Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

Позивачка свої вимоги мотивує тим, що 05 листопада 2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Шлюбні стосунки з відповідачем припинені, сім'я фактично розпалася. Позивачка на даний час працює, але її доходу недостатньо для належного утримання неповнолітньої дитини. У зв'язку з цим позивачка просить розірвати шлюб між нею і відповідачем і стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував, щодо визначення розміру аліментів покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 05 листопада 2005 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано у Лебединському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського обласного управління юстиції за актовим записом № 221, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.7). Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.10). На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства вони не ведуть, можливостей для збереження сім'ї не вбачають та не бажають перебувати в шлюбі. Неповнолітня дитина проживає з позивачкою. Відповідач є працездатним, працює і отримує дохід, інших утриманців, крім неповнолітньої дитини не має. Вказані обставини сторони підтвердили в судовому засіданні. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ст. 182 Сімейного кодексу України суд при визначенні розміру аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей та їх батьків, відсутність у платника аліментів інших утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки підлягають, на думку суду, частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються з дня пред'явлення позову до суду. Згідно з ч. 2 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. При визначенні розміру аліментів у даних правовідносинах суд враховує і бере до уваги також визначений Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» станом на дату розгляду справи прожитковий мінімум для дітей до 6 - 1167 грн., розмір мінімальної заробітної плати - 1378 грн., а також розмір середньої заробітної плати у Сумській області, яка станом на 01.01.2016 року за даними Сумського обласного управління статистики, склала 3885 грн., та виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, враховуючи, що обов'язок утримувати дитину покладається на обох батьків, визначає необхідним до стягнення на утримання дитини аліменти у розмірі 800 грн. на місяць, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення з цим позовом до суду, тобто з 03.08.2015 року. При цьому суд вважає, що позивачем не доведено того факту, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, оскільки доказів про отримання ним рекомендованого листа від 26.09.2014 року не надано, крім того, оскільки надана суду поштова квитанція про відправлення не містить інформації про його зміст, оскільки рекомендований лист направлявся без опису вкладення, то і сам факт відправки саме листа даного змісту встановити неможливо. Крім того, зважаючи на те, що позивачка разом з дитиною мешкають окремо від батька дитини, крім державної допомоги на дитину, інші доходи відсутні, а відповідач працездатний та інших утриманців у нього немає, на підставі ч. 2 ст. 84 СК України позивачка має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трьох років. На думку суду, позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, необхідно стягнути з відповідача на утримання матері дитини до досягнення трьохрічного віку аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 200 грн. щомісячно. На підставі ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб між сторонами необхідно розірвати. Розглядаючи позовну вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], суд встановив наступне. На момент звернення з цим позовом до суду в серпні 2015 року між сторонами погіршилися сімейні стосунки, які фактично припинилися в лютому 2014 року. Сторони не знайшли порозуміння щодо питань, пов'язаних з вихованням дитини. Після звернення [PERSON] з даним позовом до суду, відповідач [PERSON] також звернувся з позовом до суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (а.