Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні, середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки, стягнення моральної шкоди, вказавши, що з 23.11.2012 року по 26.01.2015 р. вона працювала в Публічному акціонерному товаристві «МІСЬКИЙ [PERSON]» на посаді заступника начальника Відділення № 61. 26.01.2015р. вона була звільнена з займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні їй невірно було розраховано компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки: а саме за період з 23.11.2012 р. по 26.01.2015 р. вона у відпустці не перебувала, тому при звільненні належить до виплати компенсація за 52 календарних дні: 26 місяців х 2 дні/відпрацьований місяць = 52 дні. В наказі про звільнення вказано, що невикористана відпустка - 31 календарний день і за цей період їй було сплачено компенсацію. Відповідно, недоплата компенсації за невикористану відпустку - 21 календарний день. Середньоденна заробітна плата становить 230,49 грн. Розрахунок недоплаченої компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки такий: 21 день х 230,49 грн. = 4840,29 грн. За вирахуванням Єдиного соціального внеску (3,6%) - 174,25 грн., Податку на доходи фізичних осіб (15%) - 699,91 грн. та військового збору (1,5%) - 72,60 грн., сума, що належить мені до виплати складає: 4840,29 - 174,25 - 699,91 - 72,60 = 3893,53 грн. Сума компенсації заборгованості за невикористані дні щорічної основної відпустки з урахуванням індексу інфляції складає: 3893,53 грн. х 105,3%/100% = 4099,89 грн. Вказану суму просить стягнути на її користь. Просить також стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку та трудової книжки - по день фактичного розрахунку з 26.01.2015р. по 09.02.2015р . складає: 230,49 грн. (середньоденна заробітна плата) х 17 днів - (ЄСВ 3,6%) - (ПДФО 15%)- (ВЗ 1,5%) = 3151,9 грн. А також середній заробіток за весь час затримки розрахунку компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки по день фактичного розрахунку (з 26.01.2015 року по 8.04.2015 року) - 230,49 грн. (середньоденна заробітна плата) х 72 дні = 16595,28 грн. За вирахування податків це складає 13349,24 грн. Просить стягнути моральну шкоду у сумі 2000 гривень, т.я. дії відповідача спричинили їй моральні страждання: вона втратила нормальні життєві зв'язки з рідними та оточуючими її людьми, оскільки постійно знаходилася у стані емоційного напруження, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації її життя, вона постійно дзвонила посадовим особам відповідача для надання роз'яснень, чому не в повному обсязі проведено розрахунок, засобами електронної пошти надсилала листи, але жодної вмотивованої відповіді так і не отримала. А всього просить стягнути з відповідача на її користь 22601,04 грн. Представник відповідача в судове засідання не зявився, на адресу суду направив заперечення , в яких просить розглянути справу за його відсутністю, та зазначив, що Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 22 від 31.01.2015 року [PERSON] відсторонено від виконання обов'язків Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Міський комерційний банк». Постановою Правління Національного Банку України № 187 від 19.03.2015 року банківську ліцензію ПАТ «МІСЬКИЙ [PERSON]» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію ПАТ «МІСЬКИЙ [PERSON]». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 64 від 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «МІСЬКИЙ [PERSON]». Тим же рішенням Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку призначено [PERSON]. Заперечують проти висловлених позовних вимог з наступних причин: Згідно наявних в Банку даних, Наказом № 668-П від 23 листопада 2012 року, [PERSON] було прийнято на роботу до ПАТ «МІСЬКИЙ [PERSON]», (копія Наказу додається). Наказом № 46-П від 26 січня 2015 року, [PERSON] було звільнено з посади заступника начальника Відділення «Запорізька обласна дирекція» у зв'язку зі скороченням штату. Таким чином, за період праці в Банку, [PERSON] має право на отримання щорічної відпустки в кількості 52 дні. Згідно Наказу № 149-В від 21 серпня 2014 року, [PERSON] було надано частину щорічної відпустки строком один календарний день за робочий рік з 23.11.12 по 22.11.13 р. За надану частину відпуски, [PERSON] отримала відповідні грошові кошти. Згідно Наказу № 167-В від 03 жовтня 2014 року, [PERSON] було надано щорічну основну відпустку строком двадцять календарних днів за період з 23.11.12р. по 22.11.13р. За надану відпуску, [PERSON] отримала відповідні грошові кошти (копія виписки по рахунку додається). Згідно Наказу № 46-П від 26 січня 2014 року, при звільненні [PERSON] їй було надано грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку строком 31 календарний день. Грошову компенсацію за невикористану відпуску, [PERSON] отримала 29 січня 2015 року. Вимоги [PERSON] до ПАТ «МІСЬКИЙ [PERSON]» щодо стягнення компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та нарахування середнього заробітку за несвоєчасні виплати - є безпідставним. Головний офіс ПАТ «МІСЬКИЙ [PERSON]» знаходиться в місті Києві, вул. Солом'янська 33. За даною адресою знаходились і всі структурні підрозділи Банку, в тому числі і відділ кадрів, у віданні якого перебували трудові книжки всіх працівників Банку. Так як [PERSON] працювала на посаді заступника начальника Відділення «Запорізька обласна дирекція» в місті Запоріжжя, то фактичне передання їй трудової книжки в м. Запоріжжя було ускладнене процесом погодження з [PERSON] порядку надання їй даної трудової книжки. Процес погодження затягнувся і [PERSON] висловила своє бажання отримати належну їй трудову книжку шляхом використання послуг компанії «[PERSON] пошта». На вимогу [PERSON] трудову книжку було направлено 07 лютого 2014 року, що підтверджується експрес накладною № 59000094659583 виданою компанією «[PERSON] пошта». Таким чином, 07 лютого 2014 року ПАТ «МІСЬКИЙ [PERSON]» виконав всі можливі дії по наданню [PERSON] належної їй трудової книжки. Затримка видачі становила - 12 днів. Сума компенсації за несвоєчасне видання трудової книжки становить: 12 днів X 230 гри. 49 коп. = 2765 грн. 88 коп. З вирахуванням податків: 2765,88 - 99,57 (ЄСВ 3,6%) - 399,95 (ПДФО 15%) - 34,00 (ВЗ 1,5%) = 2232,36 грн. Беручи до уваги все вищезазначене, вважають, що позовні вимоги [PERSON] можуть бути задоволені виключно в частині надання їй компенсації за несвоєчасно отриману трудову книжку в сумі 2232 грн. 36 коп. Всі інші вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Суд вважає можливим, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст.224 ЦПК України, за відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON]М з 23.11.2012 року по 26.01.2015 р. працювала в Публічному акціонерному товаристві «МІСЬКИЙ [PERSON]» на посаді заступника начальника Відділення № 61. 26.01.2015р. вона була звільнена з займаної посади у зв'язку із скороченням штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України. За період роботи в банку, [PERSON] має право на отримання щорічної відпустки в кількості 52 дні. Згідно Наказу № 149-В від 21 серпня 2014 року, [PERSON] було надано частину щорічної відпустки строком один календарний день за робочий рік з 23.11.12 по 22.11.13 р. За надану частину відпуски, [PERSON] отримала відповідні грошові кошти (а.с.39). Згідно Наказу № 167-В від 03 жовтня 2014 року, [PERSON] було надано щорічну основну відпустку з 06.10.2014 року строком двадцять календарних днів за період роботи з 23.11.12р. по 22.11.13р. (а.с.40). В судовому засіданні позивачка пояснила, що вона не перебувала у відпустці у жовтні 2014 року, оскільки у відпустці перебував керівник відділення «Запорізька обласна дирекція» [PERSON], а вона виконувала його обовязки. На підтвердження своїх доводів надала електронну копію наказу №1228Р від 16.10.2014 року про покладення обовязків та проведення ревізії цінностей, в якому зазначено, що з 17.10.2014 року обовязку по збереженню цінностей покласти на заступника директора Відділення «Запорізька обласна Дирекція» [PERSON] (а.с.46), а також електронний варіант табелю використання робочого часу за жовтень 2014 року по відділенню «Запорізької ОД», де [PERSON] проставлена 161 год. робочого часу. У [PERSON] зазначено 126 год. робочого часу, та 5 днів відпустки (а.с.47). Ухвалою суду від 26.06.2015 року з метою забезпечення доказів було витребувано у відповідача, належним чином завірені копії заяви [PERSON] про надання щорічної відпустки з 06.10.2014 по 25.10.2014, копію наказу про надання щорічної відпустки з 18.10.2014 р [PERSON] Відповідач не надав витребувані документи і не спростував доводи позивачки. Із наданого, разом з запереченнями, розрахункового листка за жовтень 2014р. [PERSON] (а.с.30) вбачається, що позивачці, нібито, нараховані відпускні у розмірі 5065,4 грн, але разом з тим, нараховані аванс у сумі 3417,14 грн., який було сплачено16.10.2014 року, у період відпустки, в той час як відпускні напередодні відпустки не сплачені зовсім у супереч закону, а зазначена сума 3284,4 грн сплачена як заробітна плата за жовтень 03.11.2014 року, що на думку суду підтверджує доводи позивачки про те, що вона працювала цілий місяць жовтень 2014 року, за що отримала заробітну плату 03.11.2014 - 3284,4 грн. та 16.10.2014 року аванс у сумі 2748,78 грн. (а.с.35-36). Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Розрахунок компенсації зроблений вірно, виходячи із середньої заробітної плати, зазначеної у довідці (а.с.50). Позовні вимоги про відшкодуванню моральної шкоди у сумі 2000 гривень підлягають задоволенню частково на підставі ст.237-1 КЗпП України, у сумі 500 гривень. Оскільки по справам даної категорії позивач звільнена від сплати судового збору, тому, він підлягає стягненню з відповідача в сумі 243,60 грн. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial