overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 18 лютого 1995 року вона з відповідачем уклала шлюб, що зареєстрований у виконкомі Лютянської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області за актовим записом № 04. Від шлюбу в них народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька Світлана, [INFO]. Спільне життя у них не склалося із-за різних поглядів на життя, внаслідок чого між ними виникали сварки та непорозуміння. Позивачка зазначала, що відповідач вже більше року виїхав за межі України, де залишився працювати на будівництві. З того часу він жодного разу в Україну не повертався, відносини з ним вона не підтримує. Отже шлюб між ними існує формально. Тому вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. На підставі викладеного просила шлюб між ними розірвати. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що 18 лютого 1995 року між сторонами був укладений шлюб, що зареєстрований у виконкомі Лютянської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області за актовим записом № 04. Дана обставина стверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та донька Світлана, [INFO]. Однак на даний час шлюб існує лише формально, оскільки сумісне проживання між сторони остаточно припинено. За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 22 лютого 2000 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований у виконкомі Костринської сільської ради Великоберезнянського району за актовим записом № 02. Від цього шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею. Позивачка зазначає, що за час спільного проживання з відповідачем між ними постійно виникають сварки із-за того, що він часто зловживає спиртними напоями і в такому стані дебоширить, обзиває її різними нецензурними словами. Вони втратили один до одного відчуття довіри, поваги та любові. За таких обставин просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав та не заперечує проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 лютого 2000 року. Дана обставина стверджена оглянутим свідоцтвом про реєстрацію шлюбу між сторонами. В судовому засіданні також встановлено, що шлюб між сторонами існує тільки формально, між сторонами часто виникають сварки. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, сторони разом не бажають проживати і позивачка не бажає примирення, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Враховуючи наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 24 листопада 2005 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який вони зареєстрували у виконкомі Лютянської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області за актовим записом № 12 . Від їхнього шлюбу дітей немає. Позивачка зазначає в позовній заяві, що шлюб існує тільки формально, оскільки з відповідачем жодних сімейних відносин не підтримує, кожен має свій життєвий шлях. Крім того, близько трьох років вони не проживають разом. Позивачка проживає за адресою своєї реєстрації, а відповідач за своєю. Між собою не спілкуються, спільне господарство не ведуть, а тому жодних сімейних відносин не підтримують. За таких обставин просить шлюб розірвати. Також позивачка просить відновити їй після розірвання шлюбу дівоче прізвище [PERSON]. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2005 року. Дана обставина підтверджена оглянутим свідоцтвом про реєстрацію шлюбу між сторонами. В судовому засіданні також встановлено, що шлюб між сторонами існує тільки формально, сторони не підтримують жодних зв'язків і не ведуть ніякого спільного господарства. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на встановлене, суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб існує формально, не виконує свого прямого призначення, сторони разом не проживають і позивач не бажає примирення та відновлення шлюбних відносин з відповідачем, а тому шлюб між сторонами доцільно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 30 липня 2005 року вона з відповідачем уклала шлюб, що зареєстрований у виконкомі Загорбської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області за актовим записом № 02. Від шлюбу в них народилася одна дитина - донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося із-за різних поглядів на життя, внаслідок чого між ними виникали сварки та непорозуміння. Позивачка зазначала, що на даний час вони не ведуть спільне господарство, втрачено почуття любові та поваги один до одного. Тому вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. На підставі викладеного просила шлюб між ними розірвати. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. В судовому засіданні встановлено, що 30 липня 2005 року між сторонами був укладений шлюб, що зареєстрований у виконкомі Загорбської сільської ради Великоберезнянського району Закарпатської області за актовим записом № 02. Дана обставина стверджується свідоцтвом про шлюб. Однак, на даний час шлюб існує лише формально, оскільки сторони припинили між собою шлюбних відносин, втратили любов та повагу один до одного, позивачка не бажає примиритися з відповідачем та вважає, що збереження сім'ї є недоцільним. За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вироком Великоберезнянського районного суду від 28 травня 2014 року відповідачку було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України та призначено їй покарання у виді трьох років позбавлення волі. Вирок суду вступив в законну силу 07 липня 2014 року. Позивачка вказує на те, що вона є потерпілою по справі та їй внаслідок незаконних дій відповідача завдано матеріальну шкоду в розмірі 96050,00 грн. На підставі викладеного позивачка просить стягнути з відповідача вказану вище суму завданих збитків. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позов підтримує в повному обсязі. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що сума, зазначена в позові, не відповідає дійсності, оскільки в будинку не було дорогих речей і сума, яку просить стягнути позивачка, є завишеною. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що вироком Великоберезнянського районного суду від 28 травня 2014 року відповідачку [PERSON] було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України та призначено їй покарання у виді трьох років позбавлення волі. Так, [PERSON] обвинувачувалася в тому , що вона, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, на грунті особистих неприязних відносин, умисно, з метою знищення чужого майна, облила бензином господарське приміщення житлового будинку [ADDRESS], який належить позивачці [PERSON], після чого за допомогою сірників підпалила будинок, в результаті чого пожежею було знищено будинок, господарські приміщення, а також меблі, електричні та побутові прилади та інше майно, що знаходилося в будинку. Такими діями позивачці було завдано матеріальну шкоду на загальну суму близько 85000 грн. Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вбачається, неправомірними діями відповідача позивачу було завдано матеріальну шкоду на загальну суму близько 85000 грн. А тому така сума підлягає стягненню з відповідачки по справі, яка визнана винною згідно вироку суду, який вступив у законну силу. Однак, позивач суду не надав підтверджуючі докази нанесення їй матеріальної шкоди в сумі 96050,00 грн., тому позов підлягає до часткового задоволення зі стягненням з відповідачки завданої шкоди в розмірі 85000 грн., що зазначено у вироку суду , який набрав законної сили. Враховуючи наведене та

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що з 1981 року проживає та зареєстрована разом із своєю родиною за адресою с. Люта,860 Великоберезнянського району. Даний будинок був збудований особисто нею та її чоловіком. Вона з родиною веде спільне господарство, сплачує комунальні послуги. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним майном. А тому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими надвірними спорудами за набувальною давністю. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Просить суд заяву задовольнити повністю. Представник Лютянської сільської ради Великоберезнянського району не з`явився в судове засідання , однак надіслав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку. У судовому засіданні належними доказами встановлено, що [PERSON]М зареєстрована за адресою с. Люта,860, від 16 грудня 1981 року, що підтверджується відповідною відміткою про місце проживання в паспорті позивачки. Також в матеріалах справи є довідка, видана виконавчим комітетом Лютянської сільської ради Великоберезнянського району в тім, що [PERSON] являється головою дворогосподарства за адресою с. Люта,860. З технічного паспорту вбачається, що він виданий на житловий будинок № 860 в с. Люта і замовником є [PERSON]. Правовідносини між сторонами врегульовані ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі визнання права. Статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Згідно ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним вище позовом. Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 10 грудня 2014 року позов задоволено повністю. Однак при вирішенні справи не було вирішено питання щодо судових витрат. В судове засідання сторони не зявилися. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що слід ухвалити додаткове рішення, оскільки судом, при розгляді справи, не вирішено питання про понесені позивачем судові витрати. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, до яких у відповідності ст. 79 ЦПК України, відносяться розмір судового збору, витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Великоберезнянського районного суду від 10 грудня 2014 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно, розподіл майна подружжя, встановлення порядку користування нерухомим майном, припинення іпотеки та обтяження нерухомого майна задоволено. Однак питання про розподіл судових витрат судом при постановленні рішення не вирішувалось. Зі змісту ст. 220 ЦПК України вбачається, що важливою умовою додаткового рішення є те, що воно може прийматися тільки на підставі обставин, встановлених судом, при розгляді і вирішенні справи. Згідно квитанції № 0582310032 від 23 квітня 2013 року позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 600 грн.30 коп. (а.