Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач ПАТ Альфа-Банк 07.07.2015 року звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості.\~ Посилалися на те, що 22.08.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №500957452, відповідно до якого банк зобов`язався надати боржнику кредит в сумі 34 223 грн. 64 коп. у строк з 22.08.2014 року до 26.08.2019 року, а боржник зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором та додатком №1 до нього графіком погашення кредиту. Банк свої зобов`язання за договором виконав.\~ Зазначали, що боржник неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 26.06.2015 року має прострочену заборгованість: за кредитом 34 223 грн. 64 коп., за відсотками 4101 грн. 65 коп. та по комісії 6185 грн. 76 коп. Просили стягнути з відповідача на користь ПАТ «Альфа-Банк», заборгованість в сумі 46311 грн. 05 коп., а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 463 грн. 11 коп. Заочним рішенням від 10 вересня 2020 року позовні вимоги ПАТ Альфа-Банк задоволено повністю (а.с.45). Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28 травня 2020 року заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10 вересня 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №5009574525 від 22 серпня 2014 року у розмірі 46311 грн. 05 коп. та судові витрати\~по сплаті\~судового збору\~у сумі\~463\~гривні 11\~копійок скасовано. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.90-91). 24 червня 2020 року відповідачем [PERSON] спрямовано до суду відзив на\~позовну заяву, згідно якого вказала що на час звернення до суду з позовом про дострокове стягнення кредиту вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі, а рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує зміну про порядок, умови і строк дії кредитного договору. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів за кредитним договором. В кредитному договорі №500957452 зазначено, що строк договору (повернення кредиту) з 22.08.2014 року до 26.08.2019 року. Таким чином, звернувшись до суду у липні 2015 року із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк скористався своїм правом вимоги дострокового припинення договору та виконання боргових зобов`язань боржником. Вказує, що позивач не надав жодних доказів того, що звертався до відповідача як до боржника із достроковою вимогою, а саме доказ того, що відповідачка отримала зазначену вимогу та проігнорувала її. Крім цього, вказувала, що їй кошти не були надані, а тому у відповідачки не було обов`язку погашати даний кредит. Обґрунтовує відзив також тим, що позивачем не підтверджено факту виконання умов кредитного договору кредитором, а саме не підтверджено факт надання грошових коштів Позичальнику, тобто не підтверджено обставину виконання кредитного зобов`язання Банком. Порядок видачі коштів в готівковій та безготівковій формі регламентовано спеціальним нормативно-правовим актом, а саме Постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року №174 «Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками України». Вказує, що відсутній детальний розрахунок заборгованості, з якого було б зрозуміло виходячи з яких обставин формувалися суми грошових коштів, які просить стягнути Позивач. В матеріалах справи відсутні оригінали кредитного договору та графіку погашення кредитних грошових і вказані обставини позбавляють суд можливості прийняти рішення у справі на користь позивача. Просила відмовити у задоволенні позову ПАТ «Альфа Банк» до неї [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в повному обсязі. 27 липня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.118). Представник позивача в судове засідання не з`явився повторно будучи належним чином повідомленим про день час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася повторно, хоча про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином, про поважність причин неявки суду не повідомила. Статтею 223\~ЦПК України\~передбачено,\~що неявка\~у судове\~засідання будь-якого\~учасника справи\~за умови,\~що його\~належним чином\~\~повідомлено про\~дату,\~час і\~місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті,\~крім випадків,\~визначених цією\~статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з ряду підстав. Згідно ч.3\~п.п.1,\~2\~ст.223\~ЦПК України,\~якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним чином повідомлені про судове засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі: 1)\~неявки в\~судове засідання\~учасника справи\~(його\~представника)\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно ч.4\~ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд вважає, що у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, відсутні законні підстави для відкладення розгляду справи, і розгляд справи необхідно проводити у відсутність представника позивача та відповідача, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомили. Суд, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 22 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №500957452, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 34223 грн. 64 коп. на строк до 26.08.2019 року. Відповідно до п.2.2. кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 15,99%. річних (а.с.4). Згідно пункту 2.4 кредитного договору №500957452 кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором №500441318 від 18.12.2013 року на рахунок № [NUMBER] , що відкритий позичальнику у ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346. Пунктом 4. договору передбачено, що позичальник зобов`язується у разі повного або часткового прострочення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом №1 договору та/або інших платежів за договором, сплата яких передбачена цим договором сплатити банку штраф у розмірі 50,00 гривень за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів з моменту виникнення прострочення платежу. Якщо прострочення триває 5 і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту. Позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150 гривень за кожний випадок допущеного прострочення платежу. Позивач, вказує, що згідно розрахунків заборгованості за кредитом позичальник [PERSON] не належним чином виконувала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого станом на 26.06.2015 року утворилася заборгованість, яка становить 46311 грн. 05 коп., що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 34223 грн. 64 коп., заборгованість за відсотками в розмірі 4101 грн. 65 коп., заборгованість по комісії у розмірі 6185 грн. 76 коп. (а.с.14). За змістом ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідач, [PERSON] , у своєму відзиві заперечила отримання від позивача зазначених кредитних коштів, зокрема виконання банком взятого на себе обов`язку передбаченого кредитним договором, надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 34223 грн. 64 коп.. При цьому, з представлених стороною позивача письмових доказів неможливо встановити, що зазначений обов`язок Банком був виконаний. Зокрема, матеріали даної цивільної справи не містять письмових доказів на підтвердження факту отримання\~\~ [PERSON] \~\~за кредитним договором від 22 серпня 2014 року кредитних коштів у розмірі 34223 грн. 64 коп., з яких утворилась заборгованість за тілом кредиту в розмірі 34223 грн. 64 коп., заборгованість за відсотками в розмірі 4101 грн. 65 коп., заборгованість по комісії у розмірі 6185 грн. 76 коп., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, як і не містить доказів безготівкового перерахування кредитних коштів для погашення заборгованості за кредитним договором №500441318 від 18.12.2013 року на рахунок № [NUMBER] , згідно пункту 2.4 зазначеного кредитного договору №500957452 від 22.08.2014 року. Порядок видачі коштів в готівковій та безготівковій формі регламентовано спеціальним нормативно-правовим актом, а саме Постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року №174 «Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками України». Відповідно до п.2 розділу 1 вказаної постанови Предметом регулювання цієї Інструкції є такі касові операції: 1. Приймання через касу банку готівки національної та іноземної валюти від клієнтів для зарахування на власні рахунки та рахунки інших юридичних і фізичних осіб або на відповідний рахунок банку (філії, відділення); 2. Видача готівки національної та іноземної валюти клієнтам з їх рахунків через касу банку; Відповідно до п. 4 розділу 1 касовий документ - документ, який оформляється для здійснення касової операції; Відповідно до розділу 4, гл. 1, п. 1.1 постанови До касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 8), прибутково-видатковий касовий ордер (додаток 9), заява на видачу готівки (додаток 10), прибутковий касовий ордер (додаток 11), видатковий касовий ордер (додаток 12), грошовий чек (додаток 13) ( za790-11 ), рахунки на сплату платежів, а також сліп, квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями, та документи для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі, установлені відповідною платіжною системою. Відповідно до розділу 4, гл. 1, п. 1.3 постанови Касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. До обов`язкових реквізитів касових документів, які оформляються для зарахування суми готівки на відповідні рахунки (крім зазначених вище), також належать номер рахунку отримувача та найменування і код банку отримувача. Жоден із вищевказаних документів, які є належними на допустимими доказами отримання грошових коштів, не представлені позивачем. Відповідно до ст. 1046 ЦКУ Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 631 ЦКУ Договір набирає чинності з моменту його укладення. Таким чином суд прийшов до висновку, що Позивачем не доведено обставину набрання чинності кредитним договором, а відповідно і зобов`язання за таким договором виконуватися не можуть, оскільки невиконані обов`язки банку. Доводи позовної заяви про те, що підтвердженням отримання відповідачем кредитних коштів слугує виписка по особовим рахункам з 22.08.2014 року по 26.06.2015 року (а.с.15) суд не приймає до уваги, оскільки з наданої виписки не вбачається безготівкового перерахування банком для погашення заборгованості за кредитним договором №500441318 від 18.12.2013 року на рахунок № [NUMBER] , що відкритий позичальнику у ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346, у відповідності до пункту 2.4 зазначеного кредитного договору №500957452 від 22.08.2014 року. Положеннями\~статті 76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Сторонам надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Альфа-Банк до [PERSON] про стягнення заборгованості необхідно відмовити. На підставі викладеного, ст.ст.512-518, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 572-576, 610, 611, 612, 625, 626, 1047-1050, 1052, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України,

Outcome: dismissed