Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Позивач Кредитна спілка «Запоріжжя» (далі - КС «Запоріжжя») звернулось до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якому вказує, що 27.08.2007 року між КС «Запоріжжя» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 203, згідно якого відповідач отримала від позивача кредит у сумі 20000,00 грн. Відповідач свої зобов'язання за договором кредитної лінії не виконала, станом на 22.08.2013 року має заборгованість по тілу кредиту у сумі 19345,47 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 75924,74 грн., а всього 95270,21 грн. За таких обставин позивач просить стягнути з [PERSON] на користь КС «Запоріжжя» заборгованість по тілу кредиту у сумі 19345,47 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 75924,74 грн., а всього 95270,21 грн. В ході судового розгляду справи позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги. Відповідно до останньої редакції позовної заяви від 03.06.2014 року КС «Запоріжжя» просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість по тілу кредиту у сумі 19345,47 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 87436,38 грн., а всього 106781,85 грн. В судовому засіданні представник позивача Трібусян О.В. заявлені уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та підтвердив обставини, які викладені в уточненій позовній заяві, просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] проти задоволення позову заперечували у повному обсязі, зазначаючи, що надані сторонами екземпляри Додаткової угоди № 1 від 27.08.20107 року мають суттєві розбіжності у змісті графіку сплати залишкової суми кредиту, п. 1.5. Договору кредитної лінії № 203 від 27.08.2007 року не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів, проценти, передбачені п. 1.5. Договору кредитної лінії № 203 від 27.08.2007 року, за своєю правовою природою є пенею, а тому, для вимог про її стягнення, повинен бути застосований скорочений строк позовної давності в один рік. Також, в своїх письмових запереченнях відповідач [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] просили суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог КС «Запоріжжя». В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON] свої заперечення проти позову підтримали та просили суд у задоволені позову відмовити у повному обсязі. Вислухав пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 27 серпня 2007 року між КС «Запоріжжя» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 203. Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору КС «Запоріжжя» (кредитор) надає [PERSON] (позичальник) кредити в загальній сумі 20000 грн., окремими виплатами не більше загальної суми договору, кожна виплата оформлюється додатковою угодою на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов'язується повернути її кредитору відповідно до умов, передбачених цим договором. Відповідно до пункту 1.3 договору строк дії договору становить 36 фактичних місяців, тобто з 27 серпня 2007 року по 27 серпня 2010 року, і діє до повного виконання зобов'язань позичальником. Відповідно до пункту 1.4 договору плата за користування кредитом становить 0,1288 % від суми залишку кредиту, за кожен день користування кредитом. Відсотки за користування кредитом нараховуються щомісячно в останній робочий день місяця, а також в день дострокового повернення заборгованості за кредитом в повній сумі. Метод розрахунку відсотків - факт/факт. При цьому, відповідно до пункту 1.5 договору при зміні позичальником умов зобов'язання, у тому числі графіка погашення кредиту, плата за користування кредитом становить 0,2576 % від суми залишку кредиту за кожен день змін умов зобов'язання. Відповідно до підпункту 3.1.5 пункту 3.1 договору позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати кредитору проценти за користування кредитом та повертати основну суму кредиту згідно графіка погашення кредиту, який додається до даного договору (додаткова угода), та на умовах цього договору. Якщо дата сплати припадає на вихідний день, то сплата відбувається в попередній перед вихідними днями робочий день кредитора. Відповідно до підпункту 3.1.6 пункту 3.1 договору позичальник зобов'язаний кошти для погашення заборгованості в першу чергу направляти для оплати відсотків, а потім для погашення кредиту. Відповідно до пункту 1.1 договору між позивачем та відповідачем були укладені додаткові угоди до договору: додаткова угода № 1 від 27.08.2007 року, відповідно до якої було визначено суму траншу кредиту, який надається позивачем відповідачу у розмірі 10000 грн.; додаткова угода № 2 від 31.08.2007 року, відповідно до якої визначено суму траншу кредиту у розмірі 5000 грн.; додаткова угода № 3 від 07.09.2007 року, відповідно до якої визначено суму траншу кредиту у розмірі 5000 грн. Згідно з видатковими касовими ордерами 27.08.2007 року, позивачем було видано відповідачу 10000 грн., 31.08.2007 року - 5000 грн., 07.09.2007 року - 5000 грн., а всього - 20000 грн. кредитних коштів. Відповідно до додаткової угоди № 3 від 07.09.2007 року встановлено, що позичальник зобов'язаний до 27 числа кожного місяця сплачувати відсотки за користування кредитом, а 27.08.2010 року погасити основну суму кредиту у розмірі 20000 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до пункту 2 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (щодо відносин позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідачем за час дії кредитного договору умови графіку погашення кредиту неодноразово порушувалися, у зв'язку з чим позивачем відповідно до пункту 1.5 договору нараховувалися проценти за користування кредитом, виходячи зі ставки 0,2576 % від суми залишку кредиту за кожен день зміни умов зобов'язання. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором підтверджується наданим позивачем розрахунком, відомості зазначені у якому іншими матеріалами справи не спростовуються, і з яким суд погоджується. Крім того, факт наявності заборгованості перед позивачем не заперечується і самим відповідачем. Також, наявність заборгованості відповідача перед позивачем, а також правомірність умови кредитного договору щодо застосування у випадку зміни відповідачем умов зобов'язання, у тому числі графіка погашення кредиту, процентної ставки за користування кредитом у розмірі 0,2576%, встановлена рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2013 року у цивільній справі № 2/333/13/13 за позовом кредитної спілки «Запоріжжя» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії та судових витрат, яке було залишене без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 27.08.2013 року, і набрало законної сили. Крім того, відсутність підстав для визнання умов кредитного договору недійсними і факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем за кредитним договором встановлена судовими рішеннями, які набрали законної сили, у цивільних справах, в яких брали участь Кредитна спілка «Запоріжжя» та [PERSON], а саме: рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.09.2012 року, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 22.11.2012 року у цивільній справі № 2-4565/11 за позовом [PERSON] до Кредитної спілки «Запоріжжя» про захист прав споживачів, визнання договору кредитної лінії та договору іпотеки недійсним; рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.04.2013 року, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 28.04.2014 року у цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Запоріжжя» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення та за зустрічним позовом [PERSON] до кредитної спілки «Запоріжжя» про визнання дій незаконними. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 06.06.2014 року сума заборгованості відповідача за кредитним договором складає 109622,38 грн., в тому числі 90276,91 грн. - несплачені відсотки, 19345,47 грн. заборгованість за кредитом. При цьому, частина несплачених відсотків за кредитом, а саме відсотки за період з 06.12.2012 року по 01.02.2013 року у розмірі 2840,53 грн., була стягнута з відповідача за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2013 року, а отже заборгованість відповідача станом на 06.06.2014 року складає 106781,85 грн. (109622,38 грн. - 2840,53 грн.). Суд вважає, що вказана заборгованість підлягає частковому стягненню з відповідача у зв'язку з тим, що щодо частини зазначених вимог сплила позовна давність і про застосування позовної давності заявлено відповідачем. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі N 6-116цс13 перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Як вбачається з матеріалів справи, з позовною заявою до суду позивач звернувся 22.08.2013 року. Таким чином, з урахуванням строків позовної давності, з відповідача може бути стягнено заборгованість, яка виникла починаючи з 22.08.2010 року. Згідно з наданим позивачем розрахунком у період з 22.08.2010 року по 06.06.2014 року у відповідача виникла заборгованість щодо повернення суми кредиту у розмірі 19345,47 грн., а також щодо сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 69019,99 грн., яка розраховується таким чином: 19345,47 грн. - сума заборгованості за кредитом * 1385 днів, за які нараховуються відсотки (з 22.08.2010 року по 06.06.2014 року) * 0,2576 %. З урахуванням, суми відсотків у розмірі 2840,53 грн., які були стягнуті з відповідача за рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2013 року, сума заборгованості відповідача за відсотками складає 66179,46 грн. (69019,99 грн. - 2840,53 грн.). Таким чином, сума заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором, яка підлягає стягненню, складає 19345,47 грн. - сума кредиту, 66179,46 грн. - відсотки по кредиту, а всього 85524,93 грн. Доводи відповідача та її представників стосовно того, що до вимог позивача про стягнення з відповідача збільшеної відсоткової ставки за користування кредитом, передбаченої п. 1.5 кредитного договору, у частині суми збільшення відсоткової ставки на 0,1288%, слід застосовувати спеціальну позовну давність в один рік як до вимоги про стягнення неустойки, суд вважає необґрунтованими. Так, статтею 611 ЦК України у якості окремих самостійних наслідків порушення зобов'язання, передбачено, застосування у випадках, встановлених договором або законом, зміни умов зобов'язання або сплати неустойки. Виходячи зі змісту пункту 1.5 кредитного договору, сторонами було передбачено у випадку порушення позичальником графіку погашення кредиту, саме зміну умови договору в частині розміру процентної ставки плати за користування кредитом. При цьому, до вимог про стягнення плати за користування кредитом повинна застосовуватися загальна позовна давність тривалістю у три роки, а не спеціальна скорочена позовна давність. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги КС «Запоріжжя» підлягають задоволенню частково. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial