Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила: виділити їй в натурі частку спільного майна за адресою: [ADDRESS] , що складається з: житлового будинку літ. А, кухні літ. У, огорожі № 5, 10, 11 відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу від 03.06.2020 виданого КП ММБТІ. Мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Ленінської районної ради від 26.03.2020, в обмін на свідоцтво про право власності, вона отримала у власність 11/25 частини житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . 25 вересня 1996 року на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради народних депутатів їй було передано у власність земельну ділянку для обслуговування індивідуального житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Угоди з іншими співвласниками про спосіб виділення в натурі її частки із сумісного спільного володіння, не досягнуто. Деякі співвласники вже виділили свої частки в натурі. Частка, яку вона просить виділити, є відокремленою, тому її виділ в натурі можливий. На підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1400 від 27.12.2019, частині жилого будинку, яка належить їй на праві власності, надано нову адресу: [ADDRESS] . 03 червня 2020 КП ММБТІ виготовлено новий технічний паспорт, відповідно до якого, будинок садибного типу літ. А, складається з чотирьох житлових приміщень, кухні, санвузла та двох коридорів, а також літньої кухні, хвіртки та огорожі № 5, 10, 11. Вказаний будинок має відокремлене електропостачання, водопровід, каналізацію, газопровід. Вказана частка ізольована від інших, має окремі виходи, окремі системи водопостачання, водовідведення та опалення. Ухвалою суду від 15.01.2021, позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 03.02.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.05.2021, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представниці позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки. На позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідач та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 11/25 частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд [ADDRESS] належить на праві особистої власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 08.04.1998, зареєстровано в ММБТІ 08.04.1998 за реєстровим № 14659. Земельна ділянка надана для обслуговування індивідуального житлового будинку, площею 0,0192 га, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі Державного Акта на право приватної власності на землю від 16.06.1998. З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Б, сараю літ. Д, вбиральні літ. Р, літньої кухні літ. У, огорожі № 1, 2, 4, 5, 7, 9, 10, 11, споруди № 3, І. Згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 240 від 11.03.2020 про зміну та надання адрес і внесення змін до рішень виконкому міської ради, частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (літ. А-1 прим з 1-5 по № 1-12, загальною площею 65,9 кв. м., літ. У, № 5, 10, 11), яка належить [PERSON] надано нову адресу: [ADDRESS] . Неперераховане майно залишити за адресою: [ADDRESS] . З довідки Управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 25.02.2019 за вих. № 15-366, вбачається, що земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 192 кв. м. по [ADDRESS] присвоєно нову адресу: [ADDRESS] . 03 червня 2020 року Комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за заявою [PERSON] виготовлено новий технічний паспорт за адресою: [ADDRESS] . Так, відповідно до технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , за результатами обстеження станом на 02.06.2020 встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , має наступні показники: житловий будинок літ. А, загальною площею 65,9 кв. м., житловою площею 44,4 кв. м.; літня кухня літ. У; огорожі № 5, 10, 11. Вказане підтверджується довідкою з КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 09.06.2020. Позивачка в своєму позові зазначає, що угоди з іншими співвласниками про спосіб виділення в натурі її частки із сумісного спільного володіння, не досягнуто. Деякі співвласники вже виділили свої частки в натурі. Доказів письмово звернення до відповідача з вимогами про укладення договору добровільного розподілу майна, позивачкою до матеріалів справи не долучено. Позивачка зазначає, що частка, яку вона просить виділити в натурі є відокремленою, має окремий вихід та може бути виділена в натурі між співвласниками. Вказаний будинок має відокремлене електропостачання, водопровід, каналізацію, газопровід. Вказана частка ізольована від інших, має окремі виходи, окремі системи водопостачання, водовідведення та опалення. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із вищезазначеного, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно п. 7 ухвали Пленуму Верховного суду України від 04.10.91 № 7 «Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учасників спільної власності, частка якого зменшилася». На підставі п. 6 ухвали Пленуму Верховного суду України від 04.10.91 № 7 « розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті або місцевості». Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані житлі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до абз.1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій(сумісній) власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь- яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до положень ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. З урахуванням підстав позову та належного способу захисту порушеного права вважає за необхідне, з огляду на те, що частка яку позивач просить виділити в натурі фактичну вже відокремлена, має самостійну адресу, однак не припинено право спільної часткової власності, задовольнити позов саме з припиненням права спільної часткової власності на частку спірного житлового будинку та визнання за позивачкою права власності на житловий будинок.. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 912,00 грн.

Outcome: partial