Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 1,3400 га, кадастровий номер 6525483000:03:001:0476, що розташована на території Павлівської сільської ради Чаплинського району, призначеної для ведення особистого селянського господарства, яка належала [PERSON] , померлого [INFO] , на підставі Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-6503642122018, право власності на яку посвідчено Державним актом від 29.08.1995 ІІ-ХС 001710, та на земельну ділянку площею 5,010 га, що розташована на території Павлівської сільської ради Чаплинського району, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] , померлого [INFO] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІV-ХС № 006659 від 02.09.2002. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] . Після смерті батька відкрилася спадщина на все належне йому майно, зокрема й на зазначені земельні ділянки. Позивачка є спадкоємицею першої черги після смерті свого батька та є такою, що спадщину прийняла. Після звернення до нотаріуса, останнім було заведено спадкову справу №129/2020 від 04.06.2020 та 30.08.2021 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що є ще один спадкоємець за заповітом, а саме дочка спадкодавця та рідна сестра позивачки - [PERSON] , яка спадщину не прийняла. Зазначила, що [PERSON] має право на спадкове майно, а саме земельну ділянку площею 5,010 га, що розташована на території Павлівської сільської ради Чаплинського району, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] , померлого [INFO] , на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІV-ХС № 006659 від 02.09.2002, відповідно до заповіту від 07.10.2015, проте з моменту смерті батька не заявила своїх прав на спадщину, згідно заповіту про який остання знала, а тому, на підставі ст. 1223 та 1272 ЦК України, вважається такою що спадщину не прийняла. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, де зазначила, що позовні вимоги підтримує та просила їх задовольнити з підстав викладених в позові. В судове засідання представник відповідача не з`явився, надали суду відзив, у якому просять в позові відмовити, оскільки чинне цивільне законодавство передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Якщо фізична особа склала заповіт, таким чином розпорядившись своєю власністю на випадок смерті, і не скасувала його, то у разі її смерті спадкування здійснюється за заповітом, який є останньою волею спадкодавця. Право на спадкування виникає спершу у осіб, визначених у заповіті. Таким чином, право на спадкування у спадкоємців за законом може виникнути тільки у разі відсутності цього права у спадкоємців за заповітом. Зазначають, що відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом, а строк для звернення спадкоємця за отриманням свідоцтва про право на спадщину законодавством не обмежено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] . Після смерті батька залишилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 1,3400 га, кадастровий номер 6525483000:03:001:0476, що розташована на території Павлівської сільської ради Чаплинського району, призначеної для ведення особистого селянського господарства, та площею 5,010 га, що розташована на території Павлівської сільської ради Чаплинського району, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Померлий [PERSON] був власником вказаних земельних ділянок на підставі Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та Державного акту на право приватної власності на землю ІV-ХС № 006659 від 02.09.2002. Позивачка є спадкоємицею першої черги після смерті свого батька та є такою, що спадщину прийняла, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.08.2021. Разом з тим, з заповіту від 07.10.2015 №76 та постанови державного нотаріуса Чаплинської державної нотаріальної контори Херсонської області від 30.08.2021 вбачається, що [PERSON] заповів [PERSON] (рідна сестра позивачки) земельну ділянку площею 5,010 га, що розташована на території Павлівської сільської ради Чаплинського району, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІV-ХС № 006659 від 02.09.2002, що в свою чергу й стало відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно померлого. Як встановлено, сестра позивачки [PERSON] постійно проживає в м. Белград, Республіка Сербія, та у визначений законодавством термін до нотаріуса з приводу прийняття спадщини згідно заповіту та за законом не зверталась, про заповіт остання знала. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Таким чином, чинне спадкове законодавство засновується на принципі переваги формального волевиявлення спадкодавця (заповіту) над положеннями закону, а відтак спадкоємці за законом спадкують тільки у випадках відсутності заповіту, визнання його недійсним, нерозподілення заповідачем усієї спадщини або неприйняття (відмови від прийняття) спадщини спадкоємцями, призначеними у заповіті. Разом з тим, законодавством визначений строк для прийняття спадщини спадкоємцями як за заповітом, так і за законом, який становить шість місяців (ст.ст. 1269, 1270 ЦКУ). Відповідно до ч.1 ст. 1272 ЦКУ, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Строк для прийняття спадщини є строком спеціальним, протягом якого існує саме право на спадщину. Тому пропуск цього строку позбавляє спадкоємця права вимагати повернення майна, що перейшло до інших спадкоємців, або права на відшкодування вартості цього майна. Відповідач у поданому відзиві проти позову заперечував, оскільки за наявності заповіту позивачка не має право на спадщину за законом, а у разі відмови спадкоємцем від прийняття спадщини за заповітом, такий спадкоємець має право на спадщину на загальних підставах. З матеріалів справи встановлено, що спадкоємиця за заповітом [PERSON] спадщину не прийняла, про заповіт та відкриття спадщини після смерті батька знала. Разом з тим, позивачка є такою, що спадщину прийняла, оскільки у встановлений термін звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, враховуючи не прийняття [PERSON] спадщини, зокрема й за заповітами від 07.10.2015 №76 та 77, а також враховуючи, що заповітом від 07.10.2015 №76 охоплена лише спірна земельна ділянка площею 5,010 га (житловий будинок не є предметом позову - заповіт від 07.10.2015 №77), а спірна земельна ділянка площею 1,3400 га спадкується на загальних підставах, право на спадкування на майно, визначене в заповітах, переходить до спадкоємців за законом, що відповідає вимогам ст. 1223 ЦК України. Позивачка [PERSON] є спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] і є такою, що спадщину прийняла, від так має право на спадкування за законом, зокрема й того майна, яке охоплено заповітами, що в свою чергу спростовує доводи відповідача, викладені у відзиві. Суд також не бере до уваги доводи відповідача про те, що строк для звернення спадкоємця за отриманням свідоцтва про право на спадщину законодавством не обмежено, оскільки не відповідають дійсності, так як спадкоємиця [PERSON] не є такою, що спадщину прийняла в розумінні ст.ст. 1268, 1270 ЦКУ, що обов`язково повинно передувати та є першочерговим для виникнення права (обов`язку) із зверненням спадкоємця за отриманням свідоцтва про право на спадщину, що відповідає вимогам ст. 1296 ЦКУ. Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України до першої черги спадкоємців відносяться діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Стаття 1268 ЦК України регламентує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Строк для прийняття спадщини - це строк преклюзивний (присікальний), протягом якого існує суб`єктивне право спадкування, тобто право на прийняття спадщини. Сплив цього строку зумовлює припинення права на прийняття спадщини. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за нею права власності на спірні земельні ділянки в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved