Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

Позивачка звернулася із позовом до суду, в якому просить надати їй дозвіл на оформлення документів для виїзду за межі України без згоди батька - [PERSON]. Також просить надати дозвіл на виїзд за межі України до Чеської Республіки терміном 90 днів з 3 квітня 2016 року до 1 липня 2016 року неповнолітньому [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON], [INFO] без згоди батька дитини - [PERSON], [INFO]. В позові вказала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2 листопада 2003 року до 10 червня 2008 року. За рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці шлюб розірвано. [INFO] в них народився син - [PERSON]. Після розірвання шлюбу дитина проживає з нею в [ADDRESS]. Вона піклується про здоров'я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. В даний час вона із сином мають запрошення до Чеської Республіки терміном 90 днів з 3 квітня 2016 року по 1 липня 2016 року від своєї матері [PERSON], яка проживає в [ADDRESS]. Згідно із листом - запрошенням [PERSON] бере на себе всі кошти, пов'язані з їхнім перебуванням за кордоном, забезпечує житлом. З огляду на зазначену обставину вона має намір разом із сином відвідати своїх рідних, відпочити та оздоровити дитину. Така подорож відповідає інтересам дитини та відіграє значну роль для його духовного та фізичного розвитку. Відповідач, батько їхнього неповнолітнього сина добровільно не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон, а тому вона змушена звертатись до суду. Важливих аргументів, які б пояснювали таку його поведінку - відмову [PERSON] не наводить. Така позиція відповідача, як батька дитини шкодить інтересам дитини та не сприяє всебічному та гармонійному розвитку [PERSON]. Тому просить позовні вимоги задовольнити. 29.03.2016 року позивачка подала до суду заяву щодо уточнення позовних вимог. У поданій заяві просить надати [PERSON], [INFO], зареєстрованій в [ADDRESS] дозвіл на тимчасове вивезення її неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], уродженця м. Чернівці [ADDRESS], в [ADDRESS] в супроводі [PERSON] без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO] на період з 03.04.2016 року по 01.07.2016 року. Просить надати [PERSON], [INFO], зареєстрованій в [ADDRESS] без згоди батька [PERSON], [INFO], дозвіл на оформлення проїзних документів на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в супроводі матері [PERSON] в [ADDRESS]. Просить стягнути із відповідача в її користь судові витрати. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги. Суду пояснила, що в березні місяці 2016 року зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл виїхати з дитиною до Чеської Республіки. Однак відповідач відмовив в наданні дозволу на виїзд дитини, так як він сплачує аліменти. Тому просив по цьому питанні до нього не звертатись. Відповідач в судове засідання не з'явився. Хоча неодноразово повідомлявся, проте отримувати повістку на 28.03.2016 р., 12.04.2016 р. відмовився, що свідчить про належне його повідомлення. Представник служби у справах дітей Городенківської районної державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечує щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із таких підстав: в судовому засіданні встановлено, що 12.11.2003 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON], [INFO]. 06.05.2008 року між позивачкою та відповідачем шлюб розірвано. 03.06.2009 року у відповідності до свідоцтва про зміну прізвища, позивачка змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON]. 10.06.2009 року позивачка у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького управління юстиції отримала свідоцтво про розірвання шлюбу. Із листа -запрошення вбачається, що [PERSON] жителька [ADDRESS] запрошує у гості [PERSON], [INFO] дочку разом із сином [PERSON], [INFO] для подорожі. Місце проживання забезпечується [PERSON] [ADDRESS]. У відповідності до листа-запрошення [PERSON] обов'язується нести всі витрати, пов'язані із перебуванням [PERSON] та її сина [PERSON] на території Республіки Прага з часу їх в'їзду на територію. Також зобов'язується сплачувати кошти, пов'язані з наданням медичної допомоги впродовж їх перебування на території до часу від'їзду з території, а також, якщо це стосується коштів, пов'язаних з транспортуванням їх у випадку хвороби. Відповідно до листа-запрошення позивачку разом із її сином [PERSON] запрошує на 90 днів з 01.10.2015 року по 01.07.2016 року. Із матеріалів справи вбачається, що будь-яких обмежень щодо виїзду за кордон не встановлено. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належно повідомлявся щодо розгляду справи, що свідчить про байдуже відношення щодо здоров'я сина, розвитку та відпочинку. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов'язує обидвох батьків виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність, готувати її до самостійного життя, праці, розвивати її особистість, повагу до прав свобод людини та громадянина. Одночасно ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть мати ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті. Згідно п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» для тимчасових обмежень у праві виїзду за кордон можуть бути підстави, якщо діють не врегульовані аліменти, договірні чи інші не виконані зобов'язання або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. Порядок виїду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їду в Україну громадянами України», постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Статтями 3, 6 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної ради України 27.02.1991року, зазначено, що в усіх діях щодо дітей , незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тому, виходячи із вище викладеного та беручи до уваги, що у позивачки не має не виконаних зобов'язань покладених на неї рішенням суду, рішенням іншого органу, (посадової особи) та відповідача щодо виконання зобов'язань. У зв'язку із чим слід надати дозвіл [PERSON], [INFO], зареєстрованій в [ADDRESS] дозвіл на тимчасове вивезення її неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] уродженця м. Чернівці [ADDRESS], в [ADDRESS] в супроводі [PERSON] без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO] на період з 29.04.2016 року по 01.07.2016 року. Надати [PERSON], [INFO], зареєстрованій в [ADDRESS] без згоди батька [PERSON], [INFO] дозвіл на оформлення проїзних документів на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в супроводі матері [PERSON] в [ADDRESS]. У відповідності до ч.1ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути в користь позивачки 551.20 грн. судових витрат по справі. Виходячи із викладеного на підставі ст.ст. 1, 2, 4, п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 р. №3857 - ХІІ остання редакція закону від 08.03.2011р., Постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 313 ЦК України, ч.2 ст. 154, ст.155 СК України та

Outcome: partial