Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

позивачка звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 вересня 2006 року вони з відповідачем уклали шлюб, від якого мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. З 2014 року відношення відповідача до неї та дитини погіршилося. В кінці 2014 року він повідомив, що не збирається жити з ними однією сім'єю через різні погляди на майбутнє життя. Фактично він залишив їх і проживає окремо, зареєстрований у своїх батьків. Як їй відомо, він неофіційно працює в Російській Федерації і отримує близько 40 тисяч російських рублів (12400 грн.), однак кошти на утримання сина не надає. Останні два роки вона з дитиною проживає у матері і змушена сама утримувати та виховувати дитину. Її доходів від підприємницької діяльності не вистачає на забезпечення себе та сина. Посилаючись на викладене, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. В телефонному режимі повідомив суд про те, що з'явитися на розгляд справи не має можливості, оскільки перебуває в Російській Федерації, тимчасово не працює, згоден сплачувати аліменти у розмірі наближеному до мінімального розміру аліментів, визначеного законодавством. Заслухавши пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи і дослідивши надані позивачкою докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 23 вересня 2006 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому у відділі реєстрації актів цивільного стану Кролевецького районного управління юстиції Сумської області 23 вересня 2006 року, актовий запис за №113, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.8). Під час шлюбу [INFO] у подружжя народився син [PERSON], у свідоцтві про народження якого [PERSON] записаний батьком, [PERSON] - матір'ю (а.с.9). Як вбачається з позовної заяви та пояснення позивачки в судовому засіданні відповідач в кінці 2014 року покинув сім'ю. Дитина постійно проживає разом з матір'ю в місті Кролевець Сумської області, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Кролевецької міської ради (а.с.10). Батько проживає окремо від дитини. Від відповідача не надійшло заперечень щодо зазначених обставин. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ч.2 ст.141 СК України). Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує майнове становище дитини, яке на сьогодні залежить від доходів матері. Вона займається підприємницькою діяльністю (а.с.11), однак самостійно не може забезпечити дитину усім необхідним, створити нормальні умови для життя та розвитку дитини. Також суд враховує, що відповідач систематичних витрат на утримання сина не несе, домовленості щодо утримання дитини між сторонами немає. Поряд з цим суд враховує, що відповідач працездатний, про наявність у нього інших утриманців суду не повідомив. Таким чином він повинен організувати своє життя так, щоб утримувати себе та виконувати свої батьківські обов'язки щодо свого малолітнього сина [PERSON], в тому числі утримувати в обсязі, що задовольнятиме його життєві потреби. Що стосується його згоди сплачувати аліменти у мінімальному розмірі, встановленому законом, що на даний час становить 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто 436,50 грн. (1455 грн. х 30%), то ця сума аліментів замала, щоб задовольнити мінімальні потреби дитини. Поряд з цим, суд враховує, що позивачка не надала суду доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач на сьогодні має фінансову можливість сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн. щомісяця. За таких обставин, враховуючи викладене вище, положення ст.ст.182, 184 СК України, прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 1 січня 2016 року - 1455 грн., з 1 травня 2016 року - 1531 грн., з 1 грудня 2016 року - 1637 грн., оцінивши докази, з метою захисту інтересів дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на дитину [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісяця з індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині позову необхідно відмовити за безпідставністю. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору. Відповідно до ст.ст.180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial