Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Позивачка звернулася із позовом до суду, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 24.12.1996 року у виконкомі Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 16. В позові вказала, що з відповідачем одружилася 24.12.1996 року, шлюб зареєстровано у виконкомі Чернелицької селищної ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 16. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. У відповідності до ст. 55 СК України чоловік та дружина зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях любові , поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Всупереч зазначеним нормам Закону, їхня сімя існує формально, тільки згідно актового запису про шлюб. Тому фактично їхні сімейні відносини між ними припинилися в 2008 році, саме в цей час відповідач залишив сімю та став їздити на роботу за кордон. Тобто, близько 8 років вони не спілкуються, не ведуть спільного господарства, відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні сімї. У звязку із чим у кожного із них сформувалися різні погляди на життя. За період окремого проживання відповідач не намагався примиритися, зберегти сімю, а тому вжиття заходів для їхнього примирення зі сторони суду буде недоцільним. Дочку просить залишити проживати з нею. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище „Дмитрук. В судове засідання позивачка не зявилася. До суду направила заяву у якій зазначила, що у звязку із тим, що змушена їхати на роботу за кордон не зможе відвідувати судові засідання. У звязку із чим просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує. На розірванні шлюбу наполягає. Відповідач в судове засідання також не зявився. Із повідомлення, яке направлялось йому вбачається, що він виїхав на роботу. Відповідно до ст.224 ЦПК суд може ухвалити заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти вирішення справи без присутності відповідача. Із матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти вирішення справи без присутності відповідача. Тому суд ухвалює заочне рішення. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких підстав: судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.12.1996 року у виконкомі Чернелицької селищної ради Городенківського районного Івано-Франківської області, актовий запис № 16, що доводиться свідоцтвом про реєстрацію шлюбу. Від спільного проживання сторони мають дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. З 2008 року сторони фактично припинили свої сімейні відносини. Тобто фактично з цього часу сторони припинили спілкуватися між собою. Відповідач залишив сімю та став їздити на роботу за кордон. Тобто, близько 8 років вони не спілкуються, не ведуть спільного господарства, відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні сімї. У звязку із чим у кожного із них сформувалися різні погляди на життя. За період окремого проживання відповідач не намагався примиритися, зберегти сімю. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу вважає, що подальше спільне проживання не можливе. Відповідач фактично не цікавиться сімєю, не бере участі у забезпеченні сімї та вихованні дітей. Повідомленням від 06.05.2016 року доводиться, що відповідач повідомлявся щодо розгляду справи, однак із зазначеного місця проживання він виїхав. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. В поданому позові позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони між собою втратили взаєморозуміння та повагу. У них різні погляди на життя, ведення спільного господарства, що унеможливлює їхнє подальше спільне проживання. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, миритися з відповідачем не бажає. Подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки. А тому їх шлюб слід розірвати та прізвище позивачці після розірвання шлюбу залишити „Дмитрук. Виходячи із викладеного на підставі ст.ст. 110,112, СК України та

Outcome: approved