Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій зазначає, що остання допустила виникнення заборгованості за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, банк має намір звернути стягнення на предмети іпотеки, однак органами державної виконавчої служби арештовано це ж нерухоме майно в межах виконавчого провадження. У звязку з наведеним позивач просить зняти арешт з садового будинку № 15 загальною площею 369,5 кв.м, житловою площею 60,5 кв.м. та земельної ділянки площею 0,12 га, кадастровий номер 3223155400:03:036:0095, цільове призначення для ведення садівництва, які знаходяться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, смт Козин, садове товариство «Міжріччя-2», що належать [PERSON], який накладено 14.12.2007 року відділом примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно постанови № 5670353 (номери записів про обтяження 6255537, 6255530 від 18.12.2007 року). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на неможливість звернення стягнення на іпотечне майно у позасудовому порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся, причин неявки суд не повідомив, заяв, клопотань чи заперечень проти позову не подав. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позову, посилаючись на те, що у виконавчому провадженні не сплачено виконавчий збір та витрати по виконання судового рішення. Вислухавши представників стягувача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. 28 вересня 2006 року АКІБ «УкрСиббанк» було надано кредит [PERSON], що підтверджується договором про надання споживчого кредиту № 11048059000. 28 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, відповідно до якого виконання зобовязань за вказаним кредитним договором було забезпечено предметом іпотеки - садового будинку № 15 загальною площею 369,5 кв.м, житловою площею 60,5 кв.м. та земельної ділянки площею 0,12 га, кадастровий номер 3223155400:03:036:0095, цільове призначення для ведення садівництва, які знаходяться за адресою: Київська обл., Обухівський р-н, смт Козин, садове товариство «Міжріччя-2», що належать [PERSON], що підтверджується договором іпотеки № 23785, інформаційною довідкою. 08.12.2011 року АКІБ «УкрСиббанк» продав право вимоги за вказаними договорами позивачеві ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується договором, додатком до нього. Заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 22.01.2016 року складає 20\~414 428 грн. 74 коп., що підтверджується розрахунком. 14 грудня 2007 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову № 5670353 про арешт всього майна боржника [PERSON] в межах процедури примусового виконання судового рішення, про що внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна (номер запису про обтяження 6255537, 6255530 від 18.12.2007), що підтверджується інформаційною довідкою, матеріалами виконавчого провадження. Правовий статус позивача підтверджується наказом, рішенням, випискою, витягом. При наданні правової оцінки позову суд приймає до уваги наступне. Згідно ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Згідно ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення Згідно ч.2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Позивач не посилається на незаконність накладення арешту на спірне нерухоме майно, з матеріалів справи подібних обставин не вбачається, тому суд вважає, що арешт на спірне нерухоме майно було правомірно накладено державним виконавцем відповідно до чинного законодавства. В порядку цивільного процесуального законодавства позивач не звертався зі скаргами щодо арешту майна, не вживав заходів для захисту своїх інтересів іншим процесуальним способом, окрім як шляхом подання цього позову. В обґрунтування вимог цього позову позивач посилається на порушення його цивільних прав та інтересів, однак в судовому засіданні не встановлено обставин, які б породжували цивільно-правові наслідки, зазначені у позовних вимогах, а саме зняття арешту майна. Так, судом не встановлено будь-яких обставин, які б вказували на порушення законних прав чи інтересів позивача саме визначеним позовом відповідачем [PERSON], яка не здійснювала дій щодо накладення арешту на власне майно, що вказує на неналежність відповідача. В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б підтверджували підстави та достовірні обставини втрати необхідності у арешті майна із передбачених законом підстав, при цьому із поданих суду доказів вбачається наявність грошових зобовязань [PERSON] за виконавчим провадженням про стягнення коштів на користь ПАТ «Банк Кіпру». Згідно ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позивач не посилається на те, що спірне нерухоме майно належить ПАТ «Дельта Банк», отже посилання позову на ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» не узгоджується із фактичними обставинами справи. Посилання позивача на норми права, які регулюють правовідносини щодо іпотеки, виключення майна із акту опису суд вважає безпідставними, оскільки вони породжують правових наслідків у вигляді зняття арешту з майна. Обраний позивачем спосіб захисту інтересів не узгоджується із законом, при цьому вимог про визнання права власності, звільнення майна з-під арешту, про виключення майна з опису, звернення стягнення на предмет іпотеки тощо позивач не предявляв, тому правове обґрунтування позову суд вважає неспроможним. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Під час судового розгляду судом не встановлено порушень цивільних прав чи законних інтересів позивача, які б підлягали судовому захисту в межах заявлених позовних вимог. Від участі в судовому розгляді позивач ухилився, а поданих ним доказів недостатньо для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги недоведеними і необґрунтованими, а також такими, що не узгоджуються із наявними у справі доказами. Враховуючи викладене вище, позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed