Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. За змістом позовної заяви сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Позивачка вказує, що на протязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними подружніх відносин. Відповідач нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно між ними виникали сварки, свідком яких нерідко стає неповнолітній син, що тяжким чином впливає на його психічний стан, а позивачці і сину спричиняє душевні страждання, що призвело до припинення сімейних стосунків та ведення спільного господарства. Позивачка вказує, що вони з відповідачем проживають окремо, шлюб носить формальний характер, збереження шлюбу є неможливим, а тому просить шлюб між розірвати. Оскільки позивач не в змозі самостійно в повному обсязі забезпечити всі необхідні засоби та умови для нормального, повноцінного життя і розвитку неповнолітнього сина, тому просить суд призначити аліменти з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно, яку просила стягувати до досягнення сином повноліття. Також позивачка просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 250 грн. та 300 грн. за надання юридичної допомоги, і після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище «[PERSON]». В судовому засідання позивачка та її представник адвокат [PERSON] уточнили позовні вимоги і просили суд - розірвати шлюб між позивачкою і відповідачем; зобов'язати відповідача до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття - [INFO]; допустити рішення до негайного виконання; стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати - судовий збір в розмірі 243,60 грн. та 300 грн. за надання юридичної допомоги. Також позивачка повідомила, що спільне проживання і ведення господарства припинили з 15.05.2014 року; примирення між ними не можливе; син [PERSON] хворіє і на його лікування витрачаються кошти; відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання сина не надає, але не заперечує проти того, що відповідач у червні, липні, серпні 2014 року надав по 400 грн.. На даний час відсутній спір про поділ майна подружжя. Відповідач та його представник [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу визнають повністю і не заперечують проти розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне проживання і ведення господарства припинили з травня 2014 року; примирення між ними не можливе; на даний час відсутній спір про поділ майна подружжя. Вимоги про стягнення аліментів в сумі 1000 грн. щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], відповідач та його представник визнають частково на суму 400 грн., посилаючись на те, що він з червня по серпень 2014 року вже перераховує на утримання сина про 400 грн. щомісячно, на даний час не працює, має хворобливий стан здоров'я (лікує виразку дванадцятипалої кишки), на утриманні відповідача знаходиться його мати, яка не працює; відповідач пояснив, що має земельний пай, від якого отримує дохід. Не заперечують проти стягнення з відповідача судового збору в розмірі 243,60 грн. на користь позивачки, а витрати за надання правової допомоги в сумі 300 грн. не визнають повністю, посилаючись на те, що вони не ствердженні документально. Суд, заслухавши сторін, дослідивши письмові докази, встановив, що спір між сторонами виник з приводу розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. Судом встановлено, що 24.07.2009 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Браїлівської селищної ради Жмеринського району, за актовим записом №17 (а.с.8). Сторони є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.9), який проживає і знаходиться на утриманні позивачки (а.с.12). Згідно ч.1 ст. 110 СК України - позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя; ч.2 ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, проживають окремо з 15.05. 2014 року, сторони наполягають на розірванні шлюбу, вважаючи, що їх сім'я розпалася і примирення між ними неможливе, сторони наполягають на розірванні шлюбу, суд вважає, що вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Відповідно до ст.1,2 Закону України «Про охорону дитинства» - батьки зобов'язанні забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку; ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ст.182 СК України - при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України; ст.184 СК України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого ч.2 ст.182 СК України, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до свідоцтва про народження відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.9), проти чого не заперечує відповідач. Згідно довідки син [PERSON], [INFO], проживає з позивачкою (а.с.12), і знаходиться на її утриманні, проти чого не заперечує відповідач. При визначенні розміру аліментів судом враховується, вік дитини, що відповідач не має інших утриманців і не має постійного місця роботи та постійного заробітку, являючись працездатною людиною. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у 2014 році становить 1032 грн.. Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормально функціонування організму людини, збереження його здоров'я набором продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів і мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Враховуючи положення ч.1 ст.192 СК України, суд дійшов до переконання в тому, що наявні підстави для визначення щомісячного утримання дитини в розмірі 500 грн. до досягнення сином [PERSON] повноліття. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч.1 ст.155 СК України. Статтями 18,27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд не приймає до уваги твердження відповідача на те, що він спроможний лише сплачувати аліменти на неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 400 грн., так як вони не базуються на законі. Також судом не приймається до уваги твердження відповідача з посиланням, на медичні документи (а.с.39-44) та медичні документи на матір відповідача (а.с.45-49), проте що він за станом здоров'я не може працювати і утримувати сина, оскільки в них відсутній висновок проте, що відповідач не в змозі утримувати свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Роз'яснити сторонам, що відповідно до ч.1 ст.185 СК України - той з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, її хворобою, каліцтвом тощо). Вимоги позивачки про стягнення з відповідача 300 грн. за надання правової допомоги та вимога про стягнення судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. є підставними підлягають до задоволення, оскільки відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України - витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, ч.1 ст.88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати; п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставку судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 243 грн. 60 коп.. Позивачкою надано суду договір №22 від 09.07.2014 року про надання адвокатом [PERSON] правової допомоги (а.с.16,51-53), оплата якої складає 300 грн. (а.с.17). Уточнена вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. підлягає задоволенню відповідно до п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», якою встановлено ставку судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру в розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 243 грн. 60 коп.. Переплачені кошти в сумі 07 грн. 40 коп., по квитанції №ПН 759696 від 09.07.2014 року, підлягають поверненню Управлінням Державної казначейської служби України у Жмеринському районі та м. Жмеринці Вінницької області - позивачці.

Outcome: partial