Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить суд визнати недійсним фіктивний договір купівлі-продажу (або дарування) автомобіля [NUMBER]; визнати удаваним договір купівлі-продажу автомобіля Фольксваген ЛТ, д/н [NUMBER], укладений 21.05.2015 року; визнати вказані автомобілі спільним сумісним майном подружжя. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, наполягає на задоволенні позову, посилаючись на те, що вказані автомобілі придбані нею та відповідачем [PERSON] в шлюбі, тому є спільною сумісною власністю подружжя. Але, відповідач [PERSON] без її дозволу, уклав фіктивний договір купівлі-продажу автомобілю [NUMBER] зі своє матірю відповідачкою [PERSON]; автомобіль Фольксваген ЛТ, д/н [NUMBER] при укладанні договору купівлі-продажу взагалі одразу ж оформив на матір. У звязку з наведеним просить позов задовольнити. Представник позивачки в судовому засіданні підтримав її доводи та правову позицію. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, проти його задоволення заперечує, посилаючись на правомірність угод. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] позов не визнала, проти його задоволення заперечує, посилаючись на правомірність угод. Представник відповідачів в судовому засіданні підтримав їхні доводи та правову позицію. Вислухав пояснення справи, суд приходить до наступного: Позивачка та відповідач [PERSON] знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 16 жовтня 2003 року, згідно свідоцтва про одруження І-ВЛ №183465. Під час шлюбу, а саме: в 2008 році, придбаний автомобіль [NUMBER], власником якого записано відповідача [PERSON] Вказаний факт підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ВНС 198500 та не оспорюється сторонами. Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи наведене, суд вважає вказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя. 3 листопада 2011 року відповідач [PERSON] уклав договір купівлі-продажу вказаного автомобіля з відповідачкою [PERSON], яка є його матірю. Вказана обставина підтверджується довідкою-рахунком №849556, карткою обліку транспортного засобу, висновком спеціаліста від 3 листопада 2011 року; реєстраційною карткою від 3 листопада 2011 року, не заперечується сторонами. Згідно ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Оскільки ані усної ані письмової згоди позивачки на відчуження спільної сумісної власності автомобілю [NUMBER], відповідачем [PERSON] не отримано, суд констатує порушення вимог ст. 65 СК України. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про недійсність договору купівлі-продажу автомобіля «Mercedes-Benz 612D», укладеного 3 листопада 2011 року. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження обставин придбання автомобілю Фольксваген ЛТ, д/н [NUMBER], особисто нею, позивачкою надані особисті пояснення у справі; пояснення в якості свідка; витребувані та залучені до матеріалів справи податкові декларації про майновий стан та доходи відповідача [PERSON] Але, пояснення позивачки спростовуються поясненнями відповідачів; пояснення позивачки в якості свідка спростовуються поясненнями відповідачки [PERSON] в якості свідка; податкові декларації не є прямим доказом по справі, якій би свідчив про придбання автомобілю Фольксваген ЛТ саме позивачкою, а може слугувати підставою для припущення цієї обставини, а згідно ч.4 ст.60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наведене, суду не надано належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про факт придбання автомобілю Фольксваген ЛТ, д/н [NUMBER], позивачкою по справі. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial