Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Позивач КП «Теплокомуненерго» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] у якій просив стягнути з відповідача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 15 132,85 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ним та відповідачем було укладено договір про постачання теплової енергії для централізованого опалення та гарячого водопостачання від 11.12.2006 року. До укладеного договору діяв усний договір, про що свідчить відкритий особовий рахунок №044482. Боржник не виконує належним чином покладені на нього обовязки по сплаті комунальних послуг, у звязку з чим станом на 01.03.2017 року має заборгованість за отриману теплову енергію в розмірі 23928,32 грн, 3% річних в розмірі 308,02 грн, індекс інфляції в розмірі 1 820,01 грн, а всього 23928,32 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, 3% річних, індекс інфляції та понесені судові витрати. 23 травня 2018 року представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить збільшити позовні вимоги на 8795,47 грн. та стягнути з відповідача 23928,32 грн. Ухвалами суду від 10 липня 2018 року витребувано докази, а саме архівну довідку з БТІ щодо права власності на зазначену вище квартиру. Представник позивача у судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. За відсутності заперечень позивача та враховуючи, що відповідач у судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву, заяв та клопотань до суду не подав, суд ухвалив провести заочний розгляд справи згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та письмові докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, КП «Теплокомуненерго» є підприємством Олександрійської міської ради, один з видів діяльності якого послуги теплопостачання. Відповідач [PERSON] зареєстрований у [INFO], що підтверджується довідкою КП «Житлогосп» від 22 березня 2018 року та листом-відповіддю Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області від 18 травня 2018 року. Відповідно до рахунків за спожиту теплову енергію у КП Теплокомуненерго відкрито особовий рахунок № 044482 на імя [PERSON] щодо оплати послуг постачання теплової енергії за адресою вул. Братська (Калініна), 67, кв. 713-717. Отже, відповідач користується послугами КП Теплокомуненерго та не відмовлявся від них. Тому він є споживачем у розумінні ст. 19 Закону України «Про теплопостачання». 23 травня 2018 року представник позивача [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить збільшити позовні вимоги на 8795,47 грн. та стягнути з відповідача 23928,32 грн. Внаслідок несплати [PERSON] за отриману теплову енергію станом на 1 квітня 2018 року утворилась заборгованість у сумі 23928,32 грн. та 3 % річних у сумі 734,16 грн., індекс інфляції в сумі 3260,97 грн. Це підтверджується наданим позивачем розрахунком. Заперечень щодо правильності розрахунку від відповідача не надійшло. До спірних правовідносин застосовуються такі норми права. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Згідно із статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. п. 17, 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 липня 2005 р. №630, споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, відповідно до нормативів (норм) споживання або за показаннями засобів обліку (будинкових або квартирних лічильників). Плата за послуги має вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо договором не встановлено інший строк. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми , якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Оскільки, жодна із сторін не звернулась до суду з відповідною заявою позовна давність судом при вирішення зазначеного спору не застосовується. З урахуванням встановлених у справі обставин, зокрема того, що [PERSON] зареєстрований у [INFO], на нього оформлений особовий рахунок у КП Теплокомуненерго, фактично отримує послуги постачання теплової енергії, які надає позивач, і не відмовлявся від них, однак не сплачує за фактично отриману ним теплову енергію,

Outcome: approved