Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Позивач Комунальне о підприємство по утриманню житлового господарства Святошинського району м.Києва (надалі - КП) 09.04.2014 року звернувся до відповідача із позовом про стягнення заборгованості за комунальні послуги, посилаючись на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], згідно зі свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом від 23.01.2012 року. За вказаною адресою позивач надав послуги, а саме: центральне опалення, постачання гарячої води та водовідведення. Розпорядженням №1623 від 02.09.2004 року вказана квартира була переведена в нежитлову; на підставі вказаних документів позивач нараховував суму за комунальні платежі за тарифами на теплову енергію для категорії «інші споживачі», а не по тарифах для населення. В період з 01.10.2008 року по 01.04.2012 року відповідач спожив комунальні послуги на суму 60609,69грн. Позивач неодноразово надсилав відповідачу претензії щодо погашення боргу, але власник нежитлового приміщення ігнорував їх, звернення повертались із відділення зв*язку із відміткою про закінчення строку зберігання. Відповідач у зазначений період часу не уклав договір щодо надання та оплати комунальних послуг всупереч ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Вважає, що слід застосувати приписи ст. 634ЦК України. Також посилається на приписи ст.ст. 1216,1218 ЦК України щодо спадкування разом із правами обов*язків спадкодавця та на норми ч. 1 ст. 208, ст.ст. 634 , 625 ЦК України та просить стягнути вказаний борг , а також інфляційні втрати 5651,80 грн, три проценти річних -2813,15 грн, а всього 69765,39 грн. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали в повному обсязі. Пояснили, що відповідач (спадкоємець квартири квартири [ADDRESS], згідно зі свідоцтвом про право на спадщину) на їх думку достовірно знав, що предметом спадщини є не квартира, а зазначене приміщення, яке не є житловим. Проте, вони (представники) не вважають, що зазначені приміщення є квартирою, оскільки раніше квартира була переведена в нежитлове приміщення і використовувавалась не для проживання в ній людей, а в підприємницькій діяльності. Вважають, що відповідач достовірно знав про використання квартири його батьком для підприємницької діяльності, знав про те, що квартира не належить до житлового фонду, йому повідомлялось працівниками підприємства (позивача) про необхідність оплати послуг за тарифами не для населення (не для житлових приміщень), а за тарифами для нежитлових приміщень. Також пояснили, що , як тільки працівникам КП стало відомо про те, що у зазначеного приміщення є новий власник , КП пред*явило вимогу до нього про сплату комунальних послуг; він її ігнорував, тоді КП звернулось до суду з приводу судового наказу, а потім із позовом; раніше при відвідуваннях цього приміщення працівникам КП двері ніхто не відкривав. Вважають, що відповідач повинен сплатити борги спадкодавця за тарифами для нежитлових приміщень, оскільки такі тарифи застосовувались правомірно. Також пояснили, що документальних підтверджень про те, що відповідач є спадкоємцем вказаного приміщення не було, [PERSON] не повідомляв про такі документи; як тільки він повідомив у 2013 році, то позивач (КП) направив йому претензію у березні 2013 року, а потім у січні 2014 року звернувся до суду із заявою про судовий наказ щодо стягнення комунальних послуг. Відповідач [PERSON] та його представники позов не визнали. Відповідач пояснив, що вказане у позові приміщення є житловою квартирою, загальною площею 97,2 кв. м; у квартирі він не проживав також в ній не проживав його батько, вона була куплена для родичів із Росії, але право власності було оформлено на батька. Після смерті батька він оформив квартиру, як спадщину за його заповітом. Свідоцтво про право власності він отримав у нотаріуса 23.01.2012 року. У свідоцтві чітко вказано про те, що квартира є житловою. Тому згоден сплачувати за борги спадкодавця за житловими тарифами тільки за опалення квартири, за водопостачання не згоден. Не заперечив, що він звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини - вказаної квартири [ADDRESS]. Також заявив, що позивач не звертався протягом 6 місяців до нотаріуса з приводу стягнення боргів із спадкоємців квартири [ADDRESS], тому він пропустив строк і йому слід відмовити у позові взагалі. Також надав заяву про застосування правил позовної давності і відмову у зв*язку з цим в позові, оскільки нарахування проводяться з 2008 року, а позивач звернувся до суду у 2014 році. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за такими підставами. Згідно зі ст.1216 ЦК України Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст. 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на вказані норми суд вважає, що позов до відповідача поданий позивачем обґрунтовано, оскільки він успадкував майно у вигляді квартири, в яку надавались комунальні послуги позивачем, після смерті його (відповідача) батька. Тобто, відповідач повинен також нести обов*язки спадкодавця, який, як не оспорюють сторони тривалий час не сплачував позивачу комунальні послуги щодо утримання його майна нежитлового приміщення, на яке відповідач оформив у нотаріуса права власності, як на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS]. Відносини щодо спадкування, документи, якими воно оформлялось, наявні у справі, сторони не оспорюють, тому суд ці обставини не досліджує. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на вказану норму суд вважає, що отримувач комунальних послуг від позивачу у вказане приміщення повинен був оплачувати вчасно їх вартість, навіть при відсутності письмового договору між отримувачем та надавачем послуг. Ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що спадщина на відповідача оформлена у зв*язку з тим, шо він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття такої спадщини (квартири №3, як він пояснив), то він повинен нести обов*язки, які мав спадкодавець перед позивачем щодо сплати комунальних послуг у приміщення, яке у 2004 році відповідно до наявного у справі розпорядження КМДА від 02.09.2004 року №1623, оформив, як нежитлове. Такий обов*язок також передбачений ст. 322 ЦК України: власник зобов*язаний утримувати майно, що йому належить. Оскільки спадкодавець вчасно не сплачував комунальні платежі, то позивач обгрунтовано нараховував йому, а також його спадкоємцю в період після прийняття спадщини (після смерті спадкодавця) не лише борги по сплаті комунальних послуг, а й інфляційні втрати та три проценти річні згідно зі ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ст.261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі ст. 267 ч. 4 ЦК України . Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд вважає, що позивач без поважних причин пропустив строк позовної давності. Тому суд відмовляє йому у задоволенні його позовних вимог за період до 05.01.2011 року, враховуючи. Що до суду він звернувся із заявою про видачу судового наказу про стягнення із [PERSON] такого ж боргу, про який йде мова у позовній заяві. Тому суд стягує борг і інші нарахування за період з 05.01.2011 року по 31.03.2012 року (по таку дату вимагає позивач), тобто, за три роки перед зверненням до суду із судовим наказом, оскільки таке звернення перериває перебіг строку позовної давності. Суд приймає до уваги його розрахунок за вказаний період, наданий на пропозицію суду у зв*язку із заявою відповідача про застосування правил щодо пропуску сроку позовної давності, а саме заборгованість за комунальні послуги послуги - 26009 грн 80 коп; інфляційні втрати - 111 грн 11 коп; 3 проценти річних за невиконання зобов*язань 2712 грн 52 коп, всього , в загальній сумі 26393 грн 43 коп. Суд не вважає згадане свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] доказом, який надавав би право суду відхилити позовні вимоги позивача, чи задовольнити їх частково, застосовуючи тарифи щодо житлових приміщень, оскільки розпорядження КМДА від 2004 року щодо переведення вказаної квартири до нежитлового фонду за станом на період розгляду справи є чинним, а відповідач не вирішив питання із позивачем щодо припинення надання комунальних послуг у вказане приміщення, вступивши у права спадкоємця цього приміщення. У зазначений в позовній заяві період часу. Суд також враховує, що відповідач всупереч ст. 60 ЦК України не заперечив належними доказами факт надання послуг у приміщення, яке він називає квартирою [ADDRESS], а позивач - нежитловим приміщенням, по 01.04.2012 року саме позивачем - КП. Суд не приймає заперечення відповідачем позову його ствердженнями про те, що позивач вчасно не звернувся з вимогою про стягнення боргу та інших платежів. Так, згідно зі ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Позивач надав суду лист №292 на ім*я [PERSON] (батька відповідача) від 12.03.2010 року з вимогою сплатити борг; акт від 12.03.2010 року про відмову в доступі до приміщення [ADDRESS]; претензію (лист №503 від 20.05.2013 року) , адресовану відповідачу [PERSON], з вимогою сплачувати борги спадкодавця. Відповідач не надав належних та допустимих доказів про те: коли саме він повідомив позивача про те, що він є спадкоємцем (чи власником) квартири [ADDRESS] (чи нежитлового приміщення [ADDRESS]); коли саме він надавав позивачу документи, які посвідчували б таке його право. З огляду на викладене суд приймає за достовірні пояснення представника позивача про те, що позивачу стало відомо про відкриття спадщини (внаслідок смерті [PERSON] - власника нежитлового приміщення) у 2013 році. Суд вважає, що позивач дотримався приписів ст. 1281 ЦК України, оскільки достовірних доказів про те коли саме позивач дізнався про відкриття спадщини у справі немає. Враховуючи, що позивач пред'явив свої вимоги до спадкоємця [PERSON] 20.05.2013 року, надіславши йому зазначену претензію, а взнав про те, що спадщина відкрилась і [PERSON] є спадкоємцем у 2013 році і з початку 2013 року по 20.05.2013 року 6 місяців не пройшло, то суд вважає, що він дотримався встановлених ст. 1281 ЦК України строків. В частині заперечень відповідача про те, що слід нараховувати за тарифами комунальних послуг, що регулюють тарифи для житлових приміщень, то суд їх не приймає, оскільки тягар утримання майна лежить на власникові, що тотожно спадкоємцю, який у спадщину вступив, але ще не оформив документи на неї, що передбачено ст. 322 ЦК України. Суд вважає, що свідоцтво про право власності позивача на квартиру [ADDRESS] (права на спадщину) не позбавляє його від спадщини обов*язків сплатити комунальні послуги позивачу, які надавались на те ж приміщення, яке, як стверджує позивач, є нежитловим примішенням [ADDRESS], за тарифами для нежитлових приміщень. При цьому суд також приймає до уваги, що [PERSON] не заявив будь-яких зустрічних позовних вимог до КП при розгляді справи, а лише надав заперечення. Вимоги позивача підтверджуються розрахунком боргу позивача за період в межах строку позовної давності. Вказані розрахунки безпосередньо , тарифи на нежитлові приміщення відповідач в судовому засіданні не оспорив, зазначаючи при цьому, що повинні використовуватись тарифи для житлових приміщень. довідкою з місця проживання. Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд покладає судові витрати по справі на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial