Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивачкою подано позов про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі території України неповнолітньої дитини без дозволу батька. Свої вимоги позивачка обґрунтовує наступним. Позивачка перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого має дитину - неповнолітню [PERSON], [INFO] народження, яка проживає із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, її фізичним, духовним, моральним розвитком не займається, не надає матеріальної допомоги. Зв'язок з родиною не підтримує з серпня 2014р., хоча він зареєстрований у [ADDRESS]. З серпня 2014 року він перебуває на непідконтрольній території України. Позивачка мешкає у м. Попасна, Луганської області, яка знаходиться у зоні проведення АТО. Як мати вона хвилюється за життя та здоров'я дитини. Донька позивачки перебувала до початку АТО на обліку у Луганській обласній лікарні з діагнозом «прогресуюча уроджена миомія з астигматизмом лівого ока». На теперішній час стан дівчинки погіршився і вона потребує медичної допомоги. Старша донька позивачки мешкає у м. Краснодарі ( РФ), у Криму мешкає рідний брат та мати позички, вони мають там будинки з усіма зручностями та всі побутові умови, щоб прийняти до себе та фінансово підтримати позивачку з її дитиною. Крім того, позивачка хоче бути впевненою у тому, що зможе щорічно без перешкод вивозити малолітню доньку на відпочинок до моря або ж терміново виїхати до своїх близьких родичів у випадку загострення ситуації у зоні АТО. Згоду батька на виготовлення проїзного документу на дитину для виїзду за кордон отримати неможливо. За таких підстав, позивачка у поданій заяві просить суд надати дозвіл на тимчасові неодноразові виїзди її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], за межі України без згоди та без супроводу батька відповідача . Позивачка позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні, згідно поданої заяви просила суд розглядати позов без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився двічі з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутність суду не подавав, про розгляд справи був повідомлений належним чином через засоби масової інформації, шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», тому суд розглядає справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Представник Служби у справах дітей Попаснянської районної військово-цивільної адміністрації просив справу розглянути за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей10 і 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом даного позову являється вирішення питання про здійснення батьківських прав та обов'язків щодо реалізації прав дитини, що регулюється нормами Сімейного законодавства України та нормами міжнародного законодавства . Так судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони по справі дійсно перебували у шлюбі, що підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.10). Від спільного шлюбу позивачка має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.9). Згідно копії акту депутатського обстеження (а.с.8) - позивачка проживає разом із неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні. Колишній чоловік [PERSON] з серпня 2014 року і по теперішній час не мешкає у м. Попасна. Даний акт складений у присутності сусідів: [PERSON], [PERSON],які підписали складений акт. Згідно ч. 7ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно до приписів ч. 2-4ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою. У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ,постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти, у разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених п. 4 цих Правил - паспорт (п. 17); оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально, за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду (п. 18). Згідно ч. 2ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву та надати дозвіл на виїзд неповнолітньої доньки позивачки [PERSON], [INFO], - за кордон без дозволу батька, тому, що в суді встановлено,що неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає разом із матір'ю позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні, вони дійсно проживають в м. Попасна Луганської області, яке віднесено до зони проведення АТО в Луганській області ( у відповідності із переліком населених пунктів згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р ), в зв'язку із чим у суду є підстави вважати, що у разі ускладнення соціально-політичної ситуації або загострення ситуації в зоні АТО, може виникнути обставини, які будуть обмежувати та перешкоджати забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів дитини і виїзд за межі України буде відповідати інтересам дитини та забезпечить відповідний належний рівень навчання та проживання дитини. На підставі викладеного, ст.313 Цивільного кодексу України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», положень Конвенції ООН про права дитини, Конституції України,

Outcome: approved