Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві позивач посилалася на те, що від незареєстрованого шлюбу з відповідачем має неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. В теперішній час з відповідачем живуть окремо. Дитина проживає разом з нею. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги не надає, працює в агрофірмі «Кодима», а тому вона просить стягнути аліменти з того на свою користь на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісяця. В судове засідання позивач не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, надавши заяву про визнання позову частково та розгляд справи за його відсутності. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 16 травня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. Таким чином, відповідач зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України (ч.1,2) при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач працює, інших дітей на утриманні не має, а тому суд, з урахуванням викладеного, прийшов до висновку про необхідність стягнути з відповідача аліменти у частці від зарплати. На підставі ст. ст. 180, 181,182 СК України,

Outcome: approved