Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивачка пред'явила позов до Христинівської міської ради Черкаської області про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що у 1994 році на підставі розробленого у 1992 році робочого проекту на земельній ділянці по [ADDRESS] нею збудовано складське приміщення «А-1» площею 722,4 кв. метри, прибудову до нього «а» площею 96,6 кв. метри, прибудову «а1» площею 22,2 кв. метри, загальною вартістю 393100,0 гривень. Нерухомі споруди позивач використовувала для здійснення підприємницької діяльності, зареєструвавши 12.09.1997 року мале підприємство «СТО А», діяльність якого 26.03.2008 року припинена. З 11 червня 2008 року збудоване позивачем складське приміщення для здійснення підприємницької діяльності використовує її чоловік [PERSON]. Користуючись у строк понад двадцять років зведеним приміщенням, [PERSON] реалізувати своє безспірне право на нього не може у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документов. За таких підстав позивачка просить суд визнати право власності на складське приміщення, до складу якого входять майстерня площею 82,4 кв. метри, побутове приміщення площею 7,8 кв. метри, склад площею 117,6 кв. метри, склад площею 238,6 кв. метри, майстерня площею 85,2 кв. метри, склад площею 23,0 кв. метри, майстерня площею 181,0 кв. метри, побутове приміщення площею 15,7 кв. метри. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, покликаючись на обставини вказані у позові. Представник Христинівської міської ради Черкаської області Швець О.В. позов визнав у повному обсязі та вважає, що його задоволення сприятиме [PERSON] в реалізації її права власника складського приміщення. Вислухавши представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. У 1992 році керівництвом Державного підприємства «Дослідне господарство «Христинівське» [PERSON] зі складу земель підприємства виділено ділянку для будівництва складських приміщень з метою використання їх для розміщення станції технічного обслуговування. Площа земельної ділянки становить 0,3463 га. У 1994 році на підставі розробленого у 1992 році робочого проекту на земельній ділянці збудовано складське приміщення «А-1» площею 722,4 кв. метри, прибудову до нього «а» площею 96,6 кв. метри, прибудову «а1» площею 22,2 кв. метри. Закінчене будівництвом приміщення відповідає вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил і його вартість становить 393100,0 гривень. На момент завершення будівництва приміщенню присвоєно адресу [ADDRESS], а 06.05.2014 року її змінено на адресу [ADDRESS]. Генеральним планом забудови міста на земельній ділянці по [ADDRESS] передбачено будівництво об'єктів комунально - складського або виробничого призначення. Складське приміщення використовується для здійснення підприємницької діяльності позивачем та її чоловіком [PERSON] Наведені обставини підтверджені відповідними доказами. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 статті 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. ч.3 ст.41 Конституції України передбачено, що Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п.2 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права власності. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України). Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Підставами виникнення (набуття) права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини, зокрема власник набуває право власності на новостворену (виготовлену) річ ( у тому числі на об'єкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст. 331 ЦК), а також право власності може бути визнано за певних умов на самочинне будівництво (ст. 376 ЦК). Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. При цьому закон не обмежує захист порушеного права лише у відносинах із особами, до яких «відповідне право перейшло», або які можуть «претендувати на таке право» і таке тлумачення істотно звужує гарантований ст.ст. 13, 41 Конституції захист права власності, у тому числі від порушень з боку уповноважених органів у формі невчинення відповідних дій на видачу правовстановлюючих документів. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» як джерело права при розгляді справ у суді застосовується Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання позивачем позову за наявних для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В зв'язку із визнанням позову відповідачами при проведені попереднього судового засідання інші докази не досліджуються. Оскільки відсутність у позивачки правовстановлюючого документу на майно свідчить про те, що її право власності не визнається, а тому відповідно до ст. 392 ЦК України, за [PERSON] необхідно визнати право власності на складське приміщення за адресою [ADDRESS] Черкаської області. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.3,11, 15, 16, 316,317,321,331,376, 392 ЦК України та

Outcome: approved