Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивачка у січні 2018 року звернулася у суд з позовом про стягнення з відповідачки процентів за користування коштами у розмірі 45777 грн. 27 коп. та 3 % річних у розмірі 9705 грн. 68 коп. В обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що 05.12.2012р. між нею та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого відповідачці було надано грошові кошти у розмірі 6000 євро зі встановленим кінцевим терміном повернення в 1 рік, тобто до 05.12.2013р., про що [PERSON] було складено письмову розписку. Проте у зазначений в розписці термін відповідачка борг не повернула. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 17.05.2017р. стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 177840 грн. заборгованості за договором позики від 05.12.2012р., 87133,59 грн. - процентів та 12482,90 грн. 3 % річних від простроченої суми за період з 05.12.2013р. по 07.04.2016р. всього 277456,48 грн. За вказаним рішенням суду проценти та 3 % річних були стягнуті за період з 05.12.2013р. по 07.04.2016р. Однак, заборгованість та проценти за вказаним рішенням суду непогашені відповідачкою і по даний час, чому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 21.02.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони. Позивачка подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, що суд вважає за можливе. Відповідачка, яка належним чином повідомлялася про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, не скористалася своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Ст. 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 17.05.2017р., яке набрало законної сили, стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 177840 грн. заборгованість за договором позики від 05.12.2012 року, 87133,59 грн. - процентів та 12482,90 грн. - 3 % річних від простроченої суми за період з 05.12.2013 року по 07.04.2016 року а всього 277456,48 грн. та стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 3050,16 грн. судового збору /а.с.7-9/. Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з вказаного рішення, судом встановлено, що 05.12.2012р. між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримала від [PERSON] кошти в сумі 6000 євро та що відповідачка зобовязувалася такі повернути позивачці до 05.12.2013 року, про що власноручно написала боргову розписку /а.с.6/. Однак, у визначений договором строк відповідачка [PERSON] свої зобовязання перед позивачкою не виконала і вказані кошти не повернула. Згідно із ч. 1\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій\~статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений\~ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Разом із тим, випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій\~статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Відсутність у договорі умови про винагороду не означає, що договір є безоплатним. В цьому разі розмір відсотків визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. Для того, щоб договір позики вважався безоплатним, необхідно прямо в договорі встановити норму, що відсотки за договором не нараховуються або інший рівнозначний вислів. Проценти за договорами позики можуть сплачуватися позикодавцем у будь-якому погодженому сторонами порядку (у тому числі й одноразово), а якщо такий порядок сторонами не визначений, проценти мають сплачуватися щомісяця до дня фактичного повернення грошового боргу (абз. 2 ч. 1\~ст. 1048 ЦК). Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року (№ 6-36цс14). Також встановлено, що [PERSON] не виконала вказане рішення судувід 17.05.2017р. про стягнення з неї на користь позивачки вказаних грошових сум і по даний час. Згідно долученого позивачкою до матеріалів справи розрахунку /а.с.4/, розмір процентів за користування грошовими коштами у відповідності до ст.1048 ЦК України за період з квітня 2016р. по січень 2018р. становить 45777 грн. 27 коп. Відтак, враховуючи відсутність доказів повернення позики відповідно до вимог\~ст.545 ЦК України, те, що відповідачка всупереч\~ст.178 ЦПК України\~відзив у якому викладає заперечення проти позову із зазначенням доказів, що підтверджують її заперечення, не надала, а тому суд приймає до уваги розрахунок позивачки та вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 45777 грн. 27 коп. процентів за договором позики. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625 ЦК України\~не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Отже, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. З долученого позивачкою до матеріалів справи розрахунку вбачається, що три проценти річних від простроченої суми позики\~ за період з 08.04.2016р. по 31.01.2018р. становить 9705 грн. 68 коп. /а.с.5/. За наведеного, та враховуючи, що відповідачка за період з 08.04.2016р. по 31.01.2018р. прострочила виконання грошового зобовязання, суд приходить до висновку, що позовна вимога в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] трьох процентів річних від простроченої суми позики\~ у розмірі 9705 грн. 68 коп. підлягає до задоволення. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивачки понесений судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved