Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 25.04.2004р., який було розірвано 16.07.2012р. Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 12.02.2013 року за нею визнано право власності на ? частини трикімнатної квартири [ADDRESS]. Оскільки відповідач чинить перешкоди з приводу користування квартирою, а саме допускає в квартиру незнайомих для неї людей, здав у найм квартиру без згоди позивачки, не допускає позивачку до квартири, тим самим порушує її законні права, через що вона змушена звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] надав заяву про збільшення позовних вимог, просив вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS], зобов'язати відповідача не чинити позивачці перешкоди у користуванні даною квартирою, та зобов'язати відповідача передати один екземпляр ключів від двох вхідних дверей квартири. Представник відповідача [PERSON] первоначальні та збільшені позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, пояснивши, що ще за час спільного проживання подружжям [PERSON], а саме позивачки та відповідача було прийнято рішення про перепланування квартири для можливої здачі в оренду, були підготовлені відповідні документи для перепланування квартири та проведено ремонт квартири з перспективою її подальшого використання як офісного приміщення відповідачем з урахуванням того, що в разі розподілу майна квартира відійде у власність відповідача. Однак в зв'язку з вирішенням питання про розподіл спільно нажитого майна в судовому порядку, поскільки позивачка не погодилась на добровільний варіант розподілу, закінчити офіційне оформлення зміни статусу спірної квартири в нежитлове приміщення не було здійснено. На даний час судовими рішеннями колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 07.05.2014р. встановлено, що характер перепланувань квартири свідчить про фактичне переобладнання квартири у нежитлове приміщення. Заслухавши пояснення представників позивачки та відповідача, дослідивши надані докази, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 116 ч.1 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ч.1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Ст. 155 ЖК України передбачено, що житлові будинки, к отрі є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим Згідно рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області від 12.02.2013 року, провадження № 22-ц/784/130/13, за [PERSON] визнано право власності на ? частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.04.2013 року ? частини квартири [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON]. Як вбачається із матеріалів справи, і це встановлено судом, [PERSON] є власницею ? частини квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні представник відповідача не заперечував того факту, що в даний час відмовідачка обмежена в користуванні квартирою, поскільки квартира здається в найм під офісне приміщення, на підставі цього просив призначити судово-будівельну експертизу на предмет визначення придатності даної квартири для проживання після фактичного перепланування спірної квартири. Представник позивачки заперечував стосовно призначення вказаної експертизи. Суд не вбачає достатніх підстав для призначення експертизи, а тому в задоволенні даного клопотання представника відповідача було відмовлено. Суд приходить до висновку про те, що позивачці дійсно чиняться з боку відповідача перешкоди у користуванні своєю власністю, що є порушенням ст. 317 ч.1 , ст. 319 ч.1 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню в повному обсязі в силу ст. ст. 317,319,321,383, 391 ЦК України.

Outcome: approved