Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач МТСБУ в особі представника Бондара Віктора Броніславовича звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив стягнути 25500 гривень як відшкодування шкоди в порядку регресу, завданою внаслідок ДТП, судові витрати та витрати на правову допомогу, вказуючи на те, що 08 липня 2010 року близько 06 години 45 хвилин по вулиці Козацька в місті Славута Хмельницької області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Merssedes-Benz 300 D», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля марки «Audi-80», державний реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON] Згідно постанови Славутського міськрайонного суду Хмельницької області ДТП сталося з вини відповідача [PERSON], з приводу чого власник пошкодженого автомобіля, з метою отримання страхового відшкодування, звернувся до позивача з відповідною заявою, до якої було додано копію полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розмір завданих збитків при ДТП складає 31350 гривень, проте, в зв'язку з настанням події, позивач здійснив відшкодування потерпілій особі в розмірі 25500 гривень. Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 січня 2014 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено [PERSON], який на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом, яким було скоєно ДТП. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Бондар В.Б. позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові. Крім того, представник позивача пояснив, що в зв'язку з залучення до участі в справі в якості співвідповідача [PERSON], який володів транспортним засобом на момент вчинення ДТП на відповідній правовій основі, він, відповідно до вимог ч. 4 статті 1187 ЦК України, повинен спільно з відповідачем [PERSON] відшкодовувати витрати, пов'язані зі страховими виплатами, оскільки [PERSON] неправомірно заволодів транспортним засобом, чому сприяла недбалість [PERSON] Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, вказуючи на те, що дійсно [PERSON] був учасником ДТП, яка мала місце 08 липня 2010 року за участю автомобіля марки «Merssedes-Benz 300 D», яким керував відповідач, та автомобілем марки «Audi-80». Крім того, зазначили, що [PERSON] неправомірно керував вказаним автомобілем, оскільки посвідчення водія не мав, транспортний засіб належав співвідповідачу [PERSON], а тому позивач повинен був звернутися з позовом до належного відповідача, а саме власника транспортного засобу. Заперечують щодо заявлених до стягнення судових витрат на правову допомогу, оскільки представником позивача здійснювалася підготовка позову на підставі доручення, а не особою, яка надає правову допомогу. Просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні співвідповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, пояснивши, що на момент ДТП, яка сталася 08 липня 2010 року, [PERSON] володів автомобілем марки «Merssedes-Benz 300 D», державний реєстраційний номер [NUMBER], на підставі доручення, тобто власником автомобіля не являється. Даний транспортний засіб [PERSON] не передавав в день ДТП для керування [PERSON], який не мав відповідних підстав для володіння даним транспортним засобом. Просили відмовити в задоволенні позову в зв'язку з пропуском позовної давності. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з'ясувавши всі обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що 08 липня 2010 року близько 06 години 45 хвилин по вулиці Козацька в місті Славута Хмельницької області, відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Merssedes-Benz 300 D», державний реєстраційний номер [NUMBER], під час обгону транспортного засобу марки «Audi-80», державний реєстраційний номер [NUMBER], не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечного інтервалу та допустив зіткнення з даним автомобілем, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України. За фактом ДТП, що мала місце 08 липня 2010 року, постановою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2010 року (справа № 3-1805/2010 року) [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП, і призначено стягнення у виді сплати штрафу на користь держави штрафу в розмірі 425 гривень. Крім того, постановою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2010 року (справа № 3-1806/2010 року) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП, і призначено стягнення у виді сплати штрафу на користь держави штрафу в розмірі 3400 гривень. Відповідно до п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON] встановлена та не підлягає доказуванню. З приводу ДТП власник пошкодженого автомобіля марки «Audi-80», державний реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON], з метою отримання страхового відшкодування, звернувся до позивача з відповідною заявою, до якої було додано копію страхового полісу. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «Audi-80», реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] Відповідно п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 зазначеного Закону, МТСБУ відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. За даними висновку № 43 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 23 вересня 2010 року, складеного приватним підприємцем, судовим експертом-товарознавцем Мельничуком М.М., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Audi-80», державний реєстраційний номер [NUMBER], VIN-код (номер кузова) - [NUMBER] 1988 року випуску, станом на 20 вересня 2010 року становила 31350 гривень. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленого законодавством. У зв'язку з настанням події позивачем МТСБУ було здійснено виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 25500 гривень, що підтверджується даними платіжного доручення № 4868 від 25 листопада 2010 року. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. За даними постанови Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 жовтня 2010 року, [PERSON] 08 липня 2010 року о 06 годині 45 хвилин в місті Славута по вулиці Козацькій Хмельницької області, керуючи транспортним засобом марки «Merssedes-Benz 300 D», під час обгону іншого транспортного засобу марки «Audi-80», не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечного інтервалу та допустив зіткнення з даним автомобілем, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач [PERSON] мав будь-які правові підстави щодо використання автомобіля марки «Merssedes-Benz 300 D» та щодо передачі даного автомобіля співвідповідачем [PERSON] для керування [PERSON] Крім того, в ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] володів транспортним засобом на момент ДТП на підставі доручення, не звертався за захистом щодо порушення [PERSON] його права на володіння на транспортний засіб марки «Merssedes-Benz 300 D», державний реєстраційний номер [NUMBER], що сторонами в судовому засіданні визнано та ніким не оспорено. При таких обставинах, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] використовував транспортний засіб без достатніх правових підстав, тобто заволодів ним неправомірно і цьому неправомірному заволодінню транспортним засобом сприяла недбалість її володільця [PERSON], за даними пояснень якого встановлено, що перед ДТП, [PERSON] та [PERSON] спільно розпивали спиртні напої, після чого [PERSON] залишивши автомобіль та пішов відпочивати, в той час як [PERSON] без його відома та згоди самовільно та неправомірно заволодів його транспортним засобом. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не відповідає за шкоду, завдану цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб (наприклад, у разі незаконного заволодіння транспортним засобом), внаслідок непереборної сили (наприклад, у разі стихійного лиха), а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії (неправомірно заволоділи транспортним засобом, механізмом або іншим об'єктом), відшкодовують шкоду на загальних підставах цивільно-правової відповідальності особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Коли цьому сприяла недбалість її власника або володільця (не була забезпечена належна охорона тощо), відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, яка неправомірно заволоділа цим джерелом, і на його власника або володільця у частці відповідно до ступеня вини кожного з них, з урахуванням обставин, що мають істотне значення (частина четверта статті 1187 ЦК). Враховуючи викладені обставини, прийшов до висновку, що відповідач [PERSON] та співвідповідач [PERSON] повинні спільно відповідати за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, оскільки судом встановлено, що [PERSON] на момент ДТП неправомірно володів транспортним засобом, в той час, як такому неправомірному заволодінню сприяла недбалість володільця [PERSON] Щодо заперечень співвідповідача та його представника з підстав пропуску строку звернення до суду, то суд виходить з того, що відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ч.6 ЦК України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Враховуючи, що страхове відшкодування було виплачено 25 листопада 2010 року, відповідно до даних платіжного доручення № 4868, то відповідно строк позовної давності закінчується 25 листопада 2013 року. Відповідно до ст. 264 ч.2 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Відповідно до ст. 264 ч.3 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Так, в матеріалах справи наявні докази того, що засобами поштового зв'язку 27 серпня 2013 року (з дотриманням трирічного строку позовної давності відповідно до вимог ст. 261 ч. 6 ЦК України (з моменту проведення виплати) МТСБУ звернулося до Славутського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON], оскільки позивачу стало відомо про володільця автомобіля [PERSON] в ході судового розгляду, а тому вимога співвідповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Стягуючи на користь позивача МТСБУ витрати на правову допомогу, суд виходив з того, що відповідно до ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (ст. 79 ч.3 п.2, п.6 ЦПК України). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підтвердження витрат на правову допомогу МТСБУ в розмірі 2000 гривень позивачем надано контракт про надання правової допомоги, додаткову угоду № 2, за даними яких слідує, що правова допомога надається у даній справі, платіжне доручення про сплату витрат на правову допомогу, довідка-розрахунок та свідоцтво представника позивача про право на зайняття адвокатською діяльністю, адвокат в якості представника позивача МТСБУ приймав участь у судових засіданнях. Судові витрати позивача на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 255 гривень, підтвердженні платіжним дорученням № 29485 від 22 липня 2013 року. Витрати, пов'язані з викликом відповідача через оголошення в пресі в розмірі 270 гривень, підтверджені квитанцією від 16 жовтня 2013 року, підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved