Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, в котрому зазначила, що згідно договору дарування частини житлового будинку від 17 квітня 2018 року, рішення Яготинського районного суду Київської області від 28 серпня 2018 року, рішення Яготинського районного суду Київської області від 17 вересня 2019 року [PERSON] являється власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . На момент набуття нею у власність вказаного житлового будинку в ньому була зареєстрована [PERSON] 9член родини попереднього власника будинку), яка з часу володіння позивачкою будинком не зявлялася в ньому, проте до цього часу в добровільному порядку з реєстраційного обліку не знялася. В той же час, під час звернення позивачки до Управління праці та соціального захисту населення Яготинської РДА з метою призначення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, з`ясувалося, що оскільки в належному позивачам будинку зареєстрована відповідачка по справі при призначені субсидії буде братися її дохід, що в свою чергу зменшить розмір державної допомоги. Таким чином, прописка відповідачки у належному позивачці будинку, створює їй перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, чим позбавляє її можливості в повній мірі використовувати свій об`єкт права власності та негативно впливає на її матеріальний стан, що порушує її права. Враховуючи викладене, позивачка просила усунути їй перешкоди у користуванні будинком, шляхом визнання [PERSON] , такою, що втратила право користування будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . В судове засідання представник позивачки не зявилася, направила до суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України. Відзиву щодо позову та клопотань до суду не направила, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідачки на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Так, в судовому засіданні з копії паспорта (а.с. 6), копії будинкової книги (а.с. 7-8), копії договору дарування частки житлового будинку (а.с. 10), витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 11), копії рішення Яготинського районного суду Київської області від 28.08.2018 року (а.с. 12), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 13), копії рішення Яготинського районного суду Київської області від 17.09.2019 року (а.с. 14), копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 15), акта обстеження від 25.04.2019 року (а.с. 9), акту обстеження (а.с.31) видно, що [PERSON] є власниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . В даному будинку з 26.06.1994 року зареєстрована відповідачка по справі [PERSON] ,яка не проживає в даному будинку з 2011 року, та в даному будинку відсутні її особисті речі, комунальні послуги не сплачує, в утриманні будинку ніякої участі не приймає. Згідно зі ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321\~ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положенням\~ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~і\~ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для особистого проживання, проживання членів сімї, інших осіб і мають право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно роз`яснень у п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР; 405\~ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності з приписами частини 2 статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач не цікавиться даним будинком, не сплачує комунальні платежі, виїхав з даного будинку, суд вважає, що вимоги позову підлягають до задоволення.

Outcome: approved