Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивачка, з урахуванням уточнень від 28 травня 2020 року, звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Ухвалою суду від 22 жовтня 2020 року було роз`єднано позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів та виділено вимоги про стягнення аліментів в самостійне провадження. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що шлюб між нею та [PERSON] зареєстровано 20 січня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Письмечівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №01. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . У грудні 2019 року відповідач пішов з дому, і з того часу вони проживають окремо. Діти зареєстровані та проживають за її місцем реєстрації та перебувають на її утриманні. Відповідач у свою чергу належним чином не допомагає у вихованні та забезпеченні дітей, ухиляється від виконання своїх прямих обов`язків. Через те, що батько належними чином не дбає про дітей та не надає коштів на їх утримання, є необхідність стягувати аліменти у примусовому порядку. Інших осіб на утриманні відповідач не має, працездатний, отримує дохід, і тому має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання дітей, оскільки працює в Солонянській виправній колонії №21, а також має земельну ділянку площею 7,5 га, яку здає в оренду та має додатковий дохід. Позивачка вважає, що батько, який здоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі єдиної частки від заробітку - 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до повноліття старшого сина [PERSON] , [INFO] , після чого просить суд визначити стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка у судовому засіданні пояснила, що діти живуть з нею та знаходяться на її утриманні. Старший син [PERSON] їздить до батька ночувати. Відповідач кошти на утримання дітей не надає, речі їм не купує. Просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача - [PERSON] , яка діє на підставі довіреності від 26 березня 2020 року, у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила, що позивач утримує і відповідача, оскільки передає їжу, коли старший син їде до нього. З приводу отриманого відзиву відповідача зазначила, що сільська рада не може знати, що старший син перебуває на його утриманні. У поданій відповіді на відзив зазначила, що діти сторін перебувають на утриманні позивача, що підтверджено довідками про склад сім`ї, виданими Письмечівською сільською радою у квітні і травні 2020 року. Довідка, надана відповідачем про місце проживання сина [PERSON] з батьком не є доказом і суперечить наданим раніше довідкам. Відповідач без дозволу забирає сина і використовує його робочу силу, забирає в нього гроші, а син приходить їсти додому і бере їжу з собою. З меншим сином [PERSON] відповідач взагалі не спілкується. Відповідач [PERSON] у судове засідання 22 жовтня 2020 року не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.91), причини неявки суду не повідомив. 06 серпня 2020 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що син [PERSON] проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні, а тому відсутні правові підстави для стягнення з нього аліментів на утримання сина. Стосовно вимог про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , відповідач вважає, що з нього повинно бути стягнуто ј частину заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.21,22). Суд, заслухавши позивача та її представника, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ст. ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] та свідоцтва [NUMBER] , батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] є відповідач. Згідно копії довідок Письмечівської сільської ради Солонянського району дніпропетровської області №16 від 15 квітня 2020 року та №21 від 13 травня 2020 року (а.с.7,15а), спільні діти сторін зареєстровані за адресою позивача: [ADDRESS] . Згідно копії довідки Іверської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №381 від 24 липня 2020 року, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , але не проживає за вказаною адресою (а.с.24). Згідно довідок Письмечівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №383 та №384 від 27 липня 2020 року з`ясовано, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] постійно без реєстрації з 09 березня 2020 року, та разом з ним проживає син [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на його утриманні (а.с.24). Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За таких обставин суд вважає, що посилання відповідача щодо перебування на його утриманні сина [PERSON] , який після досягнення 14-річного віку, тобто після [INFO] , має право самостійно визначати місце свого проживання, доведено належними та допустимими доказами. Позивачка не довела суду факт того, що старший син [PERSON] перебуває на її утриманні, оскільки надані нею докази підтверджують лише місце реєстрації дітей за певною адресою та не є належними доказами щодо утримання дітей. Суд не приймає посилання представника позивачки щодо безпідставності видачі довідки відповідачу про перебування на його утриманні сина [PERSON] , оскільки порядок її видачі не є предметом розгляду справи. Оскільки відповідач не заперечував факт перебування на утриманні позивачки сина [PERSON] , тому суд вважає, що існують підстави для задоволення позову саме в частині стягнення аліментів на його утримання. Підстави для стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] відсутні у зв`язку з перебуванням дитини на утриманні батька. Стосовно вимог про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд приходить до наступного висновку. Доказів щодо існування будь-якої домовленості стосовно розміру щомісячного утримання дитини між сторонами не надано, у зв`язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом. Суд при визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів, який не надав до суду доказів про своє працевлаштування та про розмір отримуваного ним заробітку, а також враховує матеріальне становище позивачки, стан здоров`я як відповідача, так і дитини, її вік та потреби. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Так, при визначені розміру аліментів на дитину суд виходить з того, що з 01 січня 2020 року в Україні прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» на одну особу віком до 6 років становить 1779 гривень, а права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Тому як позивачка так і відповідач повинні нарівні матеріально забезпечувати своїх дітей, а тому суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що буде відповідати прожитковому мінімуму, встановленому Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік». Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров`я як відносно дитини, так і відносно відповідача, сторонами не надано. У відповідність до положень ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць. Крім цього, у зв`язку із частковим задоволенням позову відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат.

Outcome: partial