Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивачка, яка діє в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про спростування не-правдивої інформації, мотивуючи свої вимоги тим, що вона проживає з 2003 року у квартирі № 10 в м. Каховка Херсонської області по вул. Набережна, 21 разом із своїми дітьми. З часу проживання у вказаному будинку вона постійно підтримує добросусідські відносини, бере участь у благоустрої під'їзду,за свій рахунок проводить косметичний ремон у ньому, тощо. У квартирі № 8 за вказаною вище адресою з 2015 року проживає її сусідка [PERSON], яка , повернувшись з Італії зробила ремонт у квартирі, помінявши вхідні двері, які хтось пошкодив. Потім вона встановила охоронну сигналізацію та відеоспостереження. З цього часу їх родина та жінка, яка працює у них нянею стали постійно терпіти напади відпо-відачки, яка вважає, що двері пошкодили вони, оскільки в них є маленька дитина, на прогу-лянку з якою вони виїжджають на колясці, якою могли пошкодити двері. Відповідачка обра-жала їх няню. Крім того, грубо та агресивно кричить на дітей позивачки, переслідуючи їх у під'їзді, ображає їх, коли вони граються у дворі. Крім того, на телефон чоловіка [PERSON] постійно приходять повідомлення з неприємними текстами. Тривалий час вона намагалася не звертати уваги на всі подібні неприємності, що приносить їм відповідачка, але після чергової сварки з її дітьми, вона пішла до [PERSON], в зв'язку з чим вони посварилися. Вважає, що відповідачка принижує честь та гідність їх сім'ї, шляхом розповсюдження недостовірної інформації, яка не відповідає дійсності. Вона розповідає, що її родина псує все у під'їзді, в то-му числі її двері. Ці дії призводять до моральних страждань її дітей, у зв'язку з чим у них по-рушився сон, апетит. Вони бояться підніматися сходами додому, і вона змушена постійно зу-стрічати їх на першому поверсі, що погано позначається на їх психологічному стані. Крім то-го, придбала заспокійливе для дітей для вгамування їх нервового стану . Просила суд зобов'я-зати [PERSON] спростувати неправдиву інформацію, яку вона поширює стосовно по-шкодження її вхідних дверей та не чіплятися до її родини. Стягнути з неї на користь пози-вачки судові витрати. Під час судового засідання позивачка наполягала на задовленні позову та надала пояс-нення в межах заявлених позовних вимог. Відповідачка до суду не з'явилась, надала письмові заперечення на позовну заяву (а.с. 20-21). Представник відповідачки, -[PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував щодо задоволення позову [PERSON] Надав відповідні пояснення. Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідачки, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити. Позивачка [PERSON], [INFO] має двох непов-нолітніх дітей : [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.5-6). З відповіді відділу у справах дітей Каховської міської ради від 04.05.2017 року за № 07-12/208 року, наданої [PERSON] з приводу її звернення від 20.04.2017 року щодо негативного відношення до її дітей з боку сусідки [PERSON] відомо, що 28.04.2017 року була прове-дена бесіда з [PERSON] про права дітей, але встановлення заборони з дітьми позивачки не належить до компетенції відділу у справах дітей. Крім того, [PERSON] рекомендовано знайти взаєморозуміння з [PERSON] для налагодження добросусідських відносин та уникнення конфліктних ситуацій (а.с.7). Крім того, [PERSON] було надано відповідь Каховським віддлом поліції за № 7016/ 40/01-2017 від 03.05.2017 року на її заяву з приводу правомірних дій [PERSON] Також було повідомлено, що з [PERSON] було проведено профілактичну бесіду, по недопу-щенню вчинення конфліктних ситуацій. Крім того повідомлено, що її звернення до Каховсь-кого відділу поліції було розглянуто об'єктивно з дотриманням вимог чинного законодавства (а.с.8). До заперечень відповідачки було додано протокол про адміністративне правопору-шення від 21.04.2017 року, відповідно до якого 17.04.2017 року близько 13 години 15 хвилин [PERSON] під час конфлікту, який виник у під'їзді будинку №21 по вул. Набережній в м. Ка-ховка Херсонської області, кричала та висловлювалась на адресу [PERSON] нецензур-ною лайкою, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП (а.с.22). Постановою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 25.04.2017 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі вказаного вище протоколу та застосовано адміністративне стягнення в виді штрафу у розмірі 51 грн. Поста-нова набрала чинності та не оскаржувалась (а.с.23). Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати ви-лучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шко ди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної ін-формації. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поши-рена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилеж ного. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена не-правдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існу-вали, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Оціночними судженнями, з огляду на приписи ч. 1, 2 статті 30 Закону України «Про ін-формацію» від 02 жовтня 1992 року№ 2657-XII, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до роз'яснень даних у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співіснування та принципів людської моралі. У п. 19 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оці-ночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відпо-відає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні по-ложень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рі-шеннях цього суду у справах «Лінгенс проти Австрії» від 8 липня 1986 року та «Українська пресгрупа» проти України» від 29 березня 2005 року. Згідно частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною другої даної статті встановлено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не під лягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Даною нормою також встановлено, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй зако-нодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх погля-дів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і не-залежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, ос-кільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формаль-ностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демо-кратичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або гро-мадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи мо-ралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденцій-ної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. При вирішенні справ даної категорії необхідно враховувати та звертати увагу на необ-хідність розрізняти факти та оціночні судження, а також те, що наявність фактів можна до-вести, а правдивість оціночних суджень неможливо. Суд вважає, що поширена відповідачкою інформація є оціночними судженнями, її су-б'єктивними думками, критикою позивачки, а тому ця інформація не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, а отже відсутні правові підстави для задоволення позову. Відповідно до вимог, передбачених ч. 1ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки позивачкою належних та допустимих доказів у підтвердження факту поши-рення відносно неї недостовірної інформації, яка б порочила її честь та гідність, а також її дітей, суду не надано, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed