Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Позивач КОНЦЕРН «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, посилаючись на те, що у період з 01.11.2016 р. по 31.03.2021 року позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою їх проживання: [ADDRESS] . Станом на 26.04.2021 року заборгованість по сплаті наданих послуг складає 39 351,29 грн., тому позивач просить стягнути дану заборгованість з відповідача, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 2270,00 гривень. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2021 р. відкрито провадження у справі та призначений її судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, встановлений сторонам строк для надання заяви по суті спору. Відповідач, скориставшись своїм процесуальним правом, надав суду, по суті, відзив на позовну заяву у вигляді заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, з цих підстав просив відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.11.2016 р. по 01.02.2018 р. В судове засідання представник позивача не з`явилась, надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, з підстав, зазначених в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений, заяв про відкладення слухання справи не заявляв. Враховуючи, що сторонами по справі наданні заяви по суті спору, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Відповідно до п.2.1 Статуту Концерну «Міські теплові мережі», основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну (а.с.10). Як вбачається з матеріалів справи (а.с.5-8), а саме, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідки позивача про заборгованість, розрахунку заборгованості, в заявлений позивачем період надання комунальних послуг, відповідач був власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , та споживачем послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном «Міські теплові мережі» за вищевказаною адресою. Особовий рахунок споживача цих послуг № [NUMBER] , в заявлений позивачем період, був оформлений на відповідача. Відповідач не надав належних і допустимих доказів того, що у даній квартирі у цей період було відсутнє централізоване опалення чи гаряче водопостачання. Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон), Законом України «Про теплопостачання», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону). Згідно з ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). З огляду на вищевказане суд дійшов висновку, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги. З розрахунку заборгованості, вбачається, що позивачем здійснено нарахування по оплаті за надані відповідачу послуги з центрального опалення та центрального постачання гарячої води в період з 01.11.2016 р. по 31.03.2021 р., оплата за дані послуги відповідачем не здійснювалась належним чином, заборгованість за цей період складає 39 351,29 грн. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що право позивача на належну оплату наданих ним відповідачу, у вищевказаний період надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води порушене. Відповідачем у його відзиві, по суті, заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Вирішуючи дану заявлену вимогу відповідача, суд враховує наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (дані правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)). Позивач звернувся до суду з цим позовом 26.04.2021 р. З огляду на те, що у позивача з відповідачем є фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду по справі № 712/8916/177 від 07 липня 2020 року. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). З розрахунку заборгованості, вбачається, що оплата за надані позивачем послуги з центрального водопостачання та опалення, у заявлений позивачем період не здійснювалась відповідачем взагалі. Отже, перебіг позовної давності по даним позовним вимогам не переривався. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що позивач з позовними вимогами про стягнення заборгованості по вищевказаним послугам за період з 01.11.2016 р. по 28.02.2018 р. звернувся з пропуском строку позовної давності, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за цей період, слід відмовити. Суд, користуючись інформацією, яка міститься в розрахунку заборгованості, наданого позивачем, встановив, що за період з 01.04.2018 р. по 28.02.2021 р. відповідачем не сплачена заборгованість за отримані послуги централізованого опалення у розмірі 33237,18 грн. В матеріалах справи відсутні відомості, що дана заборгованість на теперішній час погашена відповідачем. В зв`язку з чим, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги у вигляді центрального опалення у розмірі 33237,18 грн., в іншій частині заявлені позовні вимоги слід залишити без задоволення. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору за пред`явлення цього позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, у розмірі 1915,88 грн.

Outcome: partial