Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивачка у січні 2021 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що приблизно з вересня 2010 року вона почала зустрічатися з [PERSON] та з вересня 2015 року вони стали проживати разом як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу в будинку, який належить [PERSON] на праві спільної часткової власності за адресою: [ADDRESS] . В цей період в будь-якому іншому шлюбі сторони не перебували. Під час спільного проживання у сторін [INFO] народився син [PERSON] , батьком якого є відповідач. Оскільки сторони на час народження сина не перебували у зареєстрованому шлюбі, відомості про батька дитини при реєстрації актового запису про народження були внесені за спільним рішенням з відповідачем на підставі статті 135 СК України, а батьком був вказаний [PERSON] , якого не існує і фактично такий запис у свідоцтві про народження дитини не відповідає дійсності. Визнання батьківства відповідача стосовно сина [PERSON] відповідатиме інтересам дитини. Крім того, позивачка посилалась на те, що син перебуває на її утриманні, а відповідач самостійно придбаває речі, які він вважає необхідним придбати, без урахування нагальних потреб дитини. [PERSON] офіційно працює у ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна», інших неповнолітніх дітей не має, а тому може надавати матеріальну допомогу на утримання спільної дитини. Посилаючись на указані обставини позивачка просить суд: 1) визнати [PERSON] батьком [PERSON] , який народився [INFO] ; 2) стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 03.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09.03.2021 року у справі призначено судово-медичну (молекулярно-генетичну) експертизу та провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 07.05.2021 року поновлено провадження у справі. Позивачка [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження було внесено відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України, тобто зі слів матері (а.с. 3, 6). Батьком [PERSON] указано [PERSON] . Сторони визнали, що на час народження [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі. Позивачка з синами [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідач проживає і зареєстрований окремо. [PERSON] отримує соціальну допомогу на одну дитину як одинока матір (а.с.5). Відповідно до висновку генотипоскопічного дослідження від 30.04.2021 року №30164 ймовірність біологічного батьківства [PERSON] , [INFO] відносно [PERSON] , [INFO] складає 99,999999 % (а.с.33-48). Так, статтею 122 Сімейного кодексу України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України). Відповідно до частини 1 статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (частини 2 та 4 статті 128 СК України). З огляду на те, що запис про батька [PERSON] внесено за вказівкою матері на підставі частини першої статті 135 СК України, а відповідач [PERSON] за приписами частини 1 статті 126 СК України після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про визнання батьківства не звертався, [PERSON] обґрунтовано звернулась до суду. Отже, з огляду на визнання відповідачем позову та ураховуючи висновок генотипоскопічного дослідження від 30.04.2021 року №30164, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання відповідача батьком [PERSON] , який народився [INFO] . За приписами статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. З огляду на задоволення вимоги про визнання батьком дитини, необхідно внести зміни до актового запису про народження [PERSON] в частині відомостей про батька, виключивши запис про « [PERSON] », із внесенням даних про відповідача як про батька дитини. Вирішуючи питання про стягнення аліментів суд виходить з наступного. Суд відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої та восьмої статті 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Виходячи з вимог частини першої-третьої статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 Сімейного кодексу України. Отже, з огляду на наведені норми, утримання дитини може здійснюватись за домовленістю між батьками дитини. За відсутності такої домовленості право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Відповідач у судовому засіданні повідомив, що працює, отримує заробітну плату, погодився сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у заявленому позивачкою розмірі. З огляду на установлені судом обставини, визнання відповідачем позову, що не суперечить нормами Сімейного кодексу України, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення позивачем позову, тобто з 29.01.2021 року. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з таких мотивів. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. за вимогу про визнання батьківства, а також понесла витрати у розмірі 11300 грн. на оплату експертизи (а.с.8). За вимогу про стягнення аліментів [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, з відповідача на користь позивачки слід у повному обсязі стягнути витрати на оплату судової експертизи, а також ураховуючи визнання [PERSON] позову на підставі частини 1 статті 142 ЦПК України, 50 % суми судового збору, яка підлягає відшкодуванню позивачці у розмірі 454,00 грн., решту суми слід компенсувати [PERSON] з державного бюджету. Ураховуючи, що позивач за позовами про стягнення аліментів відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а відповідач визнав позов, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50 відсотків судового збору, який мав бути сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 454 грн. 00 коп. (908,00 грн. х 50%). На підставі пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved