Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з указаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона з відповідачем перебували в шлюбі з 06 жовтня 2012 року, який було розірвано за рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23 вересня 2016 року. Під час перебування в шлюбі ними за спільні кошти, які їм подарували на весілля, було придбано автомобіль марки «Renault Master», кузов [NUMBER] д.н.з. [NUMBER]. Автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і відповідно підлягає розподілу виходячи з вимог ст. 60, 70, частини 4 та 5 ст. 71 СК України, ст. 372 ЦК України, а тому просить поділити вказаний автомобіль шляхом стягнення на її користь половини вартості спільного транспортного засобу. У судовому засіданні позивачка та її представник ствердили свої позовні вимоги та дали пояснення, аналогічні змісту позову. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що не визнають автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, оскільки джерелом коштів для його придбання були особисті гроші відповідача, які він отримав від відчуження у жовтні 2012 року автомобіля Хонда, придбаного ним у 2011 році, до реєстрації шлюбу, за кошти від продажу спадщини, а тому цей автомобіль не є спільною сумісною власністю. Просять відмовити у задоволенні позову. Допитаний свідок [PERSON] пояснив суду, що відповідач є його знайомим близько 8 років. Влітку 2011 року він продав йому Тойоту Королу 1997 року випуску за 5,5 тис. доларів. У подальшому десь через пів року відповідач купив у нього автомобіль Хонда, у зв'язку з чим повернув йому Тойоту і доплатив приблизно 3,5 тис. доларів. Потім відповідач одружився і просив йому допомогти знайти автомобіль для роботи. Таких автомобілів у нього не було, а тому він допоміг відповідачу продати автомобіль Хонда його родичу за 9 тис. доларів і за ці гроші він придбав Рено Мастер. Зі слів відповідача йому відомо, що їм з позивачкою на весілля подарували 2 тис. доларів, за які вони купили автомобіль марки «Жигуль». Відповідач їздив на ньому десь рік, а потім продав цей автомобіль його знайомим, до цих пір він у них. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є братом позивачки. Весною він з відповідачем та батьком їздили в м. Луцьк на базар купувати автомобіль марки Рено Мастер за 9,5 тис. доларів, кошти були весільні. У сейфі весільних коштів, після того як їх поміняли, було приблизно 6 тис. доларів та 3,5 тис. доларів були відповідача. Десь за тиждень до покупки відповідач забрав всі гроші із сейфа, десь приблизно 50 тис. гривень і 500 доларів. Автомобіль оформили на відповідача, оскільки він придбавався для сім'ї та роботи. До весілля у відповідача було дві машини: Тойота і Хонда, останню він продав десь за 5,5 тис. доларів. Батько та сестра казали, що подарили на свадьбу 52 тис. гривень. Гостей було 80-100 чоловік, в основному дарували гроші, подарунків майже не було. Автомобіль Жигулі відповідач з позивачкою придбали у шлюбі за 12 тис. гривень. Молодому подружжю допомагали батьки, які давали і продукти і гроші, бо їх спільної заробітної плати на прожиття не вистачало. Допитана свідок [PERSON] суду пояснила, що вона перебуває з позивачкою у дружніх стосунках, а відповідач є братом її чоловіка. Зазначила, що на весілля подарували 50 тис. гривень зі слів позивачки, які вони поміняли на долари і весною 2013 року купили автомобіль Рено Мастер. На момент одруження позивачки з відповідачем у нього був автомобіль марки «Хонда». Після весілля вони купили автомобіль марки «Жигулі», за які кошти вона не цікавилась. Зі слів позивачки, вона дізналася, що автомобіль марки «Рено» купили за 9 тис. доларів, тобто за весільні гроші і доплатили, але з яких коштів їй не відомо. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог вважає, що позов не підлягає до задоволення зі слідуючих підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 06 жовтня 2012 року, який було розірвано за рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23 вересня 2016 року. Під час перебування в шлюбі сторонами було придбано автомобіль моделі марки «Renault master», кузов [NUMBER] д/н [NUMBER], який 20 липня 2016 року згідно договору купівлі-продажу № 714/2016/000159 від 20 липня 2016 року було зареєстровано за [PERSON] Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 698/17-23 від 12 вересня 2017 року проведеної на підставі ухвали Черкаського районного суду Черкаської області від 05 липня 2017 року, станом на 12 вересня 2017 року - ринкова вартість автомобіля Renault master, кузов [NUMBER], 2006 року випуску, складає 170980,00 грн. Щодо вирішення спору по суті, то відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружинин та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ст. 70 СК України). У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1 / 2 частину вартості майна, яке відчуджене в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Щодо прав сторін на спірне майно як спільне сумісне, то вказаний автомобіль придбано в період шлюбу сторін та їх спільного проживання. Стосовно джерела доходу, то позивачка не надала суду жодних доказів на підтвердження походження грошей на придбання спірного автомобіля, зокрема того що вони були набуті спільною працею подружжя під час шлюбу чи отримані у вигляді подарунку, зокрема подаровані на весіллі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що спірний автомобіль РЕНО був придбаний відповідачем у