Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

позивачка звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 19 жовтня 2001 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. 10 липня 2007 року шлюб між ними розірвано. Під час шлюбу [INFO] року у них народився син [PERSON]. Син проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, ніякої допомоги на дитину не надає. Між ними існувала домовленість про те, що він буде сплачувати аліменти на сина в розмірі 300 грн. на місяць, однак сплативши одноразово зазначену суму, він відмовився в подальшому сплачувати кошти на утримання сина. Відповідач працездатного віку, має задовільний стан здоров'я, як їй відомо працює неофіційно в м.Києві, добре заробляє, стягнень по виконавчим листам не має і може сплачувати щомісячно 500 грн. на утримання сина без погіршення його матеріального стану. Враховуючи викладене, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., з подальшою індексацією відповідно до закону, щомісяця. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі та пояснила, що крім витрат, які вона несе на фізичний розвиток дитини вона витрачає кошти на додаткові заняття для розвитку його здібностей з математики. Вона вважає, що [PERSON] має всі можливості сплачувати аліменти на дитину в розмірі 500 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього надійшло пояснення по суті позову, з зазначеним у ньому клопотанням про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги він визнає частково, не заперечує, що зобов'язаний сплачувати аліменти на сина, але в сумі 350 грн., зважаючи на те, що він як і надавав, так і буде надавати іншу матеріальну допомогу на утримання сина по можливості. В своїх поясненнях він зазначає, що не має постійного місця роботи, працює не систематично, власного житла не має, живе під час заробітку у винайманому житлі, зареєстрований і фактично проживає в м.Кролевець з батьками пенсіонерами, що мають хронічні хвороби, потребують догляду та матеріальної допомоги. Після розірвання шлюбу з 2007 року він постійно надає допомогу на утримання сина, відповідно у 2000 році - 2000 грн., в 2011 році - 1600 грн., в 2012 році - 1400 грн., 2013 році - 700 грн., 2014 році - 2000 грн. Та надав іншу матеріальну допомогу, а саме ноутбук - 4000 грн., купував мобільні телефони, одяг, іграшки, шкільне приладдя, та надавав гроші на дрібні потреби та на шкільні сніданки. Заслухавши пояснення позивачки, врахувавши позицію відповідача, викладену в письмовій формі, дослідивши докази у справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 19 жовтня 2001 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.4). Шлюб між ними розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Кролевецького районного управління юстиції Сумської області в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №72 від 10 липня 2007 року (а.с.5). [INFO] року у подружжя народився син [PERSON], у свідоцтві про народження якого [PERSON] записаний батьком, а [PERSON] - матір'ю (а.с.4). Дитина проживає разом з матір'ю, що не заперечується відповідачем і підтверджується довідкої КП «Кролевецька ЖЕК» (а.с.6). Відповідач проживає окремо від дитини разом зі своїми батьками. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ч.2 ст.141 СК України). [PERSON] визнає позов щодо обов'язку сплачувати аліменти на дитину. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Позивачка забезпечує дитину матеріально, що не заперечується відповідачем. З 1 січня 2014 року прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить 1286 грн. Зважаючи на рівень цін та потреби дитини відповідно до її віку, сума 350 грн., яку згоден сплачувати на утримання сина відповідач, не є достатньою для забезпечення дитини усім необхідним, створення нормальних умов для її життя та розвитку. Суд також враховує, що при тому, що мати дитини отримує заробітну плату, що в середньому за місяць становить близько 1566 грн. (9392,72 грн.: 6 міс.) (а.с.19), вона витрачає кошти на додаткові заняття сина з математики в приватному порядку, оскільки як вбачається з її пояснень, дитина проявляє здібності з математики. За таких обставин стягнення аліментів в розмірі 350 грн. не в повному обсязі захистить інтереси дитини. Відсутність постійної роботи у відповідача не є причиною для обмеження прав дитини на матеріальне утримання у достатньому розмірі, і не звільняє батька від цього обов'язку. Відповідач є працездатною особою, стягнень за виконавчими листами не має, і хоча він має на утриманні непрацездатних батьків, однак повинен організовувати своє життя так, щоб утримувати себе, батьків та виконувати свої батьківські обов'язки щодо дитини, в тому числі утримувати її в обсязі, що задовольнятиме її життєві потреби. При цьому суд бере до уваги, що з письмових пояснень відповідача вбачається, що він має неофіційний заробіток і в попередні роки мав можливість надавити сину матеріальну допомогу. За таких обставин, враховуючи викладене вище, положення ст.184 СК України, оцінивши надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень докази, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на дитину [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісяця з індексацією відповідно до закону до досягнення дитиною повноліття, Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 229 грн. 40 коп. судового збору. Відповідно до ст.ст.180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved