Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивачка перебуває відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого має неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO] . Позивачка, в поданому позові посилається на те, що їй необхідна матеріальна допомога, оскільки добровільно позивач не надає матеріальної допомоги на утримання спільної дитини. Також позивачка зазначає, що сама потребує матеріальної допомоги на своє утримання до досягнення дитиною 3 років, оскільки окрім соціальних виплат не має доходів. В поданому позові позивачка просить: Стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі ј частини на утримання сина [PERSON] [INFO] до досягнення повноліття з дня пред`явлення позову та на своє утримання у розмірі 1/6 частини до досягнення дитиною 3 років. Відповідач не погодився із поданим позовом, зазначивши, що позивачка без його згоди змінила місце проживання дитини, за його позовом винесено Рішення суду від 21.08.2018 року про визначення місця проживання дитини із ним, рішення набрало законної сили, але позивачка утримує дитину у себе. Відповідач посилається на постанову ВС від 25.06.2018р. (справа 753/2372/16) про те, що зміна місця проживання малолітніх дітей може бути підставою для звільнення батька від сплати аліментів і тому просив відмовити позивачці у задоволення позову. Сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить на наступного. Предметом даного позову є стягнення аліментів із батька дитини на утримання неповнолітньої дитини, що регулюється положеннями СімейногоКодексу України. Згідно ст..180 СК України - Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Ваховуючи визначені правові положення, суд зазначає. Як вбачається із наданих суду документів - сторони від спільного шлюбу мають сина [PERSON] [INFO] . Згідно довідки, виданої Гірською міською радою - позивачка зарежстрована за адресою: [ADDRESS] разом із дитиною сином [PERSON] [INFO] . При тім, з Рішення Попаснянського районного суду від 21.08.2018 року ( яке було ухвалено за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини та повернення її за місцем проживання) - судом встановлено, що у вересні 2017 року сторони разом із дитиною поїхали навідати матір відповідачки у м.Молодогвардійськ Краснодонського району Луганської області (що знаходиться на тимчасово окупованій території України). Там відповідачка залишилась з дитиною, незважаючи на заперечення позивача. Вона пообіцяла побути декілька днів та повернутися додому. Після цього відповідачка не повернулася за місцем проживання і з того моменту чинить перешкоди для спілкування позивача з сином. Як на час подання позову так і на час розгляду справи, відповідачка не повернулась до місця реєстрації та проживає разом із дитиною на тимчасово окупованій території України в м.Молодогвардійськ Краснодонського району Луганської області, зі своєю її матір`ю та материним співмешканцем (сторонньою людиною) в чужій квартирі. При цьому ані відповідачка, ані її мати із співмешканцем не мають власного житла и постійного місця проживання. Відповідачка [PERSON] категорично не надає можливості позивачу бачитися з дитиною та відмовляється повернути дитину додому і всіляко налаштовує дитину проти батька (обмежує спілкування по телефону, не виходить на зв`язок по Інтернету). На всі пропозиції позивача стосовно повернення дитини додому, або побачення із сином відповідачка відмовляє. За рішенням суду визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , місце проживання його батька - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зазначене рішення суду не оскаржувалось, набрало законної сили. Відповідно до положень ст.82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду , що набрало законної сили , не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи . А так, судом встановлено, що відповідач не відмовляється від утримання спільної із позивачкою дитини. До цього, ж позивачка перебуває на тимчасово окупованій території, із відповідачем не спілкується і тому відповідач навіть фізично не має змоги виконувати свої обов`язки із утримання сина та її . Таким чином, судом встановлено, що позивачка звернулась до суду із дійсним позовом, необґрунтовано, зазначила у позові неправдиві відомості щодо ненадання добровільно матеріальної допомоги відповідачем їй на утримання сина та її , в в`язку з чим у задоволенні поданого позову необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, ст.ст.180 СК України,

Outcome: dismissed