Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить визнати відповідачів такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Посилається в позові на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.2006 року, укладеного між нею та відповідачами, вона є власником даної квартири. Після укладення договору купівлі-продажу відповідачі звільнили квартиру від своїх особистих речей, виїхали з квартири та передали їй, однак до цього часу залишаються зареєстрованими в квартирі. З моменту укладення договору купівлі-продажу відповідачі в квартирі не проживають, не користуються нею і їх проживання їй невідоме. Виходячи з того, що реєстрація відповідачів у квартирі, яка належить їй на праві власності,порушує її права, як власника, просить задовольнити позов. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причину неявки суд до відома не поставили. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В ст. 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Встановлено, що 13.304.2006 року між сторонами був укладений Договір купівлі-продажу, згідно з яким відповідачі продали, а позивачка придбала квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п.11 договору відповідачі зобов»язалися при укладенні договору звільнити квартиру та знятися з реєстраційного обліку в ній до 10.05.2006 року. Згідно з довідкою ф№3 від 10.104.2015 року відповідачі з реєстраційного обліку в спірній квартирі не знялися до цього часу і залишаються зареєстрованими в квартирі. / а.с. 6 - 7 / За правилами п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється, в тому числі, у разі відчуження власником свого майна. Таким чином відповідачі, провівши відчуження спірної квартири, втратили право власності на неї. Статтею 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пунктом 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про захист права власності та інших речових прав» визначено, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Як встановлено вище, відповідачі були співвласниками спірної квартири та зареєстровані в ній. На підставі Договору купівлі-продажу від 13.04.2006 року власником спірної квартири стала позивачка. Частиною 1 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація-це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Тобто, зазначеними правовими актами визнано визначення житла як місця проживання шляхом зазначення адреси. Виходячи з викладеного вище, відчуження спірної кварти відповідачами, в зв»язку з чим вони втратили право власності на неї, однак у порушення умов договору з реєстраційного обліку в квартирі після укладення договору не знялися, суд вважає, що факт реєстрації відповідачів у квартирі порушує право позивачки, як власника даної квартири, а тому підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням .

Outcome: approved