Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

Позивачка свої вимоги мотивує тим, що 26 серпня 2016 року помер її чоловік [PERSON]. Шлюб між ними був зареєстрований 17 жовтня 2003 року. Після його смерті відкрилася спадщина на домоволодіння, розташоване за адресою: м. Суми, вул. Шишкарівська, 86/1. Позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на 1/2 частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, а саме на 1/2 житлового будинку з надвірними, господарчими та побутовими спорудами, що розташований за адресою: м. Суми, вул. Шишкарівська, під номером 86/1, але державний нотаріус [PERSON] 06 травня 2016 року винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за номером 1297/02-31, оскільки надане нотаріусу рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26.10.2010 у справі № 2-6712/10 не дає можливості встановити, що майно набуте під час зареєстрованого шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності. На думку позивача , вищезазначена постанова не відповідає вимогам Закону України Про нотаріат , та Сімейному кодексу України з огляду на наступне, просила скасувати вказану постанову як незаконну, зобов'язати державного нотаріуса Першої Сумської державної нотаріальної контори [PERSON] видати свідоцтво про право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними, господарчими та побутовими спорудами, що розташований за адресою: м. Суми, вул. Шишкарівська, під номером 86/1 у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя. В судовому засіданні позивач пояснила, що домоволодіння, розташоване за адресою: м. Суми, вул. Шишкарівська, 86/1, було побудоване нею та її чоловіком [PERSON] під час шлюбу за спільні кошти подружжя, проте, право власності на нього було визнане як на самовільно збудоване нерухоме майно у судовому порідку, та зареєстроване за [PERSON] на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 жовтня 2010 року у справі № 2-6712/10, а згідно з положеннями Сімейного кодексу України, майно, придбане у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя. Отже, її частка у зазначеному майні складає ? частину, і її право прямо передбачено законом. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду свої письмові заперечення, просив розглянути справу без участі свого представника. Треті особи - Головне територіальне управління юстиції, служба у справах дітей Сумської міської ради надали суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного. Встановлено, що 26 серпня 2016 року помер чоловік позивача [PERSON]. Шлюб між ними був зареєстрований 17 жовтня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.7). На час відкриття спадщини позивач постійно проживала з спадкодавцем за адресою: м. Суми, вул. Шишкарівська, буд. 86/1, що підтверджується копію сторінок будинкової книги (а.с.8-13), тобто на підставі положень частини 3 статті 1268 Цивільного Кодексу України, є такою, що прийняла спадщину. Після смерті [PERSON], на підставі заяви позивача державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа номер 207/2016, копія якої долучена до матеріалів справи. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 Цивільного Кодексу України, спадкоємцями, які прийняли спадщину, також є дружина померлого позивач [PERSON] та малолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. До складу спадкового майна входить житловий будинок з надвірними, господарчими та побутовими спорудами, що розташований за адресою: м. Суми, вул. Шишкарівська, під номером 86/1, який за свого життя [PERSON] набув на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 жовтня 2010 року у справі № 2-6712/10 (а.с.17). Житловий будинок був набутий чоловіком позивача у власність під час перебування у шлюбі з позивачкою. Як встановлено в судовому засіданні, цей будинок був побудований за спільні кошти подружжя для проживання в ньому сімї, а отже, відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України він є об'єктом права спільної сумісної власності. З огляду на зазначене, позивач звернулась до державного нотаріуса Першої Сумської державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку житлового будинку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя. Як правовстановлюючий документ на житловий будинок нотаріусу було надане рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 жовтня 2010 року. Проте, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, про що винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій 06 травня 2016 року (а.с.6). Відмова нотаріуса була мотивована тим, що надане нотаріусу рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26.10.2010 у справі № 2-6712/10 не дає можливості встановити, що майно набуте під час зареєстрованого шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності. На думку суду, при винесенні даної постанови про не враховані положення чинного законодавства, зокрема ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 статті 60 СК України кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності. Стаття 57 Сімейного кодексу встановлює підстави набуття майна, яке є особистою власністю дружини, чоловіка (набуття майна до шлюбу, набуття майна в порядку спадкування чи на підставі договору дарування, майно, хоч і набуте під час шлюбу, але за кошти, які належали чоловіку/дружині особисто, набуття житла/земельної ділянки внаслідок приватизації), проте, законодавець не виділяє окремо таку підставу набуття майна як судове рішення. Тобто, відносно житлового будинку набутого під час перебування у шлюбі, діє норма, відповідно до якої це майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки даний будинок не може бути визнаний особистою власністю померлого чоловіка позивачки. Встановлено, що позивачка та її померлий чоловік не припиняли шлюбних відносин, між ними не встановлювався режим окремого проживання, жодних договорів про визнання будинку річчю, яка належить померлому чоловіку позивачки на праві особистої приватної власності не укладалося. Будинок був побудований ними самочинно на земельній ділянці, яка була придбана [PERSON] під час перебування у шлюбі з позивачкою за кошти, які належали їм на праві спільної сумісної власності. Під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки позивачка як співвласник грошових коштів надавала згоду на придбання земельної ділянки. Усі договори про придбання будівельних матеріалів та виконання будівельних робіт укладались в інтересах сім'ї та оплачувались їхніми спільними грошовими коштами. Тобто, будинок не може бути визнаний особистою власністю померлого [PERSON]. Таким чином, на думку суду, нотаріус мав всі правові підстави вважати будинок, розташований у місті Суми по вулиці Шишкарівській під номером 86/1 спільною сумісною власністю подружжя, на підставі підпункту 1.1. пункту 1 глави 11 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року позивачка маю право отримати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя після смерті її чоловіка. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Пунктом 2 глави 11 розділу 2 вищезазначеного порядку перелічені підстави видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя: надання документа, який посвідчує шлюбні відносини, подання документів, які підтверджують право власності на майно, яке підлягає державній реєстрації та копії свідоцтва про смерть. Позивачем нотаріусу були надані всі зазначені документи. Крім того, положення підпункту 4.19.пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій про те, що при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен зясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя, і за наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, тобто нотаріус зобовязаний у цьому випадку видати свідоцтво про право власності на частку в спільному майні. Крім того, на думку суду, постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 06 травня 2016 року не відповідає вимогам, встановленим пунктом 3 глави 13 розділу 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 року, а саме: не зазначена конкретна підстава відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство. Відповідно до абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи те, що позивачка не має можливості зареєструвати право власності на спадкове майно житловий будинок за адресою: м. Суми, вул. Шишкарівська, 86/1, та вільно користуватися і розпоряджатися спадковим майном, в звязку з цим право позивачки порушене і підлягає захисту. Виходячи з викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню, необхідно скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій державного нотаріуса Першої Сумської нотаріальної контори [PERSON] від 06 травня 2016 року та зобов'язати державного нотаріуса Першої Сумської державної нотаріальної контори [PERSON] видати свідоцтво про право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними, господарчими та побутовими спорудами, що розташований за адресою: м. Суми, вул. Шишкарівська, під номером 86/1 у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: approved