с.126), який на даний час не розглянутий. Згідно з висновком служби у справах дітей Сумської міської ради від 09.12.2015 року, служба вважає за можливе позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON]. Як пояснила в судовому засіданні представник служби у справах дітей Сумської міської ради, цей висновок нею складався на початку грудня 2015 року, і було встановлено. що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з сином в необхідному обсязі, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, зі слів матері дитини, стосунки між батьком та сином не налагоджені. В судовому засіданні встановлено, що з часу складання цього висновку та на момент винесення рішення судом вказані обставини змінилися. Сама позивачка не заперечувала, що відповідач встановив контакт та добрі стосунки з дитиною, син сприймає його як свого батька. Позивачка підтвердила також повідомлені відповідачем обставини про те, що він регулярно відвідує сина та спілкується з ним, бере участь у його вихованні. Під час стаціонарного лікування постійно відвідував сина у лікарні, надав їй матеріальну допомогу на лікування сина в розмірі 100 євро, які були передані відповідачу його матір'ю. В судовому засіданні були допитані в якості свідків позивачка - [PERSON], її батьки - [PERSON], [PERSON], які пояснили, що їм відомо про випадок вчинення насильства, а саме завдання легких тілесних ушкоджень позивачу з боку відповідача. Як вбачається з висновку за матеріалами перевірки за зверненням [PERSON] до органу міліції, 20.02.2014 року позивачка зверталася із заявою про те, що її чоловік [PERSON] побив її за місцем мешкання, забрав у неї дитину та відвіз до Обласної дитячої клінічної лікарні (а.с.74). За заявою [PERSON] від 19.05.2014 року були внесені дані до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] відносно [PERSON] за ст. 125 ч. 1 КК України, а саме: у ході словесного конфлікту [PERSON] завдав тілесні ушкодження [PERSON] (а.с.76). Кримінальне провадження за даним фактом було закрито, і це визнається сторонами. 19.02.2015 року позивачка знову звернулася до органу міліції з повідомленням про те, що за місцем її мешкання відповідач вимагав побачення із спільною дитиною, але вона відмовилася показувати йому сина, тому він погрожував вибити двері (а.с.75). З аналізу зазначених доказів вбачається, що конфлікти між сторонами виникали з приводу особистих стосунків та участі батька у вихованні дитини, зокрема, його побачень з сином. Відносно обставин щодо ухилення батька від надання матеріальної допомоги на утримання сина, суд встановив наступне. Відповідач є студентом 5 курсу денної форми навчання Сумського ДПУ ім. А.С.Макаренка, навчається на бюджетній основі, отримує стипендію та іншого доходу на даний час не має (а.с.84). Сторонами визнається той факт, що відповідач регулярної допомоги на кожну вимогу матері дитини на утримання сина в період з березня 2014 року до липня 2015 року не надавав. В той же час з пояснень та свідка [PERSON] вбачається, що в той період, коли вона працювала нянею у позивача з січня 2015 року, відповідач у її присутності відвідував дитину один раз, крім того, передавав для сина продукти харчування. Малолітній [PERSON] має ряд хронічних захворювань, у зв'язку з якими систематично проходить амбулаторне та стаціонарне лікування, що підтверджується копією медичної документації (а.с.96-121). Позивачка витрачає на лікування дитини кошти, але її дохід є недостатнім для того, щоб забезпечити потреби дитини, що підтверджується довідкою про її доходи (а.с.122). В той же час встановлено, що до звернення з цим позовом до суду позивачка не намагалася у судовому порядку стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини або додаткові витрати, пов'язані з її лікуванням. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто. Суд, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, вважає, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою впливу, та при вирішенні такого позову слід виходити перш за все з інтересів дитини. На думку суду, висновок служби у справах дітей СМР не може бути взятий судом до уваги, оскільки ним не встановлені всі обставини, що мають суттєве значення для прийняття такого рішення про позбавлення відповідача батьківських прав. Висновок служби не узгоджується з іншими наведеними та проаналізованими доказами в тій частині, що службою у справах дітей встановлено факт ухилення батька від виконання своїх обов'язків щодо виховання сина [PERSON]. На думку суду, через малолітній вік дитини неможливо та недоцільно з'ясувати і врахувати думку самої дитини. Суд при цьому не може погодитися з доводами позивача, та висновками служби про те, що батько не спілкується з дитиною та не цікавиться її життям, здоров'ям та не бере участі у її вихованні, що контакт між ними не встановлений. На розгляді в суді перебуває позов батька дитини до її матері про усунення перешкод в користуванні з дитиною, що також підтверджує не байдуже ставлення відповідача до свого сина. Таким чином, виходячи з інтересів малолітньої дитини та її батька, в частині позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав необхідно відмовити за необґрунтованістю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 487 гривень 20 коп., а також судові витрати на користь позивачки в сумі 487 гривень 20 коп.

Outcome: partial