Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання договору та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-КИ №455164). 04 листопада 2015 року між батьками було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Так, відповідно до п. 8 Договору, відповідач зобов'язується щомісячно сплачувати позивачу кошти на утримання (аліменти) дитини в розмірі 5000 (п'яти тисяч) гривень до досягнення дитиною повноліття, тобто до 22 липня 2031 року. Зокрема, згідно п.10 Договору, зазначені кошти (аліменти) повинні передаватись щомісячно в безготівковій формі на картковий рахунок позивача або дитини, який знаходиться у розпорядженні позивача або дитини та строк переказу - не пізніше 10 числа місяця, за який здійснюється оплата. Проте відповідачем порушені вищевказані вимоги договору, кошти на утримання сина він не надавав, у звязку з чим слід розірвати спірний договір та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у встановлений законом порядку. Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач подав заперечення на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Своє заперечення мотивував тим, що ним було повідомлено про реквізити карткового рахунку позивачку [PERSON], на який відповідно до умов Договору з моменту його укладення перераховував аліменти. Проте він дійсно періодично блокував дану картку з метою запобігання нецільового використання позивачкою грошових коштів перерахованих на утримання дитини, і дані кошти зберігаються на картковому рахунку, що підтверджується відповідними банківськими витягами, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] У судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти позовних вимог та просили залишити їх без задоволення у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, у звязку з чим вважаю за можливе справу розглянути без їх участі на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши усі матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] та [PERSON] мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-КИ №455164). 04 листопада 2015 року між батьками було укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Зокрема, відповідно до п. 8 Договору, відповідач зобов'язується щомісячно сплачувати позивачу кошти на утримання (аліменти) дитини в розмірі 5000 (п'яти тисяч) гривень до досягнення дитиною повноліття, тобто до 22 липня 2031 року. Також, згідно п.10 Договору, зазначені кошти (аліменти) повинні передаватись щомісячно в безготівковій формі на картковий рахунок позивача або дитини, який знаходиться у розпорядженні позивача або дитини та строк переказу - не пізніше 10 числа місяця, за який здійснюється оплата. Проте як встановлено у судовому засіданні та визнано сторонами у судовому засіданні, в червні 2015 року, тобто до укладання Договору, відповідачем було передано [PERSON] пластикову картку «ПриватБанку» №5168742021518239, яка належить йому та повідомлено позивачу пін-код, з метою надання матеріальної допомоги на дитину, шляхом перерахування грошових коштів на зазначений картковий рахунок, що визначено умовами укладеного договору. Починаючи з дня укладення Договору, відповідач сплачував кошти на картковий рахунок, який належить матері дитині [PERSON], як того вимагає п. 10 Договору, та продовжував перераховувати грошові кошти на свій картковий рахунок. Проте, [PERSON] в повній мірі не може користуватись перерахованими відповідачем аліментами у вищезазначений період, оскільки картка, яка була надана періодично знаходиться в стані блокування, у зв'язку з чим мати не може розпоряджатися аліментами, що є частковим порушенням умов Договору, оскільки фактично кошти у повному обсязі знаходяться на рахунку відкритого для утримання дитини, проте у позивачки обмежений доступ до їх вільного використання. Статтями\~141,\~142 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 1,2,3\~ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Також ч.1\~ст.159 СК України визначено, що той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Згідно до ст.ст. 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвеції про права дитини встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Так, згідно до\~ст.180 СК України\~батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1\~ст.181 СК України\~способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними. Відповідно до\~ст.189 СК України\~батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, рішенням суду від 01.06.2016 року в рамках цивільної справи №175/1144/16, визнано факт порушення позивачкою [PERSON] умов п.п 2, 6, 13, 15, 17, 22 договору про участь у вихованні та утримання дитини від 04 листопада 2015 року, тобто суд приходить до висновку про обопільне часткове порушення умов договору. Проте, відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно до ч.ч. 1,2\~ст. 652 ЦК України\~у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Враховуючи вищевказані обставини справи та приймаючи до уваги норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про те, що підстави для розірвання Договору є незначними, а факт повного розірвання Договору порушить права дитини. За таких обставин судом не встановлено істотного порушення договору відповідачем. Також судом не встановлено наявності одночасно умов, визначених\~ст.652 ЦК України, для розірвання договору у звязку із істотною зміною обстановки. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], визнавши факт порушення відповідачем конкретних пунктів договору та у подальшому заборонити допущення таких порушень. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України, суму судового збору віднести за рахунок відповідача.

Outcome: partial