та вище від загального обсягу споживачів). За наведених обставин, суд погоджується з твердженням представника відповідача, що наявність лише безперервного стажу роботи [PERSON] в ПАТ «Черкасигаз» та відсутність претензій з боку керівництва є недостатнім для переважного права на залишення на роботі. Згідно зі ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що процедура звільнення позивачки у звязку зі скороченням чисельності або штату робітників за ст. 40 п. 1 КЗпП України проведена з урахуванням вимог законодавства, порушень при звільнені в ході судового розгляду справи не встановлено. Суд також не погоджується з ствердженнями позивачки стосовно того, що відповідачем порушене її переважне право на залишення на роботі, оскільки також вказані вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. В звязку з тим, що позивачкою не надано до суду доказів, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає за необхідним в задоволенні позовних вимог позивачки про поновлення на роботі, визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити, як не обґрунтованих, тому не підлягаючих задоволенню. Вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди також є необґрунтованими, оскільки вони є похідними від основних вимог позову, у звязку з чим також не можуть підлягати задоволенню.

Outcome: dismissed