Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до дочки свого покійного цивільного чоловіка - [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю та зміну черговості одержання права на спадкування і просила встановити факт проживання [PERSON] разом з нею, [PERSON], однією сім'єю понад п'ять років до моменту прийняття спадщини і визнати за нею право на спадкування за першою чергою разом з відповідачкою посилаючись на те, що з літа 2005 року вона і [PERSON] почали проживати разом у цивільному шлюбі та вести спільне господарство. На початку 2011 року її чоловік захворів на ниркову нефропатію, знаходився з приводу цієї хвороби на обліку та неодноразово лікувався у Міській поліклініці № 8 м. Харкова, Харківській міській лікарні № 17 та Харківській міській лікарні швидкої та невідкладної допомоги. В середині 2011 року йому було встановлено 2 групу інвалідності, а з травня 2013 - першу. [INFO] [PERSON] помер. На протязі усього перебігу тяжкої хвороби чоловіка позивачка проживала з ним, піклувалася про нього і постійно допомагала морально та матеріально. Відповідачка лише декілька разів відвідувала батька, але жодним чином не цікавилася станом його здоров'я. Здебільшого усі витрати, пов'язані із похованням та поминанням [PERSON], несла також позивачка. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Відповідач та його представник позов не визнали і в судовому засіданні надали пояснення, які цілком збігаються з їх письмовими запереченнями (а.с. 22), згідно яких батько відповідача - [PERSON] на початку 2011 року захворів на ниркову нефропатію, у зв'язку з чим йому було встановлено спочатку другу, а потім першу групу інвалідності. Він періодично, раз на один - два тижні амбулаторно проходив процедуру гемодіалізу і в ці дні дійсно не міг працювати. В інший час, до останніх днів свого життя, [PERSON] постійно працював таксистом на своєму автомобілі, був матеріально забезпечений і ніколи не знаходився у безпорадному стані. Батько відповідача ніколи не потребував матеріальної допомоги з боку позивачки, а навпаки, матеріально допомагав відповідачці, яка все життя піклувалася про нього і лише останній рік, у зв'язку з занятістю у відрядженнях, рідше відвідувала батька. На день смерті [PERSON] було лише 52 роки, а тому важко казати про його похилий вік. Хоча він і страждав на тяжку хворобу, але ніколи не потребував сторонньої допомоги або постійного стаціонарного лікування. Каліцтва в батька не було і жодна підстава, через яку він міг би знаходитися у безпорадному стані, відсутня. Стосовно взаємовідносин позивачки та померлого батька, відповідачка вважала, що вони ніколи не виходили на рівень прояву симпатії, а тим більше «мешкання як одна родина». Між ними були звичайні сусідські відносини, батько не мав жодного наміру вступати у подружні стосунки з позивачкою. Вислухавши сторони, їх представників, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінив надані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] і батько відповідачки - [PERSON] проживали по сусідству в будинку [ADDRESS]: [PERSON] з матір'ю і дочкою займала квартиру № 7, а [PERSON] - квартиру № 5. Приблизно з літа 2005 року стосунки між позивачкою в [PERSON] стали більш близькими і вони фактично почали проживати однією сім'єю і вести спільне господарство. В 2011 році [PERSON] захворів на ниркову нефропатію, у зв'язку з чим йому було встановлено спочатку другу, а потім першу групу інвалідності. Після виявлення хвороби [PERSON] протягом 1,5 місяців лікувався стаціонарно, а потім майже щотижня проходив амбулаторно процедуру гемодіалізу і в ці дні не міг працювати. В інший час, до останніх днів свого життя, [PERSON] постійно працював таксистом на своєму автомобілі марки «Опель Астра», державний номер [NUMBER], матеріально був цілком забезпечений, мав стабільних дохід і ніколи не потребував матеріальної допомоги від будь-кого. Навпаки, він матеріально допомагав своїй дочці - відповідачці [PERSON], яка на той час була неповнолітньою і навчалася. На день смерті [PERSON] ще не досяг похилого віку, оскільки йому було лише 52 роки. Хоча [PERSON] і страждав на тяжку хворобу, але ніколи не потребував сторонньої допомоги або постійного стаціонарного лікування. Каліцтва у [PERSON] також не було. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 6). Організацією його похорону займалася його рідна сестра - [PERSON] Позивачка також матеріально прийняла в них участь, передавши із своїх власних коштів [PERSON] 2000 грн., а також віддала заощадження покійного в розмірі 6000 грн. та його банківську картку, на якій було 500 грн. Факт постійного проживання позивачки [PERSON] однією сім'єю з покійним [PERSON] протягом більш ніж п'яти років був підтверджений в судовому засіданні показаннями наступних свідків… Свідок [PERSON] пояснив суду, що працював таксистом разом з [PERSON] протягом семи років до його смерті. В цей час [PERSON] познайомив його з [PERSON], представивши її як свою дружину. Він досить часто бував у них вдома і бачив, що вони живуть разом і ведуть спільне господарство. Йому відомо, що [PERSON] періодично їздив до 17-ї лікарні на гемодіаліз. Їх «точка» як таксистів була на [ADDRESS]. Вночі та по вихідних [PERSON] не працював, в інший час був на роботі, працював до смерті, до останнього дня. Свідок [PERSON] пояснила суду, що знайома з позивачкою протягом шести років. Увесь цей час вона знала [PERSON] як її цивільного чоловіка, часто бувала в них вдома, вони також ходили до неї в гості. [PERSON] вела домашнє господарство, прибирала, готувала їжу, піклувалася про [PERSON], слідкувала щоб він вчасно приймав ліки, коли він періодично знаходився на стаціонарному лікуванні, то відвідувала його в лікарні. Він працював таксистом, їздив на машині марки «Опель». Свідок [PERSON] пояснив суду, що знайомий з позивачкою протягом 8 - 9 років. Починаючи з 2005 року вона постійно жила разом з його дядьком - [PERSON], який усюди представляв її як свою дружину. Він допомагав їм робити в квартирі дядька ремонт. Ремонт вони робили для спільного проживання. Останні два роки до смерті дядько хворів на нирки, періодично лікувався стаціонарно, а потім щотижня проходив процедуру гемодіалізу. [PERSON] сам їздив на процедури, а коли йому несподівано ставало погано, то він телефонував і на процедуру його відвозив він або його брат. Дядько працював таксистом, мав хоча і невеликий, але регулярний дохід, матеріально допомагав своїй дочці, але спілкувався з нею не часто. Свідок [PERSON] пояснила суду, що померлий [PERSON] був її братом. Останні 8 років життя він жив з позивачкою однією сім'єю, вони мали спільний бюджет. Брат хворів, позивачка йому допомагала, доглядала, купувала ліки. Лежачим він не був, ходив, їздив на машині, працював таксистом, в безпорадному стані не був. Позивачка і брат разом зробили ремонт в його квартирі і стали в ній жити. Дочка позивачки ночувала то в них, то у бабусі вище поверхом. Коли брат помер, то організацією його поховання займалася вона та брат. Позивачка показала, де лежать гроші, які зібрав [PERSON], за них його і поховали. Суд не має сумнівів стосовно об'єктивності пояснень цих свідків, оскільки вони не є родичами позивачки або спадкоємцями першої черги померлого [PERSON] і ніяким іншим чином не зацікавлені в наслідках розгляду даної справи. Пояснення цих свідків послідовні, узгоджуються та співпадають між собою, а також з іншими доказами по справі, а саме: копією облікової картки приватного транспортного засобу, з якої вбачається що на ім'я [PERSON] зареєстровано легковий автомобіль марки «ОпельАстра», 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 29), та виписками про рух коштів на картковому рахунку, відкритому на ім'я [PERSON] у відділенні ПАТ «Приватбанк» (а.с. 30 -36). Усі допитані в судовому засіданні свідки, як з боку відповідача, так і з боку позивача пояснили суду, що хоча [PERSON] і хворів на тяжку хворобу, але завдяки регулярному амбулаторному лікуванню стан його здоров'я дозволяв йому обслуговувати не тільки самого себе, а і працювати майже до останнього дня свого життя. [PERSON] отримував пенсію по інвалідності 1-ї групи та додатковий регулярний дохід від роботи в таксі, що повністю забезпечувало його життєві потреби, дозволило виплатити кредит за автомобіль, матеріально допомагати своїй дочці та мати певні грошові заощадження. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. На підставі встановлених судовим розглядом обставин суд дійшов висновку, що на час смерті, а тим більше протягом тривалого часу до неї, [PERSON] був цілком матеріально забезпечений, у безпорадному стані не знаходився і постійної та тривалої допомоги від будь-кого не потребував, а тому вважати, що позивачка протягом тривалого часу опікувалася ним, матеріально його забезпечувала чи надавала іншу допомогу, яка б виходила за межи звичайних подружніх стосунків, підстави повністю відсутні, а тому позовні вимоги [PERSON] в частині зміни черговості одержання права на спадкування задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 121 грн. 80 коп. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215, 259 ЦПК України, ст. ст. 1259 ЦК України, суд -

Outcome: partial