Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на 2/3 частини житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог вказувала що з 2000 року вселилася та мешкає зі своєю родиною у вказаному будинку, який в рівних частках належав на праві власності [PERSON] та його рідним сестрам [PERSON] та [PERSON] - 1/3 частині кожному. [INFO] її тітка [PERSON] померла і в 2019 році вона звернулася до нотаріуса для оформлення свідоцтва про право на спадщину після її смерті, але нотаріусом було відмовлено через необхідіність підтвердження факту проживання однією сім`єю. Також [INFO] помер її батько [PERSON] і належну йому 1/3 частину будинку оформила в порядку спадкування її сестра [PERSON] , а на сьогодні сестра має намір подарувати їй отриману у спадок цю частку будинку, але без оформлення інших часток будинок вона це не має змоги зробити. Інша співвласниця будинку [PERSON] померла у 2000 році і спадкоємицею після її смерті є дочка [PERSON] , яку вона залучила до участі в справі як співвідповідачку, і яка спадщину після смерті своєї матері не прийняла. А про інших спадкоємців їй не відомо. Отже вважала, що на сьогоднішній день частки у власності будинку [PERSON] та [PERSON] не оформлені. Посилаючись на те, що відкрито проживає в будинку на протязі 19 років, веде домашнє господарство, підтримує чистоту будинку та проводить його ремонт, оплачує комунальні послуги, тобто добросовісно і відкрито володіє будинком, який належить іншим особам, тому вважала, що є всі підстави для визнання за нею права власності на 2/3 частини будинку за набувальною давність відповідно до положень ст. 344 ЦК України. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили задовольнити з тих же підстав, що й були виписані у позовній заяві. Від відповідачки [PERSON] надійшла суду заява, в якій вона позов визнала та не заперечувала проти неї, підтвердивши, що має намір подарувати позивачі 1/3 частину спірного будинку. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, за її заявою, завіреною нотаріально, копію якої передала позивачка, вона не заперечувала проти задоволення позову і вказала, що наміру оформляти частку майна, зазначену у позовній заяві, вона наміру не має. Представник Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області до судового засідання не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, неодноразово подавав заяву з проханням розглядати справу без його участі і проти задоволення позову не заперечував. Ухвалою суду 12 лютого 2020 року, постановленою на місці під час підготовчого провадження, без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у прийнятті визнання позову з боку відповідачів, оскільки встановлення наявності підстав і ознак для визнання права власності за набувальною давністю потребує детального з`ясування і дослідження всіх доказів під час розгляду справи по суті. Суд, заслухавши пояснення і доводи позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Інститут набувальної давності за своєю правовою природою покликаний усунути юридичну невизначеність поняття фактичного володіння майном, ввести до цивільного обороту вибулі з нього нерухомі речі, чим забезпечити стабільність цивільних правовідносин. Набувальна давність є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, тобто не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, тобто добросовісності, відкритості, безперервності, визначених законом строків володіння. Зокрема володіння має бути добросовісним (безтитульним), тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи обставини, у звязку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Особу, яка заволоділа майном, слід вважати добросовісною, якщо на момент заволодіння майном вона мала всі підстави вважати, що законний власник у майна відсутній, або якщо власник у майна є, та він втратив інтерес до цього майна. Добросовісність володільця такого майна у даному випадку обумовлена відсутністю або власника взагалі, або будь-яких претензій з боку попереднього його володільця. Володіння має бути відкритим, тобто очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, але це не означає, що володілець зобов`язаний спеціально інформувати оточуючих про своє володіння річчю. Володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків (для нерухомого майна протягом десяти років). Як вбачається\~із матеріалів\~справи позивачка\~проживала у\~будинку [ADDRESS] . Первісно будинок належав [PERSON] , а після її смерті [INFO] його успадкували її діти в рівних частках по 1/3 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які отримали свідоцтво про право на спадщину та зареєстрували належним чином своє право власності на будинок. [INFO] померла [PERSON] і після її смерті спадщину прийняли: дочка [PERSON] та чоловік померлої - [PERSON] , який помер [INFO] , а спадщину після його смерті прийняла також [PERSON] . Вона чи її батько спадщину у виді 1/3 частину будинку в смт. Воскресенське не оформили, хоча й оформили спадщину на інше майно квартиру в м. Херсоні. [INFO] померла інша співвласниця будинку [PERSON] і після її смерті спадщину прийняла її племінниця - [PERSON] (позивачка), яка проживала з нею з 2000 року в спірному будинку. 06 лютого 2019 року вона отримала від приватного нотаріуса Вітовського нотаріального округу Миколаївської області постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою їй було відмовлено в оформленні свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину цього будинку, оскільки вона, як підставу для права на спадкування, не підтвердила факт постійного проживання зі спадкодавицею не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. [PERSON] помер [INFO] і спадщину після його смерті прийняла дочка [PERSON] , яка отримала [INFO] свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину цього будинку. Також, як вбачається зі спадкової справи, заведеної після його смерті, інша дочка [PERSON] , тобто позивачка, своєю заявою, поданою нотаріусу 20 квітня 2018 року підтвердила, що не прийняла спадщину і не буде претендувати на поновлення строку для цього. З матеріалів справи та пояснень самої позивачки вбачається, що вона вселилася до спірного будинку і стала там постійно проживати з метою догляду за своєю тіткою [PERSON] . На той період часу вона вже знала, що будинок належить трьом співвласникам, в тому числі і її батьку. Тому вона була достовірно обізнана про те, що будинок належить іншим особам. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Набуття права власності на чужі речі можливе лише за сукупності всіх умов, визначених ст. 344 ЦК України. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Тому суд приходить до висновку, що у позивачки немає підстав для набуття права власності на будинок за набувальною давністю, оскільки вона не є добросовісним набувачем, а посилання на відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. За викладеного,

Outcome: dismissed