Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач ПАТ «[PERSON] [PERSON]» звернувся в суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтовуючи це тим, що 03.08.2007 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 013/09-03/29/07М. Згідно умов якого, останній отримав кредит у розмірі 121 642,85 дол. США, із врахуванням капіталізації відсотків, терміном на 120 місяців по 02.08.2017 р. зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитним коштами. З метою забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором був укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] договір іпотеки від 07.08.2007 р., за реєстровим № 8020/83, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: будинковолодіння в складі житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: м. Тернопіль вул. [PERSON], академіка, буд.18, яке складається з цегляного житлового будинку, загальною площею 95,1 кв. м., житловою – 58,4 кв. м., з верандою та підвалом, зазначеного в генплані під літ. «А», цегляної літньої кухні з тамбуром, зазначеної в генплані під літ. «Б», цегляного гаражу, зазначеного в генплані під літ. «В», цегляного сараю, зазначеного в генплані під літ. «Г, огорожі 1,2 з металевої сітки і заліза та вимощення І з асфальту. Однак, відповідачі не виконують взятих на себе зобов’язань щодо вчасного повернення кредиту та відсотків, у результаті чого, виникла заборгованість у розмірі 111 960,73 дол. США. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] в свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі у розмірі 111 960,73 дол. США, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: будинковолодіння в складі житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: м. Тернопіль вул. [PERSON], академіка, буд.18, яке складається з цегляного житлового будинку, загальною площею 95,1 кв. м., житловою – 58,4 кв. м., з верандою та підвалом, зазначеного в генплані під літ. «А», цегляної літньої кухні з тамбуром, зазначеної в генплані під літ. «Б», цегляного гаражу, зазначеного в генплані під літ. «В», цегляного сараю, зазначеного в генплані під літ. «Г, огорожі 1,2 з металевої сітки і заліза та вимощення І з асфальту, що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу предмету іпотеки спеціалізованими організаціями з аукціонів (публічних торгів) для задоволення грошових вимог позивача, за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб’єктом оцінюючої діяльності/незалежним експертом на стадій оцінки майна під час проведення виконавчих дій та стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на мотиви викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з’явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не підтримує. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та заперечив проти його задоволення, в подальшому у судове засідання не з’являвся. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з’явилася із невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов’язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з’явилися у судове засідання без поважних причин. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 03.08.2007 р. між ВАТ «[PERSON] [PERSON]», яке змінило своє найменування на ПАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] укладено кредитний договір № 013/09-03/29/07М., надалі – договір. Згідно умов даного договору, [PERSON] отримав кредит у розмірі 121 642,85 дол. США, із врахуванням капіталізації відсотків, терміном на 120 місяців по 02.08.2017 р. зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитним коштами. Частина 1 статті 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та умовах, встановленні договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов’язання в іноземній валюті. Позивач свої зобов’язання за договором виконав, надавши [PERSON] кредит у розмірі 121 642,85 дол. США, на терміни і на умовах, передбачених у даному договорі. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов’язковий до виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов’язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Пунктом 1.1 договору вбачається, що позичальник зобов’язався належним чином використовувати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів банку, та виконувати всі інші боргові зобов’язання в порядку та в строки визначені договором. Із статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов’язання. У разі порушення зобов’язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов’язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Пунктами 4.1.1 договору встановлено, що за порушення прийнятих на себе зобов’язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, позичальник зобов’язаний сплатити банку пеню від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов’язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору. Згідно статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає іншій у власність грошові кошти, а інша – зобов’язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів. Як вбачається із статей 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Позичальник зобов’язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних процентів у випадку прострочення повернення чергової частини позики. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, [PERSON] має загальну заборгованість у розмірі 111 960,73 дол. США, яка складається з: 89 155,65 дол. США – сума неповерненого кредиту; 19 606,41 дол. США – сума заборгованості за відсотками за користування кредитом; 1 378,42 дол. США – сума пені за прострочення строків сплати кредиту; 1 820,26 дол. США – сума пені за прострочення строків сплати відсотків. Відповідно до статей 549, 550, 551 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Таким чином, [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов’язання за договором, у результаті чого, виникла заборгованість у розмірі 111 960,73 дол. США, що складає 894 902,11 грн., згідно офіційного курсу встановленого Національним банком України. З метою забезпечення виконання зобов’язань за кредитним договором був укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] договір іпотеки від 07.08.2007 р., надалі – договір іпотеки. У договорі іпотеки зазначено, що з метою забезпечення виконання зобов’язань, що виникли у боржника [PERSON] на підставі кредитного договору, [PERSON] надає банку в іпотеку належне їй на праві власності будинковолодіння в складі житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: м. Тернопіль вул. [PERSON], академіка, буд.18, яке складається з цегляного житлового будинку, загальною площею 95,1 кв. м., житловою – 58,4 кв. м., з верандою та підвалом, зазначеного в генплані під літ. «А», цегляної літньої кухні з тамбуром, зазначеної в генплані під літ. «Б», цегляного гаражу, зазначеного в генплані під літ. «В», цегляного сараю, зазначеного в генплані під літ. «Г, огорожі 1,2 з металевої сітки і заліза та вимощення І з асфальту. Відповідно до п. 3.1.4 договору іпотеки, у випадку невиконання позичальником зобов’язань за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 6 цього договору та за рахунок реалізації предмета іпотеки, задовольнити в повному обсязі свою вимогу. У відповідності до ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов’язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки,основної суми боргу та будь - якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов’язання. Згідно із ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається і спосіб реалізації предмета іпотеки щляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу. За змістом ч.1, 2 ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Згідно зі ст.25 Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, за якою одним із способів звернення стягнення є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до п.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Судом встановлено, що будинковолодіння, яке знаходяться за адресою: м. Тернопіль вул. [PERSON], академіка, буд.18, яке складається з цегляного житлового будинку, загальною площею 95,1 кв. м., житловою – 58,4 кв. м., з верандою та підвалом, зазначеного в генплані під літ. «А», цегляної літньої кухні з тамбуром, зазначеної в генплані під літ. «Б», цегляного гаражу, зазначеного в генплані під літ. «В», цегляного сараю, зазначеного в генплані під літ. «Г, огорожі 1,2 з металевої сітки і заліза та вимощення І з асфальту було передано у іпотеку [PERSON], яка являється громадянином України, на забезпечення споживчого кредиту в іноземній валюті, згідно кредитного договору №013/09-03/29/07М від 03 серпня 2007 року. Вказане житло вона використовує як місце постійного проживання, загальна площа вказаного житла не перевищує 250 кв. м., докази наявності у іпотекодавців іншого житлового майна відсутні та в судовому засіданні їх не здобуто, що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.09.2014 р. Із врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що оскільки Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» введено тимчасову заборону на примусове звернення стягнення на нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки, а закон, який врегульовуватиме питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості, не прийнятий, що унеможливлює визначення суми, на яку слід звернути стягнення, підстав для задоволення заявлених позовних вимог в частині звернення стягнення немає. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ «[PERSON] [PERSON]» про звернення стягнення на предмет іпотеки, загальна площа якого (будинку) не перевищує 250 кв. м., яка є власністю відповідача [PERSON], за умови відсутності в неї іншого житлового нерухомого майна, є безпідставними та задоволенню не підлягають. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача [PERSON] прав позивача щодо порядку погашення заборгованості, та вважає, що позов підлягає до задоволення частково, стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON]», заборгованість за кредитним договором у розмірі 111 960,73 доларів США (сто одинадцять тисяч дев’ятсот шістдесят доларів США 73 центів), що складає 894 902,11 грн. (вісімсот дев’яносто чотири тисячі дев’ятсот дві гривень 11 копійок) та сплачений судовий збір у розмірі 3 441,00 грн. (три тисячі чотириста сорок гривень 00 копійок), а у задоволенні позивних вимог публічного акціонерного товариства «[PERSON] [PERSON]» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, – відмовити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем були понесені судові витрати зі сплати судового збору, який підлягає солідарному стягненню з відповідачів. На підставі наведеного,

Outcome: partial