Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди особі, яка потерпіла від злочину, мотивуючи його тим, що з 25 жовтня 2008 року по 26 серпня 2014 року у Біленьківській виправній колонії № 99 управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області відбував покарання [PERSON], якого було засуджено апеляційним судом Запорізької області за вчинення злочину проти життя її сина. Вироком суду із засудженого [PERSON] на її користь має бути стягнуто 17 000 грн. матеріальною збитку та 100 000 грн. моральної шкоди. Для примусового виконання судового рішення позивачкою неодноразово направлявся виконавчий лист до відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції. Однак кожного разу державним виконавцем виконавчий лист повертався з посиланням на те, що нібито боржника в колонії не працевлаштовано, а тому немає можливості для погашення заборгованості. Після звільнення з місць відбування покарання [PERSON] став проживати в м. Харкові ([ADDRESS]). У вересні 2015 року ДВС черговий раз повернула виконавчий лист, за яким будь-яких утримань коштів з [PERSON] не проводилося, оскільки за змістом постанови державного виконавця від 26.05.2015 року у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. За повідомленням начальника Біленьківської виправної колонії № 99 від 22.03.2016 року засудженого [PERSON] було працевлаштовано з листопада 2013 року по червень 2014 року, але він не виконував норм виробітку, а тому мав низьку заробітну плату. З цієї причини утримання з останнього на користь позивачки не проводилося. Позивачка вважає, що відповідно до ст. 1177 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною, тому звертається до суду з даним позовом та просить стягнути за рахунок Державного бюджету України на її користь в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої їй внаслідок злочину, 17 000 грн. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позові, просила їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача Державної казначейської служби України не з'явився, надав суду письмове заперечення, в якому просив відмовити в задоволенні позову, так як Державна казначейська служба України не має повноважень для здійснення представництва інтересів держави у даній справі, а також через відсутність законодавства, яке регулює дані спірні правовідносини. Просив справу розглядати за відсутності їх представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Біленьківської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області № 99 в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - відділу державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив. Заслухавши позивачку, розглянувши заяви осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що вироком апеляційного суду Запорізької області від 09.09.2008 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 119, ч. 2 ст. 187 КК України, засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років та задоволено частково цивільний позов [PERSON], яким стягнуто з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в сумі 17 000 грн. та моральну шкоду в сумі 100\~000 грн. (а.с. 3-8). Як вбачається з виконавчого листа від 09.09.2008 року за № 1-32/18, виданого апеляційним судом Запорізької області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 17000 грн. матеріальної шкоди, 100000 моральної шкоди, стягнень із засудженого не проводилось (а.с. 9-10). Згідно постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 11.09.2012 року, вбачається, що боржник [PERSON] відбуває покарання, але не отримує заробітну плату та не має можливості для погашення заборгованості, тому виконавчий лист повертається стягувачеві (а.с. 11). Згідно листа від 07.12.2012 року за № 18758, виданого відділом ДВС Запорізького району управління юстиції Запорізької області, вбачається, що повертається виконавчий документ для подальшого предявлення його на примусове виконання для відповідного ВДВС за місцем отримання доходу (а.с. 12). Листами Біленьківська виправна колонія управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області № 99 від 22.03.2016 року за № 10/1820/14 та від 25.07.2016 року № 3855/9 повідомляє, що засуджений [PERSON] відбував покарання у даній колонії з 25.10.2008 року по 26.08.2014 рік, був працевлаштований з листопада 2013 року по червень 2014 року, не виконував норму виробітку, тому мав низьку заробітну плату, через що утримання на користь [PERSON] не проводились (а.с. 13, 23-24). Відповідно до ст. 1177 ЦК України (в редакції, чинній до 16.05.2013 року), на яку посилається позивачка як на підставу свого позову, передбачалося, що шкода, завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною. Як вбачається з матеріалів справи, а саме вироку апеляційного суду Запорізької області від 09.09.2008 року, позивачка є потерпілою у кримінальній справі і їй заподіяна шкода смертю її сина, внаслідок скоєного злочину. Відшкодування шкоди державою, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю внаслідок злочину, регулюється спеціальною нормою Цивільного Кодексу України, а саме статтею 1207 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фівзичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному\~\~з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. З урахуванням вищенаведеного, оскільки позивачка не скористалась своїм правом та не змінила підставу позову, виходячи з принципу диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає справи в межах заявлених сторонами вимог і на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за його безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed