Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

позивачка через свого представника адвоката [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітнього сина та стягнення аліментів на утримання останнього. В обґрунтування покликалася на те, що відповідач її колишній чоловік, шлюб з яким розірваний 23.03.2007р. Від шлюбу мають сина [PERSON] - 09.07.2000р. народження, який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачкою та перебуває на повному утриманні останньої. За рішенням Стрийського міськрайонного суду від 03.03.2008р. відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Однак, останній ухиляється від сплати аліментів, що підтверджується довідкою, виданою Стрийським МРВ ДВС. Відповідач також ухиляється від виконання батьківських обов'язків не спілкується з сином, не приймає жодної участі у його вихованні, не відвідує, не цікавиться життям та здоровям сина. 29.03.2017р. на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Стрийської РДА розглядалось питання про доцільність позбавлення батьківських прав. Однак, комісією через неможливість всебічно та обєктивно зясування питання про участь батька у вихованні дитини визнала, що недоцільно позбавляти останнього батьківських прав. Позивач вважав, що суд не повязаний висновками певних органів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням. Окрім цього, позивач, уточнивши позовні вимоги, просила змінити розмір стягуваних аліментів, визначивши такий в твердій грошовій сумі - в розмірі 900 грн. Позивачка та її представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивачка пояснила, що відповідач не має постійного місця проживання, є безпритульним, що й призвело до виникнення значної заборгованість по аліментах. Відповідач згідно з вимогами ч.9 ст.74 ЦПК України викликався в судове засідання через оголошення у пресі (газета «Львівська пошта» № 71 (1981) від 14.09.2017р.), але на виклик суду повторно не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд розглянув справу за відсутності останнього та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації [PERSON] пояснила, що комісія з питань захисту прав дітей Стрийської РДА не надала згоду на позбавлення батьківських прав відповідача щодо сина, оскільки не змогла поспілкуватися з останнім з приводу його участі у вихованні дитини, так як він на засідання комісії неодноразово не зявлявся. Вважала, що позов підставний та підлягає задовленню. Заслухавши пояснення представників позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.10,\~60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав. Так, відповідно до ч.1 п.2 даної статті батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав за ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з частинами 2,3 згаданої статті мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до ст.165 цього Кодексу, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків. Згідно з ч.ч.2,3 ст.166 СК, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до вимог п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та обєктивного зясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 п.16 цієї Постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження серії 1-СГ №103716 від 25.07.2000р. батьками [PERSON] 09.07.2000р. народження є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-СГ №099051 від 12.07.2008р. [PERSON] при одруженні змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до листа Стрийського ВП ГУНП на запит адвоката [PERSON] проживає в [INFO] без постійного місця проживання. Вироком Стрийського міськрайонного суду від 29.12.2016р. в справі №456/3684/16-к [PERSON] за ст.185 ч.1 КК України визнано винним та засуджено до штрафу в розмірі 850 грн. Вирок набрав законної сили 30.01.2017р. Актом обстеження сімї [PERSON] від 20.02.2017р., що проводилось Сільським головою Лисовицької сільської ради Стрийського району, секретарем та депутатом Лисовицької сільської ради Стрийського району встановлено, що [PERSON]І, з чоловіком та двома неповнолітніми синами проживають в житловому будинку в с. Лисовичі Стрийського району, який складається з житлової кімнати, кухні, ванни та коридору. Будинок умебльований сучасними меблями, прибраний, чистий, теплий. Згідно характеристики [PERSON], виданої по місцю її праці ДНЗ №2 «Сонечко» м. Моршин, вона працює на посаді старшої медичної сестри, за час роботи, близько 5 років зарекомендувала себе відповідальним та дисциплінованим працівником, доброю та чуйною людною, спокійною та врівноваженою; скарг та зауважень не отримувала, правила внутрішнього трудового розпорядку, дисципліну не порушувала. Відповідно до довідки НВК «Лисовицька середня загальноосвітня школа-ліцей» №46 від 20.02.2017р. [PERSON] навчається в 11 класі даної школи. Згідно характеристики [PERSON] за місцем навчання він навчається в НВК «Лисовицька середня загальноосвітня школа-ліцей» з першого класу, характеризується позитивно; мама завжди дбає про його виховання, батько [PERSON] не відвідував батьківські збори, не цікавився успішністю та поведінкою сина. Свідки [PERSON] та [PERSON] будучи допитаними в судовому засіданні суду показали, що проживають по сусідству з позивачкою [PERSON]; не бачили, щоб [PERSON] цікавився життям, здоровям чи вихованням неповнолітнього сина [PERSON]. З витягу з протоколу №3 засідання Комісії з питань захисту прав дитини від 29.03.2017р., комісією розглянуто питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] та визнано позбавлення батьківських прав недоцільним з причини неможливості всебічно та обєктивно зясувати неучасть батька у вихованні дитини. Суд не приймає до уваги висновок Комісії з питань захисту прав дитини від 29.03.2017р. про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки таке обґрунтоване виключно неможливістю комісією всебічно та обєктивно зясувати у вихованні дитини. Крім того, представник Служби в справах дітей Стри йської РДА в судовому засіданні підтвердила даний мотив прийняття такого рішення та не заперечила проти задоволення позову [PERSON] Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Рішенням Стрийського міськрайонного суду від 03.03.2008р. в справі №2-500/2008 присуджено до сплати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] 09.07.2000р. народження в розмірі ? частини всіх видів заробітку, щомісячно до досягнення сином повноліття, встановлено, [PERSON] перебуває на утриманні матері [PERSON]. Дане рішення має для суду преюдиціальне значення та вищезазначені обставини згідно ч.3 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. З довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] №09-20/272 від 10.05.2017р. вбачається, що з січня 2008 по квітень 2017р. [PERSON] аліменти не сплачувались та такі не було стягнуто в примусовому порядку. Заборгованість станом на 30.04.2017р. становила 82\~797,21 грн. Отже судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 2008р. не сплачує аліменти на утримання сина; не цікавиться життям та вихованням останнього; не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, взагалі не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до його навчання, виховання. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини внаслідок свідомого нехтування ним своїми обовязками. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт ухилення відповідача [PERSON] від своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини сина [PERSON] 09.07.2000р. народження, що є підставою для задоволення позовної вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст.180 цього ж Кодексу, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення від цього обов'язку кошти на утримання стягуються в судовому порядку. Частина 3 ст.181 СК передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Рішенням Стрийського міськрайонного суду від 03.03.2008р. відповідача [PERSON] зобов'язано сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст.182 СК, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 до 18 років з 01 травня 2017р. пo 30 листопада 2017р. становить 1777 грн., з 01 грудня 1860 грн. Позивачкою заявлено вимогу про зміну розміру аліментів визначення таких в твердій сумі та в розмірі наближеному до мінімально визначеного СК України на день прийняття рішення. Згідно із ст.192 СК, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. ВСУ у справі за № 143 цс 13 висловив наступну правову позицію, яка згідно ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування всіма субєктами владних повноважень, згідно з якою з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, враховуючи норми ст.ст.182,184 СК України, беручи до уваги те, що суду не надано доказів того, що відповідач має інших непрацездатних утриманців; а також те, що останній не працює, не має постійного місця проживання, суд вважає, що вимога позивачки про зміну розміру стягуваних з відповідача аліментів та стягнення таких в твердій грошовій сумі у визначеному законом розмірі підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved