Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, уточнивши який (а.с.37-39), просить визнати свідоцтво про право на спадщину за законом від 03 грудня 1991 року, видане державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області на її ім'я, зареєстроване в реєстрі за № 1-2523, в частині невірного зазначення житлової площі житлового будинку (12,00 кв.м.), а також невірного зазначення господарської будівлі (кухні) та приміщень (веранди, веранди) - недійсним та визнати за нею право власності на 43/100 частини житлового будинку загальною площею 81,40 кв.м., у тому числі житловою площею 41,30 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами: сараєм, огорожею, що розташований за адресою: [ADDRESS], у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на 43/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого в [ADDRESS] Вона, як спадкоємець за законом першої черги, звернулася до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, отримавши 03 грудня 1991 року свідоцтво про право на спадщину за законом на 43/100 частини зазначеного житлового будинку, яка належала спадкодавцю на підставі рішення народного суду Біляївського району Одеської області від 06 грудня 1977 року. 16 лютого 2016 року вона звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою щодо реєстрації права власності 43/100 частини належного їй житлового будинку, надавши усі необхідні для цього документи, але рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 28371550 від 22 лютого 2016 року їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності, так як подані нею документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, які їх посвідчують, а саме опис нерухомого майна, зазначеного у свідоцтві про право на спадщину за законом відмінний від опису вказаного у технічному паспорті. Вказує, що державний нотаріус помилково видав їй свідоцтво про право на спадщину за законом на 43/100 частини житлового будинку з невірною житловою площею 12,00 кв.м. та невірними господарськими будівлями і спорудами, тоді як дійсна житлова площа будинку становить 41,30 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом на 57/100 частини вказаного житлового будинку, виданого їй державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області 16 жовтня 2015 року після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року, та технічним паспортом на житловий будинок, де чітко зазначені господарські будівлі і споруди - сарай та огорожа. У зв'язку з викладеним вона позбавлена можливості в установленому законом порядку зареєструвати своє право власності на 43/100 частини спадкового житлового будинку, а тому змушена звернутись з даним позовом до суду. Представник позивачки до судового засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить справу розглядати без його участі. Представник відповідача - Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області до судового засідання не з'явився, але надіслав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, [INFO] року помер [PERSON] - батько позивачки. Після його смерті відкрилася спадщина на 43/100 частини житлового будинку з надвірними спорудами: сараєм та огорожею, що [ADDRESS] яка належала спадкодавцю на підставі рішення народного суду Біляївського району Одеської області від 06 грудня 1977 року (а.с.11). Позивачка, як спадкоємець за законом першої черги, звернулася до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, отримавши 03 грудня 1991 року свідоцтво про право на спадщину за законом на 43/100 частини зазначеного житлового будинку (а.с.12). Але у зазначеному свідоцтві помилково вказана житлова площа будинку 12,00 кв.м., тоді як вона складала 41,30 кв.м. Крім того, невірно було вказано перелік надвірних споруд і приміщень. 16 лютого 2016 року позивачка звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою щодо реєстрації права власності 43/100 частини житлового будинку, надавши усі необхідні для цього документи, але рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно № 28371550 від 22 лютого 2016 року їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності, так як подані нею документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, які їх посвідчують, а саме опис нерухомого майна, зазначеного у свідоцтві про право на спадщину за законом відмінний від опису вказаного у технічному паспорті (а.с.16). Судом встановлено, що на час видачі спірного свідоцтва про право на спадщину за законом житлова площа будинку складала 41,30 кв.м., а надвірні споруди біля будинку - сарай та огорожа, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16 жовтня 2015 року, виданим державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області на 57/100 частини спірного житлового будинку після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року (а.с.13). Відповідно до відповіді на запит ПП «Одеське БТІ» № 123/2/ від 20 серпня 2015 року, при проведенні технічної інвентаризації нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], розташовані літ.: «А» житловий будинок загальною площею 81,40 кв.м., житловою 41,30 кв.м., літ. «Б» сарай, № 1, 4 огорожа. Самочинне будівництво не проводилось (а.с.18). З технічного паспорту від 20 лютого 2015 року (а.с.19-21) вбачається, що загальна площа будинку складає 81,40 кв.м., житлова - 41,30 кв.м., надвірні споруди - сарай та огорожа, сарай побудований до 1991 року, тобто існував на час видачі свідоцтва. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява законна, обґрунтована, знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved