Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво, вказуючи, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 31.10.2011 року належить земельна ділянка площею 0,0548 га, що розташована на [ADDRESS], акт зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 1780408923, яка надана для ведення садівництва, нею для поліпшення житлових умов було вчинено самочинне будівництво: садового будинку літ. «Д», загальною площею 52,9 кв.м, житловою площею 52,9 кв.м, тераси літ. «д», господарського блоку літ. «Є», на які необхідно визнати право власності, у зв'язку з тим, що побудовані будівлі являються самочинними. Позивачка судове засідання не з'явилася, представила заяву, що позов підтримує, просить справу розглядати за її відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, згідно заяви просила суд розглянути справу за наявними матеріалами справи, відповідно до чинного законодавства, дослідивши норми матеріального та процесуального права та за його відсутністю. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 31.10.2011 року належить земельна ділянка площею 0,0548 га, що розташована на [ADDRESS], акт зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 1780408923, яка надана для ведення садівництва. Позивачкою для поліпшення житлових умов було вчинено самочинне будівництво: садового будинку літ. «Д», загальною площею 52,9 кв.м, житловою площею 52,9 кв.м, тераси літ. «д», господарського блоку літ. «Є». За самочинне будівництво позивачка була притягнута до адміністративної відповідальності. Розміщення самовільних будівель не суперечить Державним будівельним нормам ДБН 360-92 та санітарно-епідеміологічним вимогам. В результаті самочинного будівництва права інших осіб не порушено. Згідно технічного висновку, розробленого ТОВ «Стратегія» (держліцензія АД № 035620) стан основних несучих будівельних конструкцій самовільних будівель, відповідають вимогам будівельних норм, знаходяться в задовільному технічному стані та при годні до експлуатації. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ст. 376 п. 5 ЦК України, на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Враховуючи вищезазначене, суд вважає позовні вимоги [PERSON], що підлягають задоволенню, визнавши за нею право власності на самочинно зведені будівлі: садовий будинок літ. «Д», загальною площею 52,9 кв.м, житловою площею 52,9 кв.м, терасу літ. «д», господарський блок літ. «Є», що розташовані на земельній ділянці [ADDRESS]. На підставі викладеного і

Outcome: approved