Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до [PERSON] , [INFO] ІНН [NUMBER] , в якому просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В позовній заяві позивачка вказала, що їй на праві приватної власності належить 1/3 частка квартири [ADDRESS] . До 01.01.2015 року разом з нею за цією адресою проживав Відповідач - [PERSON] , [INFO] . Саме, 01.01.2015 року Відповідач по справі [PERSON] через те що між ними виникали сварки, виїхав з вказаної квартири, подарувавши свою 1/3 частку батькові. Відповідач обіцяв, що зніметься з реєстраційного обліку за вказаною адресою, але до цього часу не зробив цього. Таким чином, у квартирі за адресою: [ADDRESS] в якій зареєстрований Відповідач, він не проживає. Останнє місце проживання, [PERSON] , позивачці на даний час невідомо. Наразі у квартирі [ADDRESS] проживає Позивачка з чоловіком. На підтвердження вказаних обставин Позивачка надала суду копію Акту обстеження квартири та Свідоцтва про шлюб. У зв`язку з тим, що в квартирі Позивачки зареєстрований відповідач, який фактично у ній не проживає, вона не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, що створює негативні наслідки майнового характеру для позивачки, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивачка повинна сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація відповідача перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. У зв`язку з чим позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити (а.с. 18). Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовними вимогами згоден (а.с. 19). Суд відповідно до ч. 1 ст.223ЦПК України вважає за можливе розглядати справу по суті у відсутність сторін за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи та представлені докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Судом встановлено, що Позивачці на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с. 7). У вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , який з 01.01.2015 року та по теперішній час в даній квартирі фактично не проживає, що підтверджується Актом обстеження квартири. Відповідно дост.41Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 391 ЦК України, передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 383 Цивільного Кодексу України передбачає, що власник будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї. Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, отже ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 71 ч. 1 Житлового Кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення лише протягом шести місяців, а згідност.72 цього Кодексу визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Той факт, що за адресою позивача зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивачки, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивачка повинна сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація відповідача перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивачки певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обов`язків. Відповідно до ч 1 ст. 360-7ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57 /цс 11 вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,72,116,156 ЖК України;ст. 405 ЦК України). Тобто, умовою визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є не проживання особи протягом певного часу. Виходячи зі змісту Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс-11- звільнення особою спірного житлового приміщення та її відсутність без поважних причин за місцем реєстрації встановлений строк, є достатньою правовою підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом, суд приходить до висновку що [PERSON] втратив право користуватися житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] та підлягає зняттю з реєстрації за адресою його розташування. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved