Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, вказавши у позовній заяві, що 10.10.2013 року вона передала відповідачці 18000 грн., якими частково оплатила продаж будинку, що знаходиться за адресою: смт. Просяна, вул. Пролетарська, 36 Покровського району Дніпропетровської області, що підтверджується розпискою. Згодом відповідачка відмовила у продажу будинку, чим порушила свої зобовязання. На звернення [PERSON] про повернення безпідставно отриманих коштів в розмірі 18000 грн. [PERSON] не відповідала, гроші не повернула. Крім того, позивачка зазначає, що їй було завдано моральної шкоди. Просить стягнути з відповідачки на її користь безпідставно отримані кошти в розмірі 18000 грн.; проценти за користування її коштами за період з 01.03.2014 року по 16.12.2016 року в розмірі 18555,78 грн.; втрати від інфляції у розмірі 17585,67 грн. та три проценти річних у розмірі 1511 грн.; а також моральну шкоду у розмірі 20000 грн. Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивача та відповідача, які надіслали до суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Позивачка позовні вимоги підтримала та просить позов задовольнити. Відповідачка позов визнає частково, не заперечує проти стягнення з неї грошових коштів в сумі 18000 грн., які вона отримала від позивачки. Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається із змісту розписки від 10.10.2013 року, [PERSON] отримала від позивачки 18000 грн. за будинок, розташований за адресою: смт. Просяна, вул. Пролетарська, 36 Покровського району Дніпропетровської області (а.с.5). Проте, договір купівлі-продажу будинку між сторонами укладено не було. В даній розписці не зазначено, які зобов'язання повинні були взяти на себе сторони. Відповідно до ч. 1\~ст. 546 ЦК України\~виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно із \~ст.570 ЦК України\~завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13.02.2013р. у справі №6-176цс12, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана однією із сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Судом достовірно встановлено, що між позивачем та відповідачем не було укладено у встановленому порядку договору купівлі-продажу будинку та попереднього договору, які б за формою і змістом відповідали вимогам закону, тому передана відповідачу грошова сума в розмірі 18000 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу. На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків, неустойки. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. У разі видачі авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення його в подвійному розмірі. В звязку з чим, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] процентів за користування чужими грошовими коштами за період з 01.03.2014 року по 16.12.2016 рік в сумі 18555,78 грн., а також стягнення втрат від інфляції у розмірі 17585,67 грн. та 3% річних у розмірі 1511,00 грн. задоволенню не підлягають. Крім того, позивачкою не було доведено факт спричинення їй моральної шкоди, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди. При цьому суд вважає, що констатація порушеного права позивачки та її захист шляхом стягнення з відповідачки грошових коштів в сумі 18000 грн. є достатньо справедливою сатисфакцією за будь-яку моральну шкоду, яку вона зазнала. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, так як являється ветераном війни, що підтверджується копією посвідчення серії Д №722370 (а.с.11), відповідно до ч.3\~ст.88 ЦПК України\~з відповідачки слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 551,20 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial