Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що вона, [PERSON], успадкувала в 2009 році у приватну власність домоволодіння та земельну ділянку, які знаходяться за адресою Київська область, селище Коцюбинське, вул. Чапаєва, 9, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом, виданими державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] 02.04.2009 року за реєстровими номерами 1-725 та 1-727 відповідно. Зазначене домоволодіння за адресою Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Чапаєва, 9 є її єдиним житлом. Вказує, що 28.12.2009 року між нею та її донькою, [PERSON] було укладено договір дарування, за яким вона безоплатно передала у власність доньці 17/100 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою Київська область, селище Коцюбинське, вул. Чапаєва, 9; даний договір дарування був посвідчений державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] за реєстровим номером 2-2855. Того ж дня 28.12.2009 року між нею та її донькою [PERSON] було укладено договір дарування, за яким вона безоплатно передала у власність доньці земельну ділянку площею 0,0405 га, кадастровий номер 3210946200:01:005:0037, що знаходиться за адресою Київська область, селище Коцюбинське, вул. Чапаєва, 9; даний договір дарування був посвідчений державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] за реєстровим номером 2-2857. Вважає, що вказані договори дарування підлягають визнанню недійсними з таких підстав. Укладаючи зазначені договори дарування, вона, [PERSON], як особа похилого віку, яка є пенсіонером за віком та за станом здоровя потребує стороннього догляду і матеріальної допомоги, погоджувалась на передачу нерухомого майна у власність її доньці [PERSON] після своєї смерті, але за умови надання їй та її чоловіку [PERSON], 1946 р. н. (батьку [PERSON]І.) необхідної допомоги та догляду. Зазначає, що про надання їй та її чоловіку необхідної допомоги та догляду з її донкою було досягнуто попередньої домовленості перед укладенням вказаних вище договорів. Разом із тим, після укладення зазначених договорів домовленості щодо утримання та догляду донька не виконувала належним чином. Фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваними договорами дарування не відбулось, що, серед іншого, підтверджується наявністю у неї на руках оригіналів оспорюваних договорів, державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та технічного паспорту на житловий будинок. Вказує, що після укладення 28.12.2009 року вказаних договорів дарування вона та її чоловік продовжували проживати в спірному житловому будинку та користуватись земельною ділянкою; нею та її чоловіком самостійно постійно утримується спірний житловий будинок та земельна ділянка, тобто, ці обєкти повністю перебувають у її фактичному володінні та користуванні. Лише нею та її чоловіком за вказаний період здійснювалася оплата житлово-комунальних послуг та інших послуг за відповідний період, що підтверджується рахунками на сплату за житлово-комунальні та інші послуги за відповідний період, а також нею укладались договори з виконавцями житлово-комунальних та інших послуг, що додатково вказує на помилковість підписання зазначених договорів дарування з її боку і відсутність у неї намірів щодо відчуження квартири до її смерті. Такі дії та відомості, інші обставини, обєктивно вказують на те, що вона не усвідомлювала втрати свого права власності на 17/100 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель та земельну ділянку, оскільки увесь час після укладення спірних правочинів самостійно доглядала та доглядає за майном, без обмежень користувалась та користується ним, повністю утримувала та утримує його у належному стані, відкрито ставилася та ставиться до майна як його власник і здійснює повноваження, якими той наділений. Вказує, що укладаючи спірні договори дарування, вона помилялася щодо правової природи правочину, прав та обовязків, які виникнуть після його укладення між нею та донькою, а тому вказані договори підлягають визнанню недійсними в судовому порядку. В звязку із викладеними обставинами позивачка просила визнати недійсним з моменту укладення договір дарування 17/100 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою Київська область, селище Коцюбинське, вул. Чапаєва, 9, укладений 28.12.2009 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] за реєстровим номером 2-2855; визнати недійсним з моменту укладення договір дарування земельної ділянки площею 0,0405 га, кадастровий номер 3210946200:01:005:0037, що знаходиться за адресою Київська область, селище Коцюбинське, вул. Чапаєва, 9; укладений 28.12.2009 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] за реєстровим номером 2-2857. Позивачка та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача [PERSON] надав суду письмову заяву, в якій просив розглядати справу в його відсутність, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду письмову заяву від 12 січня 2016 року, яка надійшла до Ірпінського міського суду Київської області 26.01.2016 року за вх. № 1576, про визнання позову у цивільній справі в порядку ст. ст. 31, 174 ЦПК України, в якій вказує, що ознайомившись з предявленим до неї зазначеним позовом вона його визнає повністю, про що повідомляє Ірпінський міський суд Київської області в цій заяві. Фактичні відомості і обставини, що викладені в позовній заяві її матірю відповідають дійсності, а тому вона також їх повністю визнає. Дана заява не суперечить чинному законодавству України та/або не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб; вона повністю усвідомлює наслідки визнання позову, що передбачені чинним законодавством України, в т.ч. ЦПК України та просить задовольнити даний позов. Просила цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування 17/100 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель від 28.12.2009 року та договору дарування земельної ділянки від 28.12.2009 року, посвідчених державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] розглядати без її участі та ухвалити рішення про повне задоволення цього позову. В звязку із цим суд, враховуючи письмові заяви сторін, вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 28 грудня 2009 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] був укладений Договір дарування 17/100 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2-2855, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 17/100 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, що знаходиться за адресою Київська область, селище Коцюбинське, вулиця Чапаєва, 9. Також, 28 грудня 2009 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] був укладений Договір дарування земельної ділянки, посвідчений державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2-2857, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку площею 0,0405 га, кадастровий номер 3210946200:01:005:0037, розташовану за адресою Київська область, селище Коцюбинське, вул. Чапаєва, 9. Встановлено, що між позивачкою та її донкою [PERSON] було досягнуто попередньої домовленості перед укладенням вказаних вище договорів про надання їй та її чоловіку необхідної допомоги та догляду. Разом із тим, після укладення зазначених договорів домовленості щодо утримання та догляду за нею донька не виконувала належним чином. Фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваними договорами дарування не відбулось, після укладення 28.12.2009 року вказаних договорів дарування позивачка продовжувала проживати в спірному житловому будинку та користуватись земельною ділянкою; нею самостійно постійно утримується спірний житловий будинок та земельна ділянка, тобто, ці обєкти повністю перебувають у її фактичному володінні та користуванні. Зазначені обставини визнаються відповідачкою [PERSON], що підтверджується її заявою про визнання позову, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Зазначені вище обставини підтверджуються матеріалами справи. У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваними договорами дарування не відбулось, після укладення 28.12.2009 року вказаних договорів дарування позивачка продовжувала проживати в спірному житловому будинку та користуватись земельною ділянкою; нею самостійно постійно утримується спірний житловий будинок та земельна ділянка, тобто, ці обєкти повністю перебувають у її фактичному володінні та користуванні, позивачка помилялася щодо правової природи правочину, прав та обовязків, які виникнуть після їх укладання між нею та відповідачкою, що визнається відповідачкою [PERSON] та підтверджується її заявою про визнання позову, а тому відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає, суд, прийшов до висновку, що з підстав ст. 203, 215 ЦК України договори дарування 17/100 частин домоволодіння з відповідною частиною надвірних будівель та земельної ділянки від 28.12.2009 року, укладені між [PERSON] та [PERSON], посвідчені державним нотаріусом Ірпінської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] за реєстровими номерами 2- 2855 та 2-2857 слід визнати недійсними. Таким чином суд вважає, що позов знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і він підлягає до задоволення. На підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 6, 10, 11, 15, 60, 61, 174, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

Outcome: approved