Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

Позивач, Моторне (транспортне) страхове бюро України, звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України: кошти в розмірі понесених витрат 20490,94 гривень; послуги аварійного комісара 885,00 гривень, витрати на правову допомогу 2000,00 гривень; відповідно до ст. 88 ЦПК України, покласти витрати по оплаті судового збору на відповідача. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] 24 листопада 2012 року о 23.00 год. в м. Києві на вул. Гречка 1, керуючи транспортним засобом Пежо д.н.з. [NUMBER] не врахувала дорожню обстановку, не вибрала безпечну швидкість руху та не дотрималась дистанції руху, здійснила зіткнення з автомобілем Опель д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив ст. 124 КУпАП. На дату скоєння цієї пригоди водій [PERSON] не мала чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Подільського районного суду м. Києва від 10 грудня 2012 року. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль Опель д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON] Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, відповідно до звіту № 44 про оцінку автомобіля Опель д.н.з. [NUMBER] та складає 39027,13 гривень. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою до якої було додано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/2618609 з терміном дії - з 04 січня 2012 року по 03 січня 2013 року. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. У зв'язку з настанням події, передбаченої п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ 20 березня 2013 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 20490,94 гривень (копія наказу МТСБУ № 1/1-19597 від 19 березня 2013 року про сплату та копія платіжного доручення № 1/19675 від 19 березня 2013 року). Також, МТСБУ понесло витрати на сплату витрат послуг аварійного комісару в розмірі 885,00 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 гривень. Тому, відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1. ст. 38 Закону, після проведення виплати [PERSON] у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до [PERSON] 22 березня 2013 року № 7387/3-2-05 МТСБУ звернулось до [PERSON] з листом про компенсацію витрат в добровільному порядку, яке залишено без задоволення. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги повністю, просила справу розглядати без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, відповідно до вимог ст. ст. 74, 75, 76 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чи\-ном повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача, за згодою представника позивача ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч .2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 24 листопада 2012 року о 23 годині по вул. М. Гречка, буд. 1 в м. Києві між автомобілем «Пежо», д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобілем «Опель», д/н [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. При цьому, [PERSON] керувала автомобілем з явними ознаками алкогольного сп'яніння. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 10 грудня 2012 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП України. Піддано [PERSON] адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 2550 гривень. На даний час постанова Подільського районного суду м. Києва від 10 грудня 2012 року не скасована та набрала законної сили. За нормою частини третьої ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частиною четвертою цієї ж статті визначено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до Звіту № 44 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу OPEL OMEGA держ. № [NUMBER], складеного ТОВ «Сальватор», вартість матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу OPEL OMEGA реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 39 027,13 гривень. При цьому, сума залишків транспортного засобу становить 18 536,19 гривень. 13 лютого 2013 року до МТСБУ звернулася [PERSON] звернувся із заявою про здійснення відшкодування шкоди, на підставі ст. 35 та п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «Пежо», д/н [NUMBER] та автомобіля «Опель», д/н [NUMBER], який за добровільним договором страхування майна КАСКО не був застрахований. 15 березня 2013 року МТСБУ винесло наказ № 758 у відповідності до ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про виплату потерпілій стороні шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди на 20 490 гривень 94 копійки. Платіжним дорученням № 1/1-19597 від 19 березня 2013 року МТСБУ здійснило перерахування страхового відшкодування [PERSON] на суму 20 490 гривень 94 копійки. Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання та створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 22 п. 1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 41 п. 1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Судом достовірно встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON] не мала договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у повній мірі виплаченого відшкодування. 22 березня 2013 року позивачем на адресу відповідача було направлено листа про здійснення сплати страхового відшкодування. В той же час, даний лист було залишено поза увагою відповідача та страхове відшкодування не було сплачено. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи, що відповідачем доказів спростування вимог позивача суду не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача по стягненню з відповідача на користь підприємства страхового відшкодування в сумі 20 490,94 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, позивачем МТСБУ були понесені витрати на послуги аварійного комісара в сумі 885,00 гривень, що підтверджується рахунком-фактурою № 00051 від 04 лютого 2013 року, актом виконаних робіт за дорученням МТСБУ № 19597 від 11 грудня 2012 року, платіжним дорученням № 903 від 28 лютого 2013 року, які підлягають до стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. По даній справі позивачем було оплачено згідно квитанцій судовий збір у розмірі 188 гривень 20 копійок. В силу ст.ст. 56 та 84 Цивільного процесуального кодексу України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 Цивільного процесуального кодексу України витрати понесені позивачем до подання позову до суду не є витратами на правову допомогу. Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (п.1 ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України) та можуть бути відшкодовані особі у разі пред'явлення вимог про стягнення таких збитків. Так, відповідно до додаткової угоди № 204 до контракту про надання правової допомоги № 77 від 04 жовтня 2012 року, замовником передано, а виконавцем прийнято завдання на ведення від імені замовника справи за позовом до [PERSON] (ціна позову 21375,94 гривень), розмір винагороди виконавця - 2000,00 гривень. Як роз'яснено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» згідно зі статтею 38 ЦПК особи, які беруть участь у цивільній справі, можуть брати у ній участь особисто або через представника (крім справ про усиновлення). Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Повноваження представника сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, посвідчені документами, зазначеними в частинах першій - третій статті 42 ЦПК, а повноваження адвоката також і ордером, який видається відповідним адвокатським об'єднанням, або договором, дозволяють йому вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені не у виданому ордері, а в довіреності чи договорі. При цьому суд враховує, що в межах розгляду даної справи представництво інтересів відповідача здійснював представник за дорученням [PERSON], на підтвердження повноважень представника до матеріалів справи долучено довіреність видану від імені МТСБУ датована 28 грудня 2015 року, ця обставина виключає питання вирішення судових витрат на правову допомогу, оскільки відповідно до положень ст.42 Цивільного процесуального кодексу України представник позивача [PERSON], не надала належних доказів, які мали б підтвердити її повноваження на ведення даної справи у якості адвоката. Аналізуючи вищевикладене, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь відповідача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1378 гривень 00 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial