Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивач ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 64\~100,56 гривень, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] кредитного договору №BLaЖГА00069168 від 01.09.2011 року, останній отримав кредит на поточні потреби у розмірі 11\~000 гривень, строком погашення не пізніше 01.09.2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом із розрахунку 15 % річних. Однак, [PERSON] порушує вимоги кредитного договору, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та відсотків по ньому, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України розглядати справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не зявився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. \~ Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 01.09.2011 року між ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» (банк), та [PERSON] (позичальник) було укладено кредитний договір № BLaЖГА00069168 від 01.09.2011 року, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 11\~000 гривень з оплатою за користування кредитом по процентній ставці 15 відсотків річних, а [PERSON], в свою чергу, зобовязався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у зазначеній сумі не пізніше 01.09.2014 року, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором (а.с. 4-13). Пунктом 2.4.1 кредитного договору № BLaЖГА00069168 від 01.09.2011 року передбачено, що проценти розраховуються виходячи з фактичної суми наданих кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами із розрахунку: рік рівний 360 дням, місяць рівний 30 дням. При розрахунку процентів, враховується день видачі кредитних коштів та виключається останній день строку остаточного повернення всіх кредитних коштів. Відповідно до п.2.5.2 зазначеного договору позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк», в казаний в п. 6 Спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом несення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Згідно п.4.2 кредитного договору № BLaЖГА00069168 від 01.09.2011 року у випадку невиконання позичальником обовязку, передбаченого п. 3.3.3 Загальної частини договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобовязань за договором перевищило 60 кадендарних днів, банк має право вимагати від позивальника додатково сплатити банку штраф у розмірі, зазначеному в п. 8 Спеціальної частини договору. Пунктом 4.3. договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позивальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Однак, [PERSON] вимоги кредитного договору належним чином не виконує, в обумовлені строки кредит та відповідну платню по ньому у повному обсязі не сплачує. Так, за наданими позивачем довідками-розрахунками заборгованість відповідача за кредитним договором № BLaЖГА00069168 від 01.09.2011 року станом на 07.08.2015 рік складає 64\~100,56 гривень, а саме: основна сума кредиту 7\~729 грн. 28 коп., відсотки 3\~298 грн. 92 коп., комісія за РО 4\~392 грн. 58 коп., плата за пропуск платежів 48\~679 грн. 78 коп. (а.с. 20). Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 ст.1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст.617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі кредитного договору ВАТ «Всеукраїнський [PERSON]», правонаступником якого є позивач, надав відповідачу [PERSON] кредит. Однак, останній порушує вимоги кредитного договору № BLaЖГА00069168 від 01.09.2011 року, а саме не виконує в обумовлені строки зобовязання щодо сплати кредиту та процентів по ньому. У звязку з цим, є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу по несплаченому кредиту та відсотків та комісії по ньому, штрафу відповідно до приведеного позивачем розрахунку, який суд визнає належним доказом по справі. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Так як задоволена основна вимога позивача, який був звільнений від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідача повинен бути стягнений судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved