Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки посилаючись на те, що вона отримала у спадок земельну ділянку площею 0,50 га, з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства, яка належала її батькові [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ЧВ №009363. Отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку, вона звернулася до Державного підприємства «Чернівецький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (по тексту ДП «Чернівецький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою») з метою переоформлення державного акту на себе. Втім, в нових актах змінено площі ділянок, зокрема площа земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд вказано 0,10 га; для ведення особистого селянського господарства 0,40 га. Вважає, що діями відповідачів, які розробили технічну документацію щодо виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки, а також підписали спірні державні акти, було зменшено площа земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з 0,25 га до 0,10 га, а площа земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, навпаки, збільшено з 0,25 га до 0,40 га, а тому просила суд визнати такі державні акти недійсними. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позові та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] міська рада Чернівецької області в судове засідання свого представника не направила, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Представник відділу Держземагентства у Герцаївському районі Чернівецької області [PERSON] позов визнала та у своїх поясненнях послалася та те, що оскільки всі нормативно-правові акти, якими було врегульовано питання внесення змін до державних актах на сьогоднішній день втратили чинність, у відділу відсутня технічна та законодавча можливість виправити виявлені помилки. Представник ДП «Чернівецький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» позов не визнав через те, що на момент оформлення державних актів на імя позивачки спірна земельна ділянка була вилучена зі складу земель Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області та включена до земель м. Герца. Оскільки законом в містах встановлений граничний розмір ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку на рівні 0,10 га, то й позивачці було оформлено державні акти з відповідними площами. Заслухавши пояснення та доводи учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до державного акту на право власності на землю серії І-ЧВ № 009363, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 30 жовтня 1997 року за № 19, [PERSON], тобто батькові позивачки, належало земельна ділянка площею 0,50 га, з яких 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, та 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства, розташована на території Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області. Статтею 81 Земельного кодексу України (далі ЗК України) передбачено що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема шляхом прийняття спадщини. Згідно із ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення (ч.1 ст.1225 ЦК України). 26 вересня 2002 року державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], тобто позивачці видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 0,50 га, розташованої на землях, що знаходяться у віданні виконавчого комітету Молницької сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, с. Молниця наданого для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства, що належать померлому [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ЧВ № 009363. На підставі вказаного свідоцтво про право на спадщину за заповітом, позивачка 26 березня 2004 року отримала два державні акти на право власності на земельні ділянки, а саме серії ЧВ № 068506 на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд розмірами 0,10 га та державного акту серії ЧВ № 068562 щодо земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,40 га. Отже, незважаючи на те, що сукупність вищенаведених норм законодавства (ст. 1216, 1218 та 1225 ЦК), зводяться до того, що записи в нових державних актах (площа, цільове призначення тощо), за виключенням інформації про власника, мають відповідати в цілому записам зазначених в свідоцтві про право на спадщину за заповітом та державному акті виданого на імя попереднього власника землі, розмір площ земельних ділянок для будівництва і обслуговування жилого будинку та для ведення особистого селянського господарства які зазначені в державних актах виданих на імя позивачки не відповідають тим, що зазначені в первинному державному акті (на імя батька позивачки) . Статтею 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. За вищенаведених обставин, зважаючи на те, що наявні розбіжності в державних актах фактично призвели до безпідставного зменшення площі ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, та навпаки, збільшення ділянки для ведення особистого селянського господарства, суд приходить до висновку, що цим порушено право позивачки щодо володіння, користування та розпорядження своєю власністю, а тому її право підлягає захисту шляхом відновлення становища яке існувало до порушення, у звязку із чим оспорюванні державні акти на право власності на землю видані на імя позивачки слід визнати недійсними. Твердження представника ДП «Чернівецький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» що законодавством встановлено граничний розмір площі земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку на рівні 0,10 га в містах, не заслуговують до уваги, оскільки відповідно до п.7 Перехідних положень ЗК України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. На підставі ст.ст. 316, 321, 393, 1216, 1218, 1225 ЦК України, ст. 81 ЗК України, та

Outcome: approved