березні 2013р., тобто через 5 місяців після реєстрації шлюбу, за 9 тис. доларів США, що було на той час еквівалентно 72 тис. гривень. Зазначені обставини сторони визнають, а тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК суд вважає їх доведеними. До укладення шлюбу з позивачкою відповідач мав два автомобілі - Тойоту, а потім Хонду, які були придбані ним за рахунок майна, набутого у спадщину. Факт успадкування відповідачем 1 / 2 будинку по [ADDRESS] та його продаж підтверджується копією судового рішення від 03 листопада 2010 року про визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно; копією Витягу про державну реєстрацію на [PERSON] права власності на 1 / 2 будинку по [ADDRESS] станом на листопад 2010 року, копією попереднього договору про продаж названого будинку від 11 лютого 2011 року із зазначенням суми продажу та Інформаційною довідкою з реєстру права власності на нерухоме майно від 19 грудня 2016 року, яка засвідчує, що особа, яка вказана у попередньому договорі, як потенційний покупець, став 10 березня 2011 року власником - будинку по [ADDRESS]. Позивачка також підтвердила той факт, що автомобіль Хонда був у [PERSON] на момент укладення шлюбу і що відчужений він був вже після весілля. Названий факт підтвердив і свідок [PERSON] (брат позивачки). Автомобіль Хонда був відчуджений відповідачем вже під час перебування сторін у шлюбі. Автомобіль Рено Мастер був придбаний відповідачем за 9 тис. доларів США, що підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і не заперечується сторонами по справі. Покази свідка [PERSON] щодо перереєстрації названих автомобілів через оформлення довіреностей, співпадають із записами у реєстрі довіреностей, витяги з яких знаходяться в матеріалах справи. Наявність автомобілів у відповідача до укладання шлюбу з позивачкою підтверджується і поясненнями свідка [PERSON] (подруга позивачки) та наявними в матеріалах справи довіреностями, щодо передачі відповідачу відповідного права на зазначені автомобілі. Таким чином, судом встановлено, що грошові кошти в сумі 9 тис. доларів США, що зберігались у сейфі батька позивачки були здобуті за рахунок відчуження відповідачем автомобіля Хонда. Саме за ці гроші (взяті з сейфа) і був придбаний в подальшому спірний автомобіль РЕНО, що не заперечується сторонами. Крім того, сторони визнають що їх сімейний дохід за період перебування у шлюбі до придбання спірного автомобіля складався тільки із заробітної плати, яка сукупно складала близько 5 тис грн. на місяць, які вони витрачали на поточні побутові потреби та оплату орендованого ними у той час житла в м. Черкаси. Той факт, що молоде подружжя за 5 місяців шлюбу не могло зібрати суму грошей необхідну на придбання автомобіля опосередковано підтвердив і допитаний в якості свідка рідний брат позивачки, який, надаючи покази заявив, що молодому подружжю допомагали батьки, які давали і продукти і гроші, бо їх спільної заробітної плати (по 2,5 тис грн. кожного) на прожиття не вистачало. Доводи сторони позивача щодо придбання спірного автомобілю РЕНО за рахунок коштів, отриманих в якості подарунку на весілля, є необґрунтованими, оскільки як встановлено у судовому засіданні сторонами за весільні кошти було придбано автомобіль Жигулі. Всупереч вимог ст.60 ПЦК суду стороною позивача не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обставини, що спірний автомобіль придбано також за весільні кошти. Натомість зазначені доводи спростовуються поясненнями сторін та свідка [PERSON], який пояснив, що на весіллі сторонам дарували кошти в гривневому еквіваленті (за виключенням однієї сім'ї родичів із Росії, які подарували в рублях) і за ці кошти були придбані автомобіль Жигулі за 12 тис. грн та предмети домашнього побуту. Таким чином, стверджуючи, що придбаний через 5 місяців після укладення шлюбу автомобіля РЕНО є спільною сумісною власністю, позивачка всупереч вимог ст.60 ЦПК не надала суду жодних доказів на підтвердження походження грошей на придбання цього автомобіля, зокрема того, що вони були набуті спільною працею подружжя під час шлюбу чи отримані у вигляді подарунку. Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Суд критично оцінює пояснення позивачки щодо витрачання коштів отриманих відповідачем від відчудження автомобіля на ремонт даху приватного будинку, у якому проживав дід відповідача, оскільки указані факти не підтверджені належними доказами та спростовані іншими доказами, зокрема показами свідків та письмовими матеріалами справи, які у сукупності спростовують твердження позивачки та свідчать про те, що спірний автомобіль РЕНО був придбаний за грошові кошти, отримані за рахунок відчудження особистого майна відповідача, яке було набуте ним ще до укладення шлюбу з позивачкою. Також, суд критично оцінює покази [PERSON] щодо того, що у сейфі лежали грошові кошти отримані на весілля сторонами по справі і саме за них було придбано спірний автомоібль, оскільки свідок є рідним братом позивачки, за однією адресою з батьками, де знаходиться сейф не мешкає, а отже йому не може достовірно бути відомо, які саме кошти перебували у сейфі і за які саме кошти придбавався спірний автомоібль. Таким чином, за результатами повного, всебічного та об'єктивного дослідження і оцінки доказів, суд приходить до висновку, що джерелом набуття у власність автомобіля РЕНО є особисті грошові кошти відповідача, а тому такий автомобіль відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed