Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеною позовною заявою обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Вона є спадкоємцем після смерті баби [PERSON], яка померла 16 січня 2001 року. Заповітом від 28 грудня 2000 року [PERSON], заповіла їй частину майна. При зверненні в нотаріальну контору для прийняття спадщини отримала відмову, оскільки нею був пропущений встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини спадкоємцем за заповітом. Просить поновити термін для прийняття спадщини та визнати за нею право власності на спадкове майно. Після відкриття провадження до попереднього судового засідання позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, а саме просить визнати за нею право власності на спадкове майно. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримав змінені позовні вимоги з підстав викладених у поданих заявах додатково зазначивши, що експертом при складанні технічного паспорту будинку було допущено описку у даті. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки , перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, давши їм правову оцінку, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Нормами статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Статтею 60 зазначеного Кодексу передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами, які беруть участь у справі. Нормами ст.534 ЦК України в редакції 1963 року передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом Місцем відкриття спадщини та часом відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 17,525,526 ЦК України в редакції 1963 року. Нормами статті 527 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Згідно ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. У відповідності до ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Статтею 549 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Нормами ст. 533 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець за законом вправі відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, який діяв на час смерті [PERSON] майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Статтею 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що рішенням за №2 від 29 квітня 1979 року загальних зборів колгоспників/зборів уповноважених/колгоспу ім. Шевченка [PERSON] виділено присадибну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку по вул. Молодіжна,7 в с. Міжріччя, Болехівської міської ради, Івано-Франківської області (а.с.45). Виконавчим комітетом Міжрічанської сільської [PERSON] народних депутатів 13 грудня 1979 року №23 [PERSON] виділено земельну ділянку площею 0.08 га для будівництво житлового будинку (а.с.46). Спадкодавцем [PERSON] було виготовлено архітектурно-планувальне завдання, робочий проект будинку а також робочий проект газифікації житлового будинку. Виділена земельна ділянка була відведена в натурі (а.с.47-49,55-56). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 1974 року (а.с.7). [PERSON] помер 20 квітня 1998 року (а.с.18). За [PERSON] обліковувалося домоволодіння за адресою вул. Молодіжна,7 в с. Міжріччя, Болехівської міської ради, Івано-Франківської області(а.с.19) однак він до смерті проживав в домоволодінні з своєю дружиною [PERSON] в с. Міжріччя, по вул. Молодіжна,14 Болехівської міської ради, Івано-Франківської області котре за останньою обліковувалося (а.с.22,23). Згідно ст.548,549 ЦК України (1963 року) котрий діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON], яка настала 20 квітня 1998 року, [PERSON] вважається такою що прийняла спадщину оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також протягом строку, встановленого статтею 533 цього Кодексу, не заявляла про відмову від неї. [PERSON] померла 16 січня 2001 року в с. Міжріччя Болехівської міської ради, що підтверджується свідоцтвом про смерть(а.с.21). Згідно заповіту №31 від 28 грудня 2000 року [PERSON] заповіла позивачці [PERSON] решту належного їй майна, де б воно не було і з чого б воно не складалося, крім житлового будинку та прилеглої до нього земельної ділянки по вул. Молодіжна,14 в с. Міжріччя, Болехівської міської ради, Івано-Франківської області.(а.с.25,27-28). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в яку також входить будинковолодіння по вул. Молодіжна,7 в с. Міжріччя яке згідно технічного паспорта складається з: житлового будинку (літера А) площею 142,2 м2, воріт (№1), огорожі (№2) загальною вартістю 253562 грн. та земельна частка (пай) розміром 0,86 за № РН №290714 виданого на підставі рішення сесії Міжрічанської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 29 лютого 1996 року за №5.(а.с.30). Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських [PERSON] депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих [PERSON] відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих [PERSON]. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Про те, що житловий будинок по вул.. Молодіжній,7 в с. Міжріччя Болехівської міської ради було прийнято в експлуатацію підтверджується тим, що він внесений у по господарські книги по сільській раді в яких зазначено рік побудови 1984 (а.с.58). Також про прийняття в експлуатацію вказаного житлового будинку свідчать допуск до експлуатації газоходів від 18 вересня 1992 року та акт допуску в експлуатацію електроустановок (а.с.53,57,58) Згідно заповіту №31 від 28 грудня 2000 року [PERSON] заповіла позивачці [PERSON] решту всього майна, де б воно не було і з чого б воно не складалося, крім житлового будинку та прилеглої до нього земельної ділянки по вул. Молодіжна,14 в с. Міжріччя, Болехівської міської ради, Івано-Франківської області.(а.с.25,27-28). При зверненні [PERSON] до нотаріуса з приводу прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі [PERSON] позивачці було відмовлено оскільки останньою було пропущено шестимісячний термін для подання заяви для прийняття спадщини (а.с.31) Пунктом «г» ч.1 ст.81, ч. 1 ст.131 Земельного кодексу України, передбачено що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» основним документом, що посвідчує на право на земельну частку (пай), є сертифікат про право на земельну частку (пай). Частиною 1 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» встановлено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Відповідно до частини 2 вищевказаного Закону документом, що посвідчує право на земельну частку пай є також рішення суду. Суд приходить до висновку, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] оскільки фактично вступила у володіння спадковим майном, а саме доглядала за будинковолодінням. Окрім того відповідач визнав заявлений позов та не заперечив проти визнання права власності на будинковолодіння та земельну частку (пай) за позивачкою. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам законодавства, не порушує права інших осіб. Судом не здобуто доказів того, що [PERSON] у встановлений ст.533 ЦК України (в редакції 1963 року) шестимісячний термін відмовилася від прийняття спадщини, таких доказів не надано відповідачкою. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, встановлено: якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Позивачка отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Перешкодою у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом став пропуск шестимісячного строку для подання заяви для прийняття спадщини (а.с.31). В іншому порядку, як судовому позивачка не має можливості визнати право власності на спадкове майно. За таких обставин суд приходить до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на спадкове майно, а саме домоволодіння, що розташоване по вул. Молодіжна,7 в с. Міжріччя, Болехівської міської ради, Івано-Франківської області, куди входить згідно технічного паспорта: житловий будинок (літера А) площею 142,2 м2, ворота (№1), огорожа (№2) загальною вартістю 253562 грн., а також на земельну частку (пай) розміром 0,86 умовних кадастрових гектарів згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) за № РН №290714 виданого на підставі рішення сесії Міжрічанської сільської ради Болехівської міської ради Івано-Франківської області від 29 лютого 1996 року за №5. Нормами ст.12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин на території сіл належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок у власність громадянам. Статтею 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. У відповідності до п. 34 ч.1 ст.26 вказаного Закону до виключної компетенції міських рад, належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Нормами ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни набувають права власності із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності у межах норм, визначених цим Кодексом. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації. Згідно ст.126 зазначеного Кодексу право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що спадкодавцю [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка, що прилягає житлового будинку по вул. Молодіжна,7 в с. Міжріччя, Болехівської міської ради, Івано-Франківської області. Вказана земельна ділянка була надана її покійному чоловікові [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.45,46) а тому в задоволенні позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку що прилягає до житлового будинку по вул. Молодіжна,7 в с. Міжріччя, Болехівської міської ради, Івано-Франківської області слід відмовити. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.17,525,526,527,533,548,549 ЦК України в редакції 1963 року, ст.22 Кодексу про шлюб та сімю України, ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» ст.368,392 ЦК України, ст. 81,116,125,126 Земельного Кодексу України, ст.10,26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні,

Outcome: dismissed