Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON], померлого 6 жовтня 2002 року, право власності на 1/2 частину житлового будинку за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Зелений Гай, вул. Шевченко, 39. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті батька вона та відповідач, як його діти, прийняли спадщину, але оформити спадкове майно у виді зазначеного будинку не можуть, оскільки не представили нотаріусу належним чином оформлений правовстановлюючий документ на нього. Посилаючись на те, що вона прийняла спадщину, а наданими копіями технічного паспорту, довідкою КП «Миколаївське МБТІ» та копією погосподарської книги підтверджується належність будинку померлому батьку, тому просила позов задовольнити і визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку. Під час розгляду справи збільшила свої вимоги і просила визнати за нею в порядку спадкування після смерті батька право власності на будинок в цілому. Вказувала, що брат не бажає оформляти спадщину на будинок і відмовляється від нього на її користь. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від них надійшли заяви з проханням розглядати справу без їх участі, при цьому позивачка в своїй заяві позов підтримала, а відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 6 жовтня 2002 року в с. Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно, серед якого є житловий будиинок, розташований по вул. Шевченко, 39, в с. Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області. Відповідно до ст.ст. 525, 529-531, 549 ЦК України 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], спадщину за законом фактично прийняли його син [PERSON] відповідач у справі, та дружина [PERSON], які на час смерті спадкодавця проживали разом з ним та вступили в управління спадковим майно після його смерті. Крім того син [PERSON] разом зі своєю сестрою [PERSON] подали 18 лютого 2003 року спільну заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. В той же час, жінка померлого, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву, відмовилася від своєї частини спадщини на користь дітей. Таким чином єдиними спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивачка та відповідач. Проте, звернувшись до нотаріуса, [PERSON] отримала розяснення про неможливість оформлення спадщини на будинок, оскільки не представила відносно нього правоустановлюючі документи. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку або ж на будинок можлива за представлення правовстановлюючих документів, оформлених належним чином. З позову та доданих матеріалів вбачається, що померлий за свого життя належним чином не зареєстрував право власності на будинок: він не отримав свідоцтво про право власності на будинок та не зареєструвала його в державному органі. Проте довідками сільської ради, технічним паспортом на будинок та довідкою комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», а також копією погосподарської книги підтверджується, що будинок з господарськими та побутовими спорудами по вул. Шевченко 39 в с. Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області був побудований в період 1958-1970 роках і належав [PERSON] на праві приватної власності. Так, за технічним паспортом, оформленим комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації, вказаний будинок був побудований у 1958 році, а деякі господарчі будівлі у 1970 році. Відповідно до цього ж технічного паспорту загальна площа житлового будинку 56,80 кв.м, а житлова - 38,90 кв. м, його інвентаризаційна вартість становить 50869 грн. Із записів погосподарської книги Зеленогайської сільської ради (особовий рахунок № 100) вбачається, що житловий будинок по вул. Шевченко, 39, в с. Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області рахувався на праві приватної власності за [PERSON], в тому числі і на час його смерті. Вищезазначені докази у своїй сукупності та взаємозв'язку свідчать про те, що спадкодавець за свого життя мав всі законні підстави для отримання свідоцтва на право власності на будинок, але цього не здійснив. При вирішенні заявленого позову слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва житлового будинку, тобто станом на 1968 рік. До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Такими чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. Як за положеннями ЦК України 1963 року, так і статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Всупереч ст. 1272 ЦК України законом не передбачено поновлення строку для подання заяви про відмову від прийняття спадщини. Після її фактичного прийняття і спливу шести місяців після смерті спадкодавця особа-спадкоємець не може відмовитися від неї, але якщо ця особа не бажає її оформляти і є інші спадкоємці, які мають протилежні наміри, то це порушує їх права на належне користування та володіння спадковою власністю. В той же час, відповідач [PERSON], як інший спадкоємець, не бажає оформляти спадщину у виді будинку, про що він надав відповідну письмову заяву на адресу суду про відмову від спадщини. Суд допускає, що виходячи з тексту цієї заяви він дійсно не заперечує проти оформлення спадщини за своєю сестрою і відмовлялася від неї на її користь. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок по вул. Шевченко, 39, в с. Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області належав за життя [PERSON] і це майно входить до складу спадщини після його смерті, а тому, з врахуванням відмови від спадщини іншого спадкоємця, в порядку спадкування воно повинно відійти позивачці. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивачка не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved