Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, позовні вимоги мотивує тим, що 11.07.2014 року між [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено Кредитний договір №490920438. відповідно до якого їй надано кредит на суму 31747,15 грн. дата остаточного повернення кредиту - 14.07.2017 року. Згідно з п .2.6 розділу 1 Кредитного договору (порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за договором), платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених договором та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком №1 до договору, та є його невід`ємною частиною. Графік платежів визначений Додатком №1 до кредитного договору, згідно якого щомісячний платіж встановлено в розмірі 1525,51 грн. В порушення умов кредитного договору №490920438 від 11.07.2014 року, [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 08.05.2015 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 30288,48 грн., по відсотках 6840,85 грн. Окрім того, банк нарахував неустойку (штраф) в розмірі 2700 грн. Зважаючи на неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором №490920438 від 11.07.2014 року, відповідно до умов договору боржнику - [PERSON] була направлена вимога про дострокове повернення кредиту. Проте, [PERSON] вимогу не виконала, що стало підставою звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором на суму 39829,33 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.09.2015 року по справі №336/5113/15-ц (Провадження №2/336/2503/2015) позов ПАТ «Альфа-Банк» було задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитом в хитальному розмірі 39829,33 гри. та судовий збір в розмірі 398,29 грн. Всього 40227,62 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виконавчий лист по справі №336/113/15-ц видано 23.03.2016 року та звернуто до примусового виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, на підставі чого було відкрито виконавче провадження ВП №51721488 та за яким державним виконавцем здійснювались певні виконавчі дії, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». В подальшому, 29.12.2017 року головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя і ТУЮ у Запорізькій області винесено постанову про повернення виконавчого документу - виконавчого листа №336/5113/15-ц, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя ПАТ «Альфа-Банк» на підставі п.5 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові від 29.12.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем зазначено про можливість повторного пред`явлення виконавчого документа для виконання в строк до 29.12.2020 року. Проте, жодних постанов про відкриття виконавчих проваджень на підставі виконавчого листа №336/5113/15-ц позивачу до дня звернення до суду із зазначеним позовом, не надходило. Це свідчить про те, що стягувач за кредитним договором - ПАТ «Альфа-Банк» до державної виконавчої служби, так само, і до приватних виконавців із заявою про примусове виконання рішення суду по справі №336/5113/15-ц зі стягнення заборгованості у розмірі 40227,62 грн. з [PERSON] , повторно не звертався. Натомість, на адресу позивача надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №64033536 від 05.01.2021 року, винесена приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю. з примусового виконання виконавчого напису №6086 від 08.12.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» суми боргу у розмірі 136096,74 грн. Звідки станом на 08.12.2020 року (день вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Буждиганчук Є.Ю.) у позивача з`явилась заборгованість в розмірі 136096,74 грн. перед ТОВ «Вердикт Капітал», їй не зрозуміло. Окрім того, жодних повідомлень про зміну стягувача ПАТ «Альфа-Банк» на ТОВ «Вердикт Капітал» (чи іншої установи, зазначеної у виконавчому написі), зокрема, договорів факторингу чи договорів відступлення права вимоги за кредитним договором №490920438 від 11.07.2014 року, укладеного з ПАТ «Альфа-Банк», позивачу не надходило, жодних розрахунків, вимог про сплату заборгованості від нового стягувача, із наданням рахунків-виписок, позивачу не направлялось. Посилаючись на ці обставини позивачка просить суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, а подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзиву на позовну заяву та заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Треті особи в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду невідомі. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 11.07.2014 року між позивачем, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» в особі Харланової О.О. , укладено Кредитний договір №490920438. відповідно до якого позивачу (позичальнику) надано кредит на загальну суму 31747,15 грн. В порушення умов кредитного договору №490920438 від 11.07.2014 року, [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 08.05.2015 року утворилась заборгованість за кредитом на суму 39829,33 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.09.2015 року по справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] позов банку було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 39829,33 гри. та судовий збір в розмірі 398,29 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Виконавчий лист по справі №336/113/15-ц видано 23.03.2016 року та звернуто до примусового виконання до Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, на підставі чого було відкрито виконавче провадження ВП №51721488 та за яким державним виконавцем здійснювались певні виконавчі дії, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». В подальшому, 29.12.2017 року головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя і ТУЮ у Запорізькій області винесено постанову про повернення виконавчого документу - виконавчого листа №336/5113/15-ц, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя стягувачу, тобто ПАТ «Альфа-Банк» на підставі п.5 ч.І ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові від 29.12.2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем зазначено про можливість повторного пред`явлення виконавчого документа для виконання в строк до 29.12.2020 року. Позивачці надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №64033536 від 05.01.2021 року, винесена приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком Д.Ю. з примусового виконання виконавчого напису №6086 від 08.12.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» суми боргу у розмірі 136096,74 грн. В період з 26 листопада 2014 року (з моменту прийняття постанови КМУ №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів») і до 22 лютого 2017 року нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржник прострочив графік погашення. В такому випадку, для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили з моменту її винесення. При цьому, в мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку Із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Так, відповідно до п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, на сьогодні вчинення виконавчого напису можливе лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Як вбачається документом, що слугував вчиненню приватним нотаріусом виконавчого напису №6086 від 08.12.2020 року, був кредитний договір №490920438 з ПАТ «Альфа-Банк» від 11.07.2014 року, наданий нотаріусу ТОВ «Вердикт Капітал». Крім того, приватним нотаріусом при вчиненні спірного виконавчого напису не перевірено безспірність заборгованості. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону «Про нотаріат») Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України (постанова від 05.07.2017) захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувана право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так із підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості згідно з Переліком. Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 (справа №466/6825/14ц). Для правильного застосування положень ст. сг. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити всі доводи в повному обсязі й установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем. тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2/березня 2019 року у справі № 137/1666/16~ц (провадження № 14- 84цс19). Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, визначений Кабінетом Міністрів України в постанові від 29.06.1999 року №1172, Зокрема для вчинення виконавчого напису нотаріусом, йому мають бути подані: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Таким чином, право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення (прострочене зобов`язання боржника) та бути безспірним у розумінні вищеназваних нормативних актів. Аналіз положень вищеназваних норм свідчить про те, що підставою для вчинення виконавчого напису за кредитним договором є надання нотаріусу документів, які не тільки передбачені Переліком за назвою, але й містять відомості, які є необхідними умовам вчинення виконавчого напису за статтею 88 Закону та пунктом 3.1 глави 16 розділ 2 Порядку. Інакше нотаріус має право витребувати у стягувача інші документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису ( пункт 2.2 глави 16 розділ 2 Порядку). Отже, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15. На час вчинення виконавчого напису у розпорядженні приватного нотаріуса Буждиганчук Є.Ю. не було документів, які підтверджують безспірність заборгованості, оскільки сам по собі кредитний договір, до того ж не посвідчений нотаріально, не може бути таким документом. Підпунктами 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012р №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, як то подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Як вбачається з кредитного договору №490920438 від 11.07.2014 року, укладеного між позивачем, [PERSON] та ПАТ «Альфа-Банк», кінцевим строком повернення кредитних коштів зазначено 14.07.2017 року, тобто, у випадку не звернення стягувачем до боржника із вимогою про дострокове повернення кредиту та із позовом до суду, граничний строк, коли нотаріус мав би право вчинити вказаний виконавчий напис, враховуючи дату припинення кредитного договору, не міг перевищувати 14.07.2020 року. Проте, враховуючи подання Банком позову до суду у серпні 2015 року, тим самим змінивши строк дії кредитного договору №490920438 та запровадивши початок перебігу трирічного строку для звернення до нотаріуса за вчиненням ним виконавчого напису зі стягнення заборгованості, граничний термін вчинення нотаріусом виконавчого напису сплинув, відповідно, у серпні 2018 року. Таким чином, трирічний термін для можливості вчинення виконавчого напису з дня виникнення права вимоги у стягувача, сплинув в обох випадках, оскільки виконавчий напис №6086, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. 