Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач, ПАТ «ВТБ Банк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 89908 грн. 82 коп. коп.. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що 29.02.2012 р. за кредитний договір № R53400204967B відповідач отримав кредит у сумі 100000 грн. на строк до 28.02.2017 р. під 22,00% річних, підтвердивши власним підписом своє приєднання до Правил споживчого кредитування фізичних осіб банком, з якими ознайомився та погодився. Пунктом 4.6. кредитного договору передбачено, що повернення кредиту, відсотків здійснюється за графіком, сума щомісячного платежу розраховується так, що протягом строку кредитування, зазначеного у п. 3.2. договору, сума кредиту відповідно до п. 3.1. договору та нараховані відсотки повертаються в повному обсязі. Відповідно до п. 7.1. кредитного договору, в разі прострочення зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати відсотків за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення виконання зобов»язань, включаючи день погашення. Відповідач взяті на себе зобов»язання по поверненню кредиту та нарахованих відсотків належним чином не виконує, що відповідно до закону надає право достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Станом на 02.07.2014 р. склалась заборгованості за кредитним договором у загальній сумі 89908 грн. 82 коп., у тому числі: поточна заборгованість за кредитом у сумі 66292 грн. 82 коп., прострочена заборгованість за кредитом у сумі 7358 грн. 13 коп., інфляційні втрати у сумі 398 грн. 62 коп., три проценти річних у сумі 70 грн. 01 коп.; поточна заборгованість за відсотками у сумі 219 грн. 25 коп., прострочена заборгованість за відсотками у сумі 6645 грн. 24 коп., інфляційні втрати у сумі 359 грн. 50 коп., три проценти річних у сумі 69 грн. 62 коп., нарахована пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків у сумі 8495 грн. 63 коп.. Позивач просив позов задовольнити. Представник позивача на підставі довіреності, [PERSON], подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з наведених підстав, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON], у судове засідання повторно не з»явився, зареєстроване місце проживання (перебування) чи місце роботи якого невідоме, тому відповідно до п. 9 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. За таким обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних даних і доказів, та ухвалити заочне рішення, оскільки проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Положення ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України визначають, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом ( ст. 1054 ЦК ). Відповідно до ст. 1050 ЦК України у разі, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд установив, що 29.02.2012 р. ПАТ «ВТБ Банк» за кредитний договір № R53400204967B надав відповідачу кредит у сумі 100000 грн. на строк до 28.02.2017 р. під 22,00% річних, ознайомивши з Правилами споживчого кредитування фізичних осіб банком ( а. с. 9-12). Банк виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме: надав позичальнику кредитні кошти, що підтверджується копією меморіального ордеру №47510 від 29.02.2012 р. (а.с.13). Відповідно до п. 4.6. кредитного договору повернення кредиту та відсотків за кредитом повинно здійснюватися щомісячно за графіком, сума щомісячного платежу розраховується так, що протягом строку кредитування, зазначеного у п. 3.2. договору, сума кредиту відповідно до п. 3.1. договору та нараховані відсотки повертаються в повному обсязі рівними частинами ( а. с. 14). Пунктом 7.1. кредитного договору передбачено, що у разі прострочення зобов'язань з повернення кредиту та/або сплати відсотків за його користування та/або інших платежів згідно з умовами договору, позичальник зобов'язаний сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,5% від суми прострочених зобов'язань за кожен день прострочення виконання зобов»язань, включаючи день погашення. Відповідач взяті на себе зобов»язання по поверненню кредиту та нарахованих відсотків належним чином не виконує, що відповідно до закону надає право банку достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. 05.08.2014 р. позивач надіслав відповідачу лист-вимогу № 5447/1-29 про дострокове повернення кредиту, процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, залишену ним без задоволення ( а. с. 19). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на 02.07.2014 р. заборгованість за кредитним договором складає загальну суму 89908 грн. 82 коп., у тому числі: поточна заборгованість за кредитом у сумі 66292 грн. 82 коп., прострочена заборгованість за кредитом у сумі 7358 грн. 13 коп., інфляційні втрати у сумі 398 грн. 62 коп., три проценти річних у сумі 70 грн. 01 коп.; поточна заборгованість за відсотками у сумі 219 грн. 25 коп., прострочена заборгованість за відсотками у сумі 6645 грн. 24 коп., інфляційні втрати у сумі 359 грн. 50 коп., три проценти річних у сумі 69 грн. 62 коп., нарахована пеня за період з 29.03.2012 р. по 02.07.2014 р. за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків у сумі 8495 грн. 63 коп., що підтверджується розрахунками ( а. с. 15-18). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30.03.2012 р. N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три відсотка річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Що стосується пені, нарахованої за період з 29.03.2012 р. по 02.07.2014 р. за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, то Верховний Суд України у постановах від 03.09.2014 р. в справі № 6-100цс14 та від 19.11.2014 р. в справі № 6-160цс14 виклав наступні правові позиції, які мають враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, зокрема, що за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за ос Відтак, пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову, з урахуванням заявлених позовних вимог. Позивач звернувся до суду 25.02.2015 р., здійснив розрахунок заборгованості станом на 02.07.2014 р., то період нарахування пені становить з 25.02.2014 р. по 02.07.2014 р., що складає суму 4382 грн. 78 коп.. Наведене підтверджене матеріалами справи, не спростоване відповідачем. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені та підлягають задоволенню частково, у частині стягнення з відповідача на його користь поточної заборгованості за кредитом у сумі 66292 грн. 82 коп., простроченої заборгованості за кредитом у сумі 7358 грн. 13 коп., інфляційних втрат у сумі 398 грн. 62 коп. та трьох процентів річних у сумі 70 грн. 01 коп. за прострочення повернення кредиту; поточної заборгованості за відсотками у сумі 219 грн. 25 коп., простроченої заборгованості за відсотками у сумі 6645 грн. 24 коп., інфляційних втрат у сумі 359 грн. 50 коп. та трьох процентів річних у сумі 69 грн. 62 коп. за прострочення сплати відсотків, а також нарахованої пені за період з 25.02.2014 р. по 02.07.2014 р. за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків у сумі 4382 грн. 78 коп., всього суми 85795 грн.97 коп.. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 857 грн. 96 коп. та пов»язані з публікацією в пресі оголошення про судовий виклик у сумі 420 грн., всього у сумі 1277 грн. 96 коп.. На підставі наведеного, ст. ст. 15, 16, 258, 266, 525, 526, 527, 530, 610, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, правових позицій Верховного Суду України від 03.09.2014 р. в справі № 6-100цс14 та від 19.11.2014 р. в справі № 6-160цс14, постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 30.03.2012 р. N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: partial