с. 1). Однак, як вбачається з матеріалів справи, ціна позову становить 62 500 грн., що свідчить про недоплату позивачем судового збору при подачі позову до суду в розмірі 24,70 грн.. які слід стягнути з відповідача по справі на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який мотивувала тим, що 06 жовтня 2007 року вона вперше уклала шлюб з відповідачем, шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Саївської сільської ради Липоводолинського району Сумської області за актовим записом № 03. У шлюбі від відповідача народжено неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Уважає, що сім'я розпалася через появу різних життєвих інтересів та поглядів на життя, постійних сварок, принижень та образ. Позивачка зазначає, що способи примирення з відповідачем вже вичерпані, збереження сім'ї неможливе, тому просить укладений зі [PERSON] шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримання позовних вимог в повному обсязі та про надання згоди на проведення розгляду даної справи в заочному порядку на підставі поданих нею доказів. Відповідач, будучи належними чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи, до суду повторно не з'явився, про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, також заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи у його відсутності від нього до суду не подавалось. З урахуванням цього, за згодою позивачки та на підставі ст.224 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи з постановленням відповідного рішення. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на нижченаведене. Судом встановлено, що з 06 жовтня 2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час реєстрації шлюбу позивачка обрала собі прізвище - [PERSON]. У шлюбі від відповідача позивачка народила сина - [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). Таким чином, між сторонами, як подружжям, склалися сімейні правовідносини з приводу розірвання шлюбу, що врегульовані Сімейним кодексом України. Оскільки сторони виявляють різні життєві інтереси та протилежні погляди на подальше життя, та ураховуючи наявність між ними непорозумінь, хоча проживають спільного в одному будинку, суд вважає, що сім'я між сторонами фактично розпалася, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Під час провадження даної справи сторони не виявили бажання примиритися, а поскільки позивачка у надісланій суду заяві зайняла категоричну позицію щодо його розірвання та при ненаданні жодних заперечень відповідача проти розірвання шлюбу, суд вважає примирення між сторонами неможливим. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а укладений між сторонами шлюб - розірванню. Витрати по розірванню шлюбу в органах РАЦС слід покласти на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом в інтересах неповнолітніх дітей та просила визнати [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на те, що зазначена квартира належить на праві власності її неповнолітнім дочкам [PERSON] [INFO],, та [PERSON] [INFO] [PERSON], який є її чоловіком та батьком неповнолітніх співвласників квартири, з листопада 2012 року припинив шлюбні відносини, в квартирі не проживає, його особисті речі відсутні. Місце його проживання на даний час невідомо. Відповідач про місце та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про повернення судової повістки без вручення, що в силу ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням (а.с. 28). Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що не заперечувала представник позивача (а.с. 30). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що неповнолітні [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO], є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 15.08.2011р., зареєстрованому в КП «ОМБТІ та РОН» 01.09.2011р., (а.с. 4-5). Законним представником неповнолітніх є [PERSON] - мати неповнолітніх. Відповідач [PERSON], є батьком неповнолітніх дітей, та має зареєстроване місце свого проживання в зазначеній квартирі. В листопаді 2012 року [PERSON], припинив шлюбні відносини з [PERSON], добровільно залишив місце проживання в квартирі, перешкод в проживанні йому ніхто не чинив, особисті речі відповідача в квартирі відсутні, на даний час місце його проживання невідоме. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином суд вважає, що [PERSON] 1977 року народження втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], у зв'язку з не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом вказавши, що 25.04.2001 року, між нею та [PERSON] на Універсальній товарній біржі «Сприяння», було укладено біржовий контракт № 2504/03 купівлі продажу 14/25 частини житлового будинку [ADDRESS]. За вищевказаною адресою відчужувалася частина житлового будинку-літ А-1, а саме: передня-1-2, житлова кімната 1-3; нежитлова прибудова-лит. А-1; тамбур-літ. А-2; ганок-літ. А3; сарай літ. Д-1; вбиральня-літ. Г-1. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 25.04.2001 року, на Універсальній товарній біржі «Сприяння», між [PERSON] та [PERSON] було укладено біржовий контракт № 2504/03 купівлі продажу 14/25 частини житлового будинку [ADDRESS]. (а.с.7). Відповідно вказаного договору купівлі-продажу, позивачка передала відповідачці 11 100,00 гривень (одинадцять тисяч сто) гривень за вищевказану житлову будівлю. Безпосередньо у її власність на підставі вказаного договору були передані: частина житлового будинку-літ А-1, а саме: передня-1-2, житлова кімната 1-3; нежитлова прибудова-лит. А-1; тамбур-літ.а2; ганок-літ. А3; сарай літ.Д-1; вбиральня-літ.Г-1. Своє право власності на вказані 14/25 частини житлового будинку № 5 позивачка зареєструвала у Комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації м. Маріуполя», про що було зроблено запис у реєстрову книгу за реєстровим №9101 від 26 квітня 2001 року. Всі умови договору сторони виконали, але в нотаріальному порядку договір посвідчений не був. Також встановлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.11.2008 року (а.с.13) та після її смерті спадкоємцем став її онук [PERSON] який у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти позовних вимог не заперечував. Згідно зі ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Outcome: approved