Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона являється власником житлового будинку, а також земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. За вказаною вище адресою зареєстровані її колишній чоловік [PERSON] та його неповнолітня донька [PERSON], які фактично не проживають з 1999 року та на теперішній час вони проживають за адресою [ADDRESS]. Шлюб між позивачем та [PERSON] розірваний 18.11.1997 року. На підставі викладеного позивачка просить [PERSON] та [PERSON] визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS]. В ході розгляду справи позивачка та її представник підтримали позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просили його задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його неповнолітня донька [PERSON] судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, пояснивши, що [PERSON] згідно свідоцтва про право власності, виданого головою виконкому Покровської селищної ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області від 14.071999 року являється власником житлового будинку в [ADDRESS]. Справу розглянуто без участі представника третьої особи - Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, який в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В справі приймала участь в інтересах неповнолітньої дитини прокурор прокуратури Покровського району Дніпропетровської області Маковецька Л.О., яка вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Так, судом достовірно встановлено, що позивачка є власницею будинку, розташованого в [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Покровської селищної ради 14.09.2010 року (а.с.4). З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок вбачається, що власником житлового будинку по [ADDRESS] являється [PERSON] (а.с.5-7). Як вбачається з копії державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого від 07 травня 1997 року, [PERSON] на підставі рішення 16 сесії 23 скликання Покровської селищної ради народних депутатів від 30 листопада 2000 року передано у приватну власність земельна ділянка площею 0,5168 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території [ADDRESS]. Землю передано для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га, ведення особистого селянського господарства 0,2668 га. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №000581 (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 18 листопада 1997, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.9). З копії висновку із акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] видно, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та його дочка [PERSON], які з 1999 року проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до довідки, виданої секретарем Покровської селищної ради від 02.03.2015 року № 1585, виданої [PERSON], зареєстрованій в [ADDRESS] - відповідно до даних домової (по господарської книги) за вказаною адресою зареєстровані, крім позивачки її колишній чоловік [PERSON] та його доька [PERSON]. Як вбачається з витягу з кримінального провадження №42015040540000011 від 24.03.2015 року, до прокуратури Покровського району Дніпропетровської області надійшла заява від [PERSON] про те, що службовими особами Покровської селищної ради складено завідомо неправдивий документ [PERSON], а саме Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 07 травня 1997 року (а.с.30). Судом достовірно встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на від 14.07.1999 року, виданого головою виконкому Покровської селищної Ради народних депутатів Покровського району Дніпропетровської області на підставі рішення виконкому Покровської селищної ради від 30.06.1999 року № 78, житловий будинок в [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.33). З копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду вбачається, що власником цілої частини жилого будинку за адресою: [ADDRESS] являється [PERSON] (а.с.34-36). В матеріалах справи знаходиться будівельний паспорт на забудівлю земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику [PERSON] в [ADDRESS]. Так, з виписки із рішення №39/1 від 24.02.1998 року на дозвіл будівництва (перебудови) індивідуального жилого будинку [PERSON] видно, що останньому дозволено будівництво індивідуального жилого будинку на 3 кімнати, житловою площею 44,2 кв.м. в [ADDRESS] (а.с.38). З виписки із протоколу зборів уповноважених КСП «Побєда» Покровського району Дніпропетровської області від 06 квітня 1991 року вбачається, що слухалося заява [PERSON] про зняття з неї присадибної ділянки в розмірі 0,30 га, та наділено [PERSON] цією присадибною ділянкою для будівництва будинку (а.с.39). Так, відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживанн ячленів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України докази повинні бути належними і допустимими. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявленого позову. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому названим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Захисту підлягає лише порушене право. Оскільки позивачка не довела, а суд не встановив, що її право було порушеним і підлягало захисту, так як вона не являється власницею житлового будинку по [ADDRESS], а є власницею житлового будинку по [ADDRESS], крім того [PERSON] зареєстрований також по [ADDRESS], звідки просить його виселити позивачка, суд вважає доцільним відмовити у позові через відсутність правових підстав для його задоволення.

Outcome: dismissed