Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивачка свої вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. З 06.01.1999 року в квартирі зареєстрований брат позивачки [PERSON], з 20.09.2007 року в квартирі зареєстрована донька [PERSON]В [PERSON] [INFO]. Відповідач з донькою 9 років не проживають в належній позивачці квартирі, не сплачуються комунальні платежі та інші витрати на утримання квартири. Вказані дії відповідача створюють перешкоди у здійсненні права власності позивача на власне житло. Тому просить визнати [PERSON] та його неповнолітню доньку [PERSON], такими, що втратили право користування квартирою № 67, в будинку № 15 по вулиці Металургів в місті Суми. В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник Управління Державної міграційної служби України в Сумській області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник Служби у справах дітей Сумської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає позов є не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с.6, 7). Згідно довідок КП «Сумижитло» Сумської міської ради від 10.12.2013 року, 12.02.2014 року, відповіді КП «Сумижитло» Сумської міської ради від 08.02.2014 року, від 28.02.2014 року відповідач [PERSON] та його неповнолітня донька [PERSON] зареєстровані в цій квартирі [ADDRESS]. (а.с. 10, 27). Згідно інформації відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Сумській області від 15.01.2014 року, 24.01.2014 року, 13.03.2014 року (а.с. 13, 16, 17) на неодноразові запити суду, місце проживання [PERSON] та його неповнолітньої доньки [PERSON] в квартирі [ADDRESS] та взагалі по Сумській області не зареєстровано. У відповідності зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: «...зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі... судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою...». Відповідно до пп. 20 п. 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого Указом Президента України від 6 квітня 2011 року № 405/2011, Державна міграційна служба України відповідно до покладених на неї завдань здійснює реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, веде відповідні реєстраційні обліки. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з положеннями ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Позивачкою не доведено суду наявності спору між сторонами та порушення її прав. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачки щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed