Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» 31 серпня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, уточнивши свої вимоги в поданій до суду 30 грудня 2015 року заяві. Посилався на те, що 23 жовтня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та відповідачем [PERSON] укладений кредитний договір № 1601-1007-71-315, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 47500 доларів США зі сплатою 11,9 % річних за користування на строк до 30 жовтня 2037 року. Вказував, що відповідачем умови договору належним чином не виконувалися, станом на 28 липня 2015 року наявна заборгованість в сумі 894389,31 грн., з яких: тіло кредиту 801506,45 грн., відсотки 92882,85 грн. Також посилався на те, що виконання відповідачем [PERSON] зобовязань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] договору поруки. В поданій до суду уточненій позовній заяві просив суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 894389,31 грн. Відповідачем [PERSON] 05 лютого 2016 року подано до суду зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору поруки припиненим. В поданій до суду зустрічній позовній заяві [PERSON] посилався на те, що укладений ним договір поруки є таким, у якому строк виконання зобовязання не встановлений, позивач ПАТ «Дельта Банк» пропустив шестимісячний строк з моменту прострочення заборгованості по кредиту, тому порука є припиненою. З цих підстав просив суд визнати зобовязання, що виникло з договору поруки від 23 жовтня 2010 року, припиненим. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги за уточненою позовною заявою до відповідачів та просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором в солідарному порядку. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала та просила суд задовольнити вимоги за зустрічним позовом. Не оспорюючи факт укладення [PERSON] договору поруки, вважає такий договір припиненим, тому в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» просила відмовити. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних вимог слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 жовтня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 1601/1007/71-315, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 47500 доларів США на строк з 23 жовтня 2007 року по 23 жовтня 2037 року. Пунктом 1.3. зазначеного договору, його сторони передбачили, що проценти за користування кредитом сплачуються в розмірі 11,9 % річних. Як встановлено судом, банк свої зобовязання за договором виконав та надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти в розмірі 47500 доларів США. Надання АКБ «ТАС-Комерцбанк» кредиту саме в іноземній валюті в повній мірі узгоджується з нормами ст. ст. 192, 524 ЦК України та Закону України «Про банки та банківську діяльність». Також встановлено, що 23 жовтня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 1601/1007/71-315-Р-1. Відповідно до умов даного договору поруки відповідач [PERSON] на добровільних засадах взяв на себе зобовязання перед банком відповідати за зобовязаннями [PERSON], які виникають з умов кредитного договору в повному обсязі зобовязань. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свого обовязку належним чином не виконувала, у встановлені договором строки, грошові кошти не сплачувала. Зокрема, станом на 28 липня 2015 року (межі заявлених позовних вимог) заборгованість за кредитним договором складає 40539,30 доларів США та 24246,98 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 36329,27 доларів США, сума заборгованості за відсотками 4210,03 долари США, пеня - 24246,98 грн. (а.с. 146-147). Твердження представника відповідача про те, що позивачем здійснені невірні розрахунки щодо гривневого еквіваленту розміру заборгованості не заслуговують на увагу. Як встановлено судом, офіційний курс Національного банку України української гривні до іноземної валюти, зокрема, щодо долару США, станом на 28 липня 2015 року, що є розрахунковим днем за позовною заявою, склав 2206,2278 до 100 доларів США. Тому є вірним розрахунок позивача з приводу того, що за тілом кредиту заборгованість складає 801506,45 грн., оскільки: 36329,27 доларів США х 22,062278 = 801506,45 грн. (заокруглене до копійок); заборгованість за відсотками складає 92882,85 грн., оскільки 4210,03 долари США х 22,062278 = 92882,85 (заокруглене до копійок). Відтак, загальна сума заборгованості вірно визначена в розмірі 894389,30 грн. (801506,45 грн. + 82882,85 грн.). Арифметична помилка на одну копійку не оцінюється судом як здійснення позивачем невірного розрахунку. При цьому наданий до суду розрахунок позовних вимог здійснений позивачем відповідно до умов укладеного між сторонами договору. Нарахований розмір пені, трьох відсотків, не є предметом судового розгляду, знаходиться поза межами позовних вимог, тому не є предметом судового дослідження. Також судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами позивач ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору між від 23 липня 2007 року. Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] (як поручителя) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором № 1601/1007/71-315 від 23 жовтня 2007 року станом на 28 липня 2015 року в розмірі 894389,30 грн. Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. При вирішенні позовних вимог судом враховуються норми ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства та вирішення справи виключно в межах заявлених позовних вимог. Зокрема, позивач використовуючи на власний розсуд надані йому права, в поданій до суду позовній заяві просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором саме в гривневому еквіваленті, існуючу саме станом на 28 липня 2015 року, розраховану за курсом української гривні до іноземної валюти станом на дату розрахунку. В подальшому свої позовні вимоги не змінював, правом на збільшення розміру позовних вимог не скористався. При вирішенні зустрічних позовних вимог [PERSON] суд виходить з наступного. Статтею 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. В своїй зустрічній позовній заяві відповідач [PERSON] як на підставу припинення договору поруки посилається на те, що укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем договір поруки є таким, строк виконання якого не встановлений, а позивач пропустив шестимісячний строк з моменту виникнення прострочки заборгованості по кредиту, тому порука є припиненою. Проте, таке твердження не може бути прийняте судом до уваги з наступних підстав. Згідно зі статтею 553 ЦК України під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Будучи за своєю правовою природою зобов'язанням порука припиняється на загальних підставах, передбачених главою 50 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Крім того, у статті 559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Виходячи із частини четвертої статті 559 ЦК України такий строк може бути передбачений в договорі або визначений в законі. Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов'язань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки. Відповідно до частин першої, третьої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. На підставі частини першої статті 252, частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частина перша статті 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Водночас абзац другий частини першої статті 530 ЦК України містить норму, якою встановлено, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з пунктом 10 договору поруки від 23 жовтня 2007 року № 1601/1007/71-315-Р-1 його сторони передбачили, що строком припинення поруки є повне виконання обовязків за основним зобовязанням (за кредитним договором). Тобто договором поруки встановлено строк його припинення від дня настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором. Верховний Суд України в постанові від 18 липня 2012 року в справі № 6-78цс12 виклав правову позицію, згідно з якою якщо в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. За пунктом 1.1. кредитного договору від 23 жовтня 2007 року строк його дії встановлено сторонами до 23 жовтня 2037 року. Також відповідно до пункту 3.10. даного кредитного договору позичальник зобов'язаний протягом 30 банківських днів з моменту надіслання письмової вимоги банку достроково повернути кредит та належні до сплати платежі за цим договором. Отже, даним кредитним договором було передбачено порядок зміни строку виконання основного зобов'язання. Як встановлено судом, 27 серпня 2015 року позивачем відповідні вимоги в дотриманням порядку, визначеного п. 3.10. кредитного договору, були надіслані обом відповідачам по справі. Отже, виходячи з умов укладеного кредитного договору та положень ст. 559 ЦК України в даному випадку днем настання основного зобовязання у спірних правовідносинах є наступний день після спливу 30 банківських днів з дати відправлення позивачем на адресу відповідачів вимоги щодо дострокового виконання боргових зобовязань. З даним позовом позивач звернувся до суду 31 серпня 2015 року. Тому суд приходить до висновку, що в даному випадку порука не припинена, шестимісячний строк, передбачений ст. 559 ЦК України позивачем не пропущено, оскільки позивач в межах шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов'язання предявив відповідну вимогу до поручителя. При вирішенні даного питання судом враховуються правові позиції Верховного Суду України у справі N 6-438цс15, та у справі N 6-616цс15, в тому числі і в справі № 6-53цс-14. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що зустрічний позов [PERSON] заявлено безпідставно, в його задоволенні слід відмовити. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач ПАТ «Дельта банк» станом на час звернення до суду з відповідним позовом був звільнений від сплати судового збору, тому у звязку з задоволенням позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню на користь держави з відповідачів. При визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з відповідачів, суд виходить із ставок, встановлених ч. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою із розрахунку 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. При цьому 1,5 відсотка ціни позову складають 13415,84 грн. (894389,30/100*1,5). Тому з кожного з відповідачів підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в розмірі 6707,92 грн. (13415,84/2).

Outcome: approved