Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що 24.05.2018 року на М-06 Київ-Чоп сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ2103 державний номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля Toyota Rav4 державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . В результаті настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Toyota Rav4 державний номерний знак [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. Відповідно постанови Макарівського районного суду Київської області від 06.08.2018 року особою винною в настанні дорожньо-транспортної пригоди визнана [PERSON] . Відповідно до інформації МТСБУ на момент настання ДТП [PERSON] не мала чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим МТСБУ сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в сумі 65617.61 гривень. Виплата страхового відшкодування була здійснена МТСБУ на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 19.06.2018 року та звіту №88/06/18 від 23.06.2018 року. факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням №1014310 від 29.11.2018 року. З метою встановлення розміру заподіяної шкоди МТСБУ залучило суб`єкта оціночної діяльності, вартість послуг якого складають 750.00 гривень. Факт зазначеної виплати підтверджується дорученням №910589 від 26.07.2018 року. Таким чином, загальний розмір витрат МТСБУ з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає 66367.61 гривень. Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи становить 2102.00 гривні. Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України просить: стягнути з [PERSON] завдану майнову шкоду в розмірі 66367.61 гривень; витрати по сплаті судового збору в сумі 2102.00 гривен. Згідно ухвали суду від 24.07.2020 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Відповідачу встановлено 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Поштовий конверт з судовим викликом, копією ухвали від 24.07.2020 року на ім`я [PERSON] повернувся з відміткою працівника пошти від 01.08.2020 року про те, що адресат відмовився від отримання поштового відправлення: копії ухвали від 24.07.2020 року, копії позовної заяви з додатками. Відповідно до вимог п.3 ч.8 ст.130 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку. Таким чином, відповідач [PERSON] є особою, що належним чином отримала копії ухвали суду, позовної заяви з додатками, та відзив не надала. Згідно пункту 3 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України, під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (СОVID-19) строки визначені законом та судом продовжуються на строк дії такого карантину. Сторонами не подано клопотань про продовження процесуальних строків. Судом були створені учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, наданням строку для подачі відзиву. Кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України. Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08.12.1983 року у справі «Axen v.Germany», заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява №64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 ст.6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи. За таких обставин суд здійснює розгляд справи в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Судом встановлено, що згідно постанови Макарівського районного суду Київської області №370/1769/18 від 06.08.2018 року [PERSON] [INFO] , визнана винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП та піддана адміністративному стягненню у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк шість місяців, у зв`язку з тим, що 24.05.2018 року о 12.20 годині на автодорозі М-06 Київ-Чоп, 21 км, керуючи автомобілем ВАЗ2103 державний номерний знак [NUMBER] , при перестроюванні не надала переваги в русі автомобілю Toyota Rav4 державний номерний знак [NUMBER] , що рухався у попутному напрямку, по тій самій смузі, на яку мала намір перестроїться, та скоїла з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів та матеріальних збитків. Таким чином, [PERSON] порушила вимоги п.10.3 Привал дорожнього руху України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП (а.с.7, 8). З звіту №88/06/18 від 23.06.2018 року про оцінку вартості відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого колісного транспортного засобу (ктз), вбачається, що вартість відновлюваного ремонту з врахуванням фізичного зносу складників КТЗ та без врахування ПДВ 20% на замінні складові та матеріали становить 65617. гривень (а.с.12-47). Згідно наказу №10858 від 25.11.2018 року МТСБУ фінансовому управлінню МТСБУ наказано сплатити [PERSON] за шкоду заподіяну в результаті ДТП згідно довідки №1 від 27.11.2018 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих в сумі 65617.61 гривень, яка (а.с.33, 34). Згідно платіжному дорученню №1014310 від 29.11.2018 року, відповідно до наказу №10858 від 25.11.2018 року здійснена виплата [PERSON] 65617.61 гривень (а.с.37). Відповідно платіжному дорученню №910589 від 26.07.2018 року здійснена оплата за рахунком-фактурою №22/06/18 від 27.06.2018 року послуг експерта в розмірі 750.00 гривень (а.с.35, 38). Згідно вимог ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно п.п.в) п.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце події. Пунктом 39.1 ст.39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно п.41.1а) ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку Згідно ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Стаття 1191 ЦК України регламентує право зворотної вимоги до винної особи, і частиною 1 передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач, спричинивши майнову шкоду джерелом підвищеної небезпеки, повинен відшкодувати спричинену шкоду у розмірі збитків.

Outcome: approved