08.12.2020 року, тобто виконавчий напис вчинено поза межами трирічного строку з моменту виникнення права вимоги у стягувача. Слід також звернути увагу суду на те, що ТОВ «Вердикт Капітал» до моменту вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом КМНО Буждиганчук Є.Ю. 08.12.2020 року позивачу не направляв жодних листів з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання за кредитним договором №490920438, право вимоги за яким (як свідчить копія виконавчого напису) перейшло від ПАТ «Альфа-Банк», як правонаступнику його всіх прав та обов`язків, із зазначенням у листі вимоги змісту порушених зобов`язань, із зазначенням розрахунку заборгованості та інше. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, серед інших, що підтверджує безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та Інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису. Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, повідомлень про заміну кредитора у зобов`язанні позивач не отримувала. Відтак, відсутні докази на підтвердження переходу прав вимоги до ТОВ «Вердикт Капітал» на момент вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом, відсутні докази отримання позивачем вимоги про усунення порушень, відсутні докази, що засвідчують безспірнІсть заборгованості за поданими стягувачем документами до приватного нотаріуса. Первісний стягувач - ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором №490920438 від 11.07.2014 року, укладеним з [PERSON] , у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань останньою, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість за кредитом, скористався своїм правом на дострокове стягнення кредиту шляхом подання у серпні 2015 року позовної заяви про стягнення боргу у розмірі 39829,33 грн. Разом з тим, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду України у постанові від 04.07.2018р. по справі №310/11534/13-ц. Отже, з часу ухвалення Шевченківським районним судом м.Запоріжжя рішення суду від 03.09.2015 року про повне стягнення заборгованості за кредитним договором Банк, як і будь-який правонаступник його прав та обов`язків, втратив право провадити нарахування відсотків по кредитному договору №490920438, укладеного з [PERSON] . Відтак сума заборгованості за відсотками та комісіями, зазначена у виконавчому написі за період з 03,09.2015 року по 20.11.2020 року не може вважатися безспірною. А її нарахування відповідачем є неправомірним і суперечить вимогам чинного законодавства. За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, з урахуванням рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03.09.2015 року, яке на даний час є чинним, вчинений виконавчий напис №6086 від 08.12.2020 року запровадив подвійне стягнення з позивача - [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором №490920438 від 11.07.2014 року, відсотків, комісії за той же період, який був охоплений рішенням суду, а тому стягнення боргу по зазначеному кредитному договору, як за рішенням сулу так і за виконавчим написом нотаріуса, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. З урахуванням наведеного, всі вище перелічені обставини, як кожна окремо. так і в сукупності, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, призводять до висновку, що позовні вимоги позивача с обґрунтованими та такими, то підлягають задоволенню, оскільки оскаржуваний виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бужлиганчук Є.Ю.. не відповідає вимогам законодавства, зокрема, ст. 87. 88 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999р. З питання визнання виконавчих написів нотаріусів такими, що не підлягають виконанню, склалася стала позиція судів усіх інстанцій, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду вважає, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, передбачений статтею 88 Закону України «Про нотаріат», безпосередньо пов`язаний з позовною давністю, встановленою ЦК України. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Отже, загальний строк для звернення стягувача до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису становить не більше трьох років з дня виникнення у стягувача права вимоги до боржника незалежно від суб`єктного складу сторін у правовідносинах, тобто цей строк підлягає застосуванню й у відносинах між юридичними особами. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у без спірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заяв а позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Крім того, відповідно до вимог п.1 ч. 2 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 768, 40 гривень.

Outcome: approved