Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивачка свої вимоги мотивує тим, що знаходилася у шлюбі з відповідачем, мають спільного сина - Матвія, який мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 2 лютого 2010 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивач ухиляється від сплати аліментів, не працює, просить змінити спосіб стягнення та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, батько дитини повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, її здоров`ям та життям не цікавиться, участі в вихованні не приймає. З метою захисту особистих немайнових і майнових прав та інтересів дитини, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] . Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали. Представник третьої особи не з`явився, надав письмову заяву про слухання справи у відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, день та час слухання справи повідомлявся в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Зарічного районного суду від 27 березня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду на 15 травня 2019 року. Протокольною ухвалою головуючого від 15 травня 2019 року здійснено перехід зі спрощеного позовного провадження на загальне та призначено підготовче судове засідання на 12 червня 2019 року. Протокольною ухвалою головуючого від 12 червня 2019 року відкладено підготовче судове засідання до 19 липня 2019 року у зв`язку з неякою позивача та відповідача. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2019 року призначено справу до судового розгляду на 27 вересня 2019 року. Протокольною ухвалою головуючого від 27 вересня 2019 року відкладено судовий розгляд до 5 листопада 2019 року зав клопотанням представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного: судом встановлено, що сторони знаходилися у шлюбі, який рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 7 листопада 2013 року розірвано (а.с.12). Мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого відповідно до свідоцтва про народження є відповідач (а.с.11). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 7 листопада 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття (а. с. 12). [PERSON] мешкає з матір`ю. Згідно з довідкою №90 від 22 березня 2018 року, [PERSON] виховувався в Сумському ДНЗ №28 «Ювілейний» Сумської міської ради з 1 вересня 2015 року по 31 серпня 2016 року. Батько не спілкувався з вихователями, не забирав сина, не брав участі у батьківських зборах (а.с.13). Відповідно до довідки №12 від 25 лютого 2019 року, [PERSON] дійсно навчається в КУ Сумська спеціалізована школа 1 ступеня №30 «Унікум» Сумської міської ради в 3-Б класі. Батько дитини за весь період навчання хлопчика до школи не приходив, батьківські збори не відвідував, з класним керівником, учителями та вихователями зГПД з питань навчання дитини не спілкувався. (а.с.14). Згідно з розрахунком заборгованості по сплаті аліментів, заборгованість відповідача становить 57 633 грн.35 коп. (а.с.15). В судовому засіданні свідок [PERSON] , яка являється дружиною брата позивачки, пояснила, що в 2012 році відповідач пішов із сім`ї, після цього вона його не бачила. Жодних подарунків дитині не дарує, не телефонує сину. Свідок [PERSON] , яка являється сусідкою, пояснила, що [PERSON] називає батьком нинішнього чоловіка позивача, біологічного батька не згадує. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач дитиною не цікавиться, аліменти не платить, вихованням не займається. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає, не телефонує, подарунків не дарує. Дитина біологічного батька не згадує. Згідно з висновком Служби у справах дітей сумської міської ради, службою встановлено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не цікавиться його долею, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує для нього необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає сину доступу до культурних та духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світогляду, не поважає гідності своєї дитини. Позбавлення відповідача батьківських прав є на сьогодні захистом інтересів самої дитини і надає [PERSON] можливості повноцінного розвитку у колі сім`ї матері, в якій він проживає. Служба у справах дітей вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня 2019 року - 2118 гривень. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на дитину від 6 років становить 1059,00 грн. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, за умов розумності та справедливості, враховуючи вік дитини, те, що батько дитини є працездатною особою, суд вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача на утримання сина аліменти в розмірі 2000,00 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. У зв`язку зі зміною розміру аліментів виконавчий лист, виданий на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 7 листопада 2013 року №591/8649/13-ц відкликати після погашення заборгованості по ньому. Крім цього, згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти, присуджені відповідно до вимог ст. 192 СК України сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківський прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина забезпечуватиме інтереси самої дитини, оскільки відповідач не спілкується з дитиною, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає участі в її утриманні та вихованні, не піклується про неї, дитина взагалі не пам`ятає свого біологічного батька. У відповідності зі ст. ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про обгрунтвоаність позовних вимог та їх задоволення. Крім того, у відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору за вимогу про зміну способу стягнення аліментів та 768 грн. 40 коп. на користь держави за вимогу про позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved