Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, яким просила: позбавити відповідачку батьківських прав відносно її дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; призначити [PERSON] опікуном [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки від усіх видів її доходу, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона матір`ю відповідачки. 12 жовтня 2007 року по 18 квітня 2012 року її донька перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу у них народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу, її донька переїхала проживати до неї, вона допомагала її виховувати сина, забезпечувала всім необхідним. Оксана не працювала, а якщо працювала, то не довго. [INFO] її донька народила [PERSON] , батьком якого зазначено у відповідності до ст.. 135 СК України. Після народження другої дитини, її донька, відповідачка по справі, кардинально змінилася, не бажає виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей. Часто зникала з дому на декілька днів, поверталася в стані алкогольного сп`яніння. Вона помічала її в компаніях людей з сумнівною репутацією. За час відсутності вдома, відповідачка не телефонувала та не цікавилася станом здоров`я дитини. Вона самостійно одягає онуків, купує канцелярію, займається їх вихованням, водить до школи та дитячого садочку. ЇЇ онуки відвідують додаткові заняття з англійської мови та математики. Вона самостійно водить дітей до лікаря за необхідністю та вчасно проходить з ними медичні огляди. З матір`ю дітей проводилися бесіди у службі у справах дітей та відносно відповідачки складалися протоколи на неналежне виконання батьківських обов`язків. Останнім часом відповідачка зовсім зникла з життя дітей, де вона проживає їй не відомо. Її онуки зареєстровані та проживають у будинку, який належить їй. Вона працює та має стабільний заробіток. Стан її здоров`я дозволяє здійснювати догляд за дітьми та піклуватися про них. Ухвалою суду від 05.04.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.10.2021, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка та третя особа - [PERSON] у судове засідання не з`явилися по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Від представника третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] зареєструвала шлюб 12 жовтня 2012 року та змінила прізвище на « [PERSON] ». [PERSON] , [INFO] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 20). Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.04.2021, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивачка в своєму позові зазначає, що відповідачка [PERSON] після розірвання шлюбу переїхала з дитиною проживати до неї за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS] на підставі Договору купівлі - продажу частки житлового будинку від 14.10.2011, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т., зареєстрованого в реєстрі за № 4085; на підставі Договору купівлі - продажу частки житлового будинку від 14.10.2011, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т., зареєстрованого в реєстрі за № 4082. Вказане підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 19.10.2011. Відповідно до відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 15.03.2021, за вих. № 23070-000448627-037-08, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, сформованого 03.02.2015, вбачається, що [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Позивачка в своєму позові вказує, що [PERSON] після народження дитини [PERSON] , змінила кардинально змінилася, не бажає виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей. Часто зникала з дому на декілька днів, поверталася в стані алкогольного сп`яніння. Вона помічала її в компаніях людей з сумнівною репутацією. За час відсутності вдома, відповідачка не телефонувала та не цікавилася станом здоров`я дитини. З даного приводу зверталася до Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради. Згідно листа зі Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 05.10.2020 за вих № 04.070113/І-146, вбачається, що з [PERSON] не проведено профілактично-розяснювальну роботу щодо виконання нею батьківських прав відносно дітей, оскільки за інформацією навчального закладу, [PERSON] проживає за межами м. Миколаєва. Відповідно до листа з Миколаївського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 02.03.2021 за вих. № 255, у зв`язку з тим, що місцезнаходження матері дітей, [PERSON] , невідоме та відсутні будь-які контактні дані, проведення відповідної роботи з нею спеціалістами Миколаївського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді є неможливим. Як вбачається з листа Інгульського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській обл. від 01.09.2020 зав вих. № 16672/51-2020, [PERSON] зверталася до Інгульського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській обл. з заявою щодо вжиття заходів до доньки [PERSON] , яка неналежним чином виховує дітей. Під час виходу працівниками поліції за вказаною адресою [PERSON] була відсутня та виїхала, в даний час місця перебування її невідомо. При встановлені місця перебування [PERSON] буде притягнуто до адміністративної відповідальності. З листа Інгульського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області від 24.09.2020 за вих. № 18408/51-2020, вбачається, що в ході проведеною перевірки встановлено, що [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , яка зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя та відмовляється в категоричній формі займатися вихованням двох малолітніх дітей. Біля 4 місяців [PERSON] пішла з дому у невідомому напрямку, дітей залишила на [PERSON] .. Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07.12.2020, [PERSON] визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченої ч. 1 ст. 184 КУпАП. Провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 184 КУпАП закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. З характеристики на учня 6-А класу Миколаївської гімназії № 27 [PERSON] , вбачається, що багато уваги по вихованню і навчанню хлопця приділяє бабуся. З письмової заяви [PERSON] , вбачається, що останній проживає в селі з матір`ю, забрати дитину до себе не має можливості. Кожного місця він сплачує аліменти на утримання [PERSON] . [PERSON] доглядає та забезпечує онуків. Довіряє опіку бабусі на його сином [PERSON] . З письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вихованням дітей [PERSON] та [PERSON] , займається [PERSON] . [PERSON] не проживає з дітьми та не виконує батьківські обов`язки по відношенню до дітей. Відповідно до висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26.10.2021 за вих. № 7871/02.02.01-22/04/14/21, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 8 Закону України « Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. В ст.155 СК України вказано, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У ч.1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст.141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. В ч.1 п.2 ст.164 СК України вказано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надаються дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, та і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Такими особами є один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14 років. Станом на день розгляду справи, суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про виявлення відповідачкою батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню та утриманню неповнолітніх дітей належним чином. З долучених до матеріалів справи рішень, висновків опікунської ради підтверджується, що відповідачка протягом тривалого часу не піклується про своїх дітей, не спілкується з дітьми, не цікавляться їх життям, участі у вихованні не приймає. Аналізуючи наведені обставини, слід прийти до висновку, що дійсно поведінка відповідачки вказує на те, що вона не виявляє батьківського піклування та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо своїх малолітніх дітей, а тому, з метою захисту законних прав та інтересів неповнолітніх дітей, відповідачку слід позбавити батьківських прав, як таку, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Щодо позовних вимог про призначення [PERSON] опікуном малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд приходить до наступного. Відповідно до довідки з КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» від 21.09.2020, діти [PERSON] та [PERSON] проживають з бабусею, яка займається опікою, вихованням, лікуванням дітей останні 2,5-3 роки. Згідно довідки з Закладу дошкільної освіти № 79 Миколаївської міської ради від 23.09.2020 за вих. № 45, бабуся [PERSON] - [PERSON] опікується питаннями виховання, навчання та розвитку дитини, бере активну участь в усіх заходах, що відбуваються в дошкільному закладі, забезпечує внучці належні матеріально-побутові умови, що відповідають віку, потребам і запитам дівчинки. Мати, [PERSON] брала участь у вихованні [PERSON] , приводила і забирала з садочка, але останнім часом не з`являється до дошкільного закладу, на зв`язок з вихователями не виходить. Згідно витягу з Реєстру платників єдиного податку від 28.12.2020 № 2014023401626, [PERSON] є фізичною особою - підприємцем, займається роздрібною торгівлею з лотків і на ринках іншими товарами. З Акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 23.02.2021 за вих. № 581/04.07-01-16, вбачається, що зі спеціалістами служби у справах дітей було проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , згідно яких, умови для проживання створені належним чином. Є всі умови для виховання та розвитку дітей. Відповідно до довідок з КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради від 10.03.2021 за вих. № 118 та від 10.03.2021 за вих. № 89, [PERSON] на обліку в МОЦПЗ та наркологічному обліку не перебуває. [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується довідкою з Міністерства внутрішніх справ України серії ІІА № 2371456. Згідно довідки КНП ММР «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» від 18.03.2021, [PERSON] за станом здоров`я може бути опікуном. Відповідно до ст. 55 Цивільного кодексу України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Частиною 1 ст. 59 Цивільного кодексу України, піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Згідно ч. 4 ст. 60 Цивільного кодексу України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Частинами 2, 3 та 4 ст. 63 Цивільного кодексу України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 243 Сімейного кодексу України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом, у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ч. 1, 2 ст. 244 Сімейного кодексу України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Встановлено, що [PERSON] , є повнолітньою дієздатною особою, має постійне місце роботи, стабільний заробіток. Дані про те, що наявні підстави, що [PERSON] , не може бути призначений піклувальником над малолітньою, у суду відсутні. Враховуючи те, що на момент ухвалення судом рішення у даній справі [PERSON] , [INFO] є малолітньою, суд приходить до висновку, що слід призначити [PERSON] опікуном над малолітньою [PERSON] , [INFO] , яка позбавлена батьківського піклування. Щодо позовних вимог про стягнення з з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки від усіх видів її доходу, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд приходить до наступного. Частиною 2 статті 166 Сімейного кодексу України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дітей для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку, та зважаючи на те, що відповідачка ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача. За такого з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 860,00 грн. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1816 грн. 00 коп..

Outcome: approved