Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, посилаючись на те, що вона з 27 серпня 2013 року знаходиться з відповідачем в шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №12, в період якого у них народилась спільна неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO]. В звязку з припиненням сімейних відносин в на даний час вони проживають окремо, а донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні, при цьому відповідач в добровільному порядку не допомагає їй матеріально, а вона не працює, оскільки доглядає за дитиною до досягнення донькою трьох років. В той же час, відповідач працює водієм в ТОВ АТБ-маркет, де отримує заробітну плату в середньому розмірі 3000 гривень, в звязку з чим він має можливість надавати їй утримання до досягнення дитиною трьох років, але не робить цього добровільно, в звязку з чим вона змушена звернутися з даним позовом до суду для вирішення питання про примусове стягнення аліментів на її утримання з відповідача за рішенням суду, так як за законом як подружжя має право на утримання від відповідача до досягнення їх спільній дитині трьох років відповідно до ст.84 Сімейного кодексу України. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі, але в даний час однією сімєю не проживають, у звязку з чим їх спільна неповнолітня дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Після народження дитини вона не працює, оскільки за місцем роботи їй надано відпустку по догляду за дитиною до виконання їй трьох років. У звязку з народженням дитини їй виплачується державна допомога в загальній сумі 860 гривень щомісячно до виконання дитині двох років, інших прибутків вона не має. Рішенням суду з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 600 гривень щомісячно, але аліментів вона ще не отримувала. Відповідач працює, отримує заробітну плату, у звязку з чим має можливість надавати їй утримання в період догляду за дитиною, а оскільки він цього не робить добровільно, то необхідно вирішити це питання за рішенням суду. Одноразову допомогу, яка їй була виплачена при народженні дитини, вона використала на проведення дитині операції, а також на утримання дитини, оскільки вона не має власного житла, проживає з батьками, яким частково компенсує їх витрати на комунальні послуги, якими вона користується. Відповідач не надав будь-якої допомоги при народженні дитини, оспорював своє батьківство в судовому порядку, але в задоволенні його позову було відмовлено. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи як через свого представника, так і особисто (а.с.25,29), у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу у його відсутність, оскільки його інтереси в судовому засіданні представляє його представник з усіма повноваженнями сторони у справі (а.с.22,23). Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, надавши і письмові заперечення на позов (а.с.32-36), що позивачка не навела доказів, що він має можливість сплачувати аліменти на її утримання, так як не вказала, що вже звернулась до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання їх спільної дитини, які за його добровільною згодою було стягнуто з нього в твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно, що свідчить про неможливість з його заробітної плати, середній розмір якої складає 1300 гривень щомісячно, стягувати ще і на її утримання аліменти в розмірі ? частини його прибутків, внаслідок стягнення якої фактично будуть відсутні кошти на його утримання, а він проживає не за місцем роботи, тому змушений витрачати кошти на проїзд до місця роботи, на оплату комунальних послуг та інше. Позивачка є працездатною особою, у звязку з чим може працювати та забезпечувати своєї утримання. Вона у звязку з народженням дитини особисто отримала оплату листка непрацездатності за місцем роботи, одноразову державну допомогу та отримує щомісячну державну допомогу, в той час матеріальне становище відповідача є значно гіршим, тому він не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання позивачки. Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно положень ч.2, 4 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В судовому засіданні встановлено, що 27 серпня 2013 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №12 (а.с.5), в період якого у них народилась спільна неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO] (а.с.6), батьком якого є відповідач [PERSON], що підтверджується і рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2015 року, що набрало законно сили у цивільній справі №192/2223/14, провадження №2/192/33/15 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька (а.с.16-17), яким встановлено, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з вересня 2013 року, тобто ще до народження їх спільної дитини. Після припинення проживання сторонами однією сімєю їх спільна малолітня донька [PERSON], згідно довідки Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.7). З цього часу відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу як на утримання дитини, так і на утримання позивачки як дружини, з якою проживає дитина, яка не досягла трьох років, не надає, про що свідчить і стягнення аліментів на утримання дитини за рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року, яке набрало законної сили (а.с.36), за яким за добровільною згодою відповідача [PERSON] аліменти було стягнуто не у частці від заробітку (доходу), а у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно. Позивачці у звязку з народженням доньки [PERSON] за місцем роботи згідно наказу №11 від 04 серпня 2014 року було надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку з 04 серпня 2014 року по 29 травня 2017 року (а.с.8-9), що свідчить про те, що вона не отримує доходів у вигляді заробітної плати за місцем роботи, а коштів, які позивачка отримує від держави у звязку з народженням дитини та з доглядом за нею до досягнення нею трьох років у розмірі 860 гривень щомісячно, що підтвердила позивачка в судовому засіданні, не достатньо для забезпечення її проживання, в звязку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача в примусовому порядку аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина віком до трьох років, у частці від заробітку(доходу) у розмірі 1/6 частина від усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною - донькою [PERSON], [INFO], трьох років, оскільки відповідач працює та згідно довідки ПП ТРАНС ЛОГІСТІК має постійний заробіток (а.с.35), середній розмір якого за період з липня по грудень 2014 року становить близько 1100 гривень, а зазначене свідчить, що він має можливість таку допомогу надавати. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, який в даний час за станом здоровя є працездатним, отримує щомісячно заробітну плату (а.с.35) та зобовязаний надавати матеріальну допомогу дружині до досягнення дитині трьох років, оскільки їх спільна дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні (а.с.7). В той же час, судом не приймаються письмові заперечення відповідача та його представника щодо того, що позивачка є працездатною особою та має можливість працювати та отримувати прибутки за забезпечення свого утримання, оскільки вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до виконання їй трьохрічного віку (а.с.8-9), що передбачено ст.179 Кодексу законів про працю України. Відповідач є працюючою особою, яка має постійний дохід у вигляді заробітної плати, тому відповідно до ст.183 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини повинні були стягнуті в частці від заробітку (доходу). В той же час саме за добровільною згодою відповідача аліменти на утримання дитини було стягнуто не у частці від заробітку, а в твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно (а.с.16), що свідчить про наявну можливість відповідача сплачувати аліменти як на дитину, так і дружину в період знаходження її у відпустці по догляду за дитиною до виконання їй трьох років, при цьому судом враховується, що і державна допомога у звязку з народженням дитини, і стягнуті за рішенням суду аліменти на утримання дитини повинні забезпечувати визначений Законом України Про державний бюджет України на 2015 рік прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а не використовуватись позивачкою на її власне утримання, у звязку з чим судом не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідача та його представника щодо того, що саме позивачка отримала кошти по листку непрацездатності у звязку з народженням дитини та державну одноразову допомогу при народженні дитини, оскільки вона виплачується саме тому з батьків, з яким проживає дитина, а відповідач після народження дитини до постановлення судового рішення про стягнення аліментів на утримання доньки, тобто з 29 травня 2014 року (а.с.6) до 26 лютого 2015 року (а.с.16) взагалі не надавав матеріальної допомоги як батько ні на утримання доньки, ні на утримання дружини. [PERSON] цього, в зв'язку з частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір відповідно до Закону України Про судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial