Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач Кам`янецька сільська рада Чернівецького району Чернівецької області, яка діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21.02.2020 року дітей від батьків відібрано без позбавлення їх батьківських прав, дітей передано органу опіки та піклування Кам`янецької сільської ради, а також із відповідачів за рішенням суду стягнуто аліменти на утримання дітей. Зазначає, що з моменту відібрання дітей поведінка відповідачів не змінилася: вони не працевлаштовані, час від часу працюють по найму, а від так стабільного заробітку не мають. Крім того, [PERSON] та [PERSON] зловживають спиртними напоями, неодноразово притягувалися до адміністративної відповідальності, [PERSON] притягнуто до кримінальної відповідальності, рішення суду не виконують, аліменти на утримання дітей не сплачують. На разі, за рішенням виконавчого комітету Кам`янецької сільської ради від 13.07.2021 №77 призначено опікуном/піклувальником над дітьми тітку - [PERSON] , а від так, діти перебувають під її опікою, відповідачі жодної участі у житті та вихованні дітей не приймають та не цікавляться ними. Враховуючи вищевикладене, просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , мешканців [ADDRESS] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . А також, просить суд стягнути із відповідачів на користь опікуна [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] в розмірі 1255,00 грн. з кожного із батьків з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання представник позивача Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області не з`явився, проте направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити, а справу розглянути у відсутності представника сільської ради. Вiдповiдачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомили і не просили суд відкласти розгляд справи, відзиву на позов не подали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Крім того, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК) передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважити дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ч.ч.1, 4 ст. 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Стаття 8 Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод проголошує «1. Кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб». Отже, для вирішення питання, чи є втручання обґрунтованим згідно з п.2 статті 8, слід врахувати, чи переслідувало втручання законну мету і якщо так, чи було втручання необхідним, зокрема, чи було воно адекватною реакцією на суспільну необхідність, що не потребує зволікань. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. У відповідності до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Як вбачається з роз`яснень, які містять в п. 18 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Судом встановлено, що відповідачі: [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 21.02.2021 року, дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відібрано від батьків: [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав, дітей передано органу опіки та піклування Кам`янецької сільської ради, а також із відповідачів за рішенням суду стягнуто аліменти на утримання дітей. Рішенням виконавчого комітету Кам`янецької сільської ради від 13.07.2021 №77 призначено опікуном/піклувальником над дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , діти перебувають під її опікою до сьогодні, відповідачі жодної участі у житті та вихованні дітей не приймають та не цікавляться ними. Крім того, встановлено, що відповідачі неодноразово були притягнуті до адміністративної відповідальності, відповідачку [PERSON] рішенням суду притягнуто до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.185 КК України, за місцем проживання відповідачі характеризуються негативно, зловживають спиртними напоями, постійного місця роботи не мають, рішення суду в частині сплати аліментів на утримання дітей не виконують. Отже, судом встановлено, що відповідачі не здатні належно турбуватися про здоров`я дітей та вести господарство, за рішенням суду в них вже було відібрано дітей, однак належних висновків вони для себе не зробили, не змінили свого ставлення щодо виховання дітей. Рішенням виконавчого комітету Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області №106 від 30.09.2021 року та висновком органу опіки та піклування вирішено визнати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їхніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Таким чином суд вважає очевидним умисне ухилення відповідачами від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дітей. Крім того, на неодноразові прохання змінити своє таке відношення до дітей, відповідачі жодним чином не реагували, і надалі вперто умисно ухилялися від участі у їх вихованні. Також, питання позбавлення відповідачів батьківських прав ретельно вивчалось органом опіки та піклування Кам`янецької сільської ради, про що наданий відповідний висновок про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їхніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , жителів [ADDRESS] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , які проживають в [ADDRESS] , оскільки вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавляться матеріальним, моральним, та духовним життям дітей, не цікавляться їхнім розвитком, що у сукупності суперечить інтересам дітей та може їм зашкодити. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення і поновити зазначену особу в батьківських прав. Тому, ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідачів, що у разі зміни обставин, що слугували підставами для позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] та неповнолітньої доньки [PERSON] , вони не позбавлені права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Обґрунтованими на думку суду є також вимоги позивача про необхідність стягнення аліментів із відповідачів на утримання їхньої дитини. Так, відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. ч.3 ст.166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно із ч.4 ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів, суд враховує всі обставини справи, вимоги розумності, виваженості, співмірності і справедливості, майновий стан відповідачів, розмір їх доходів, стан здоров`я дітей, стан здоров`я відповідачів, а тому, за таких обставин, суд дійшов висновку визначити розмір аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 255,00 гривень щомісячно з кожного з батьків до повноліття дитини. На підставі викладеного та

Outcome: approved