Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачки про усунення перешкод у користуванні сараю, а також стягнення судових витрат, посилаючись на те, що позивачці на праві приватної спільної часткової власності належить 6/100 частин житлового будинку з частиною надвірних будівель, до яких входить зазначений сарай, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Відповідачка вже багато років користується вищезазначеним сараєм та відмовляється добровільно звільнити сарай від належного їй майна. Позивачка вважає, що діями [PERSON] порушені її права на власність у звязку з чим позивачка звернулася до суду про усунення перешкод в користуванні зазначеним сараєм шляхом забезпечення вільного доступу до приміщення сараю та звільнення зазначеного сараю від майна, належного відповідачці,у звязку з чим позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. Позивачка та її представник в судове засідання не зявилися, але надали до суду клопотання згідно яких позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, справу просили розглянути у їх відсутність. Крім того, позивачка просила судові витрати покласти на позивачку. Відповідачка в судове засідання не зявилася, але надала до суду заперечення згідно яких вимоги позивачки визнала та не заперечувала проти їх задоволення, однак просила суд не стягувати з відповідачки судові витрати, понесені позивачкою, по сплаті судового збору, посилаючись на те, що є пенсіонером за віком та пенсійні виплати є єдиним джерелом доходу відповідачки, що не дасть можливості сплатити судові витрати. Крім того, справу просила розглянути у її відсутність. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 2 ст. 158 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності. вважає, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, суд приймає визнання відповідачкою позову, і вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із цивільного законодавства, пов'язані з захистом права власності від порушень, не пов'язаних з позбавленням володіння, а також пов'язані з обовязком винної особи відшкодувати завдану моральну шкоду,тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] (а.с. 3-4, 5) є власницею 6/100 частин житлового будинку № 9 з частиною надвірних будівель, зокрема сараю літ. «З», розташованих по вул.Будівельників, м.Арциз Одеської області, що підтверджується договором дарування серії ВВО № 320267 від 05.11.2004р., посвідченим приватним нотаріусом Арцизького районного нотаріального округу Одеської області [PERSON]; витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів серії АЕ № 387768 від 05.11.2004р., виданим приватним нотаріусом Арцизького районного нотаріального округу Одеської області [PERSON]; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВЄ № 218971 від 06.12.2004р., виданим Комунальним підприємством «Арцизьке бюро технічної інвентаризацї»; технічним паспортом на квартиру, що находиться у власності [PERSON], складеним 01.06.2004р. (а.с. 6, 7, 8, 9, 10-14). Згідно заяви про вчинення кримінального правопорушення (злочину) від 15.06.2017р., зареєстрованої в журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події 15.06.2017р. за № 1184, позивачка звернулася до Арцизького ВП ГУНП в Одеській області та просила розпочати досудове розслідування відносно [PERSON] за фактом вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 356 КК України - самоправство (а.с. 15, 16). Відповідно до висновку про розгляд виписки ЄО № 1184 від 15.06.2017р., позивачка зі слів відповідачки [PERSON] не предявляла вимог щодо повернення їй вищезазначеного сараю, за фактом користування відповідачкою сараєм, який належить позивачці, не вбачається кримінальне діяння, передбачене ст. 356 КК України, та відсутній склад будь-якого адміністративного правопорушення, у звязку з чим позивачці листом № 40/6536 від 15.07.2017р. рекомендовано звернутися до суду для вирішення спору в рамках цивільно-правових відносин (а.с. 17, 18). За змістом ч. 1ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15 ЦК України). Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦПК України передбачено право кожної особи - і фізичної і юридичної (згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи), на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦПК України кожній особі надано право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і зазначені способи захисту таких цивільних прав та інтересів. За правилами частин 1 і 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами згідно ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 58-66 ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно норм ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Стаття 55 Конституції України наділяє кожну особу правом захищати свої права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. У вищезазначеній\~\~статті ЦК закріплено основні правові засади захисту права власності в Україні, які базуються на принципі рівності захисту права власності всіх його суб'єктів (фізичних і юридичних осіб, держави, територіальних громад), мається на увазі саме юридична рівність власників у виборі та застосуванні встановлених законом засобів захисту. Норма ч. 2 ст. 386 ЦК України закріплює за власником право у разі наявності в нього достатніх підстав припускати можливість порушення свого права власності іншою особою звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з вимогами чинного законодавства, зокрема, ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що позивачка є власницею 6/100 частин житлового будинку № 9 з частиною надвірних будівель, зокрема сараю літ. «З», розташованих по вул.Будівельників, м.Арциз Одеської області. Відповідачка користується належним позивачці сараєм, розмістивши у ньому своє майно. Суд приходить до висновку, що відповідачка, зайнявши належний позивачці сарай, всупереч вимогам ч. 5 ст. 319 ЦК України використовує право власності на шкоду правам, свободам позивачки, хоча зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права позивачки. Тому, суд приходить до висновку, що права позивачки підлягають захисту шляхом зобовязання відповідачку забезпечити вільний доступ до приміщення сараю та звільнення сараю від майна, яке належить відповідачці. Отже, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що розміщення належного відповідачці майна в сараї порушують права позивачки, зокрема її право на вільне користування сараєм, який належить позивачці. Відповідачка надані позивачкою докази не спростувала і жодних заходів для усунення порушень не вжила. Таким чином, протиправна бездіяльність відповідачки порушує права позивачки і її право підлягає захисту у вказаний нею та передбачений законом спосіб, що свідчить про безумовну наявність підстав для задоволення позовних вимог позивачки. Суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки викладені позивачкою в позові обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить висновку, що\~\~позовні вимоги підлягають задоволенню та [PERSON] підлягає зобовязанню усунути перешкоди в користуванні належним [PERSON] сараєм, що входить до надвірних будівель, розташованих за адресою: [ADDRESS]. На підставі ст. ст. 1, 2, 15, 16, 319, 321, 386, 391 ЦК України,

Outcome: approved