Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивач МТСБУ в грудні 2017 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача в порядку регресу суму витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 13832 грн. 08 коп. та судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 коп. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 07.11.2012 р. у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.11.2012 р. винним у дорожньо-транспортній пригоді було визнано відповідача [PERSON] Власник автомобіля [NUMBER], [PERSON] не застрахував свою цивільно-правову відповідальність у встановленому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку, у зв'язку з чим за незастраховану особу має нести відповідальність Моторне (транспортне) страхове бюро України. Позивач посилається на те, що згідно рішення Господарського суду м. Києва та постанови Вищого господарського суду України від 24.02.2016 р. стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхової компанії «Індіго» за незастраховану особу, якою є відповідач, [PERSON], суму страхової виплати в порядку регресу в розмірі 12005 грн. 08 коп. та судовий збір в розмірі 1827 грн. 00 коп. Як зазначено в рішенні Вищого господарського суду України від 24.02.2016 р. та встановлено судами попередніх інстанцій, 11.04.2012 р. потерпіла особа, [PERSON] уклав договір добровільного страхування наземного транспорту № 206-00677-12 із Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» (страховик), яким застрахував автомобіль [NUMBER]. Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» зобов'язання за договором страхування наземного транспорту № 206-00677-12 виконало, сплативши потерпілому страхове відшкодування в розмірі 12005,08 грн. та набуло право зворотної вимоги до відповідальної особи. 17.03.2016 р. МТСБУ на виконання рішення Вищого господарського суду України від 24.02.2016 р. перерахувало Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» суму страхового відшкодування в розмірі 12005,08 грн. та судовий збір в розмірі 1827,00 грн., а загалом 13832 грн. 08 коп. Таким чином, оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом. Ухвалою суду від 22 грудня 2017 року, відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, будь-яких заяв чи клопотань, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно вимог ч. 1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що 07.11.2012 р. о 15 год. 50 хв., в м. Києві на вул. Васильківській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] ДТП сталася в результаті порушення [PERSON] п. 10.1 ПДР України, що підтверджується постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.11.2012 р. у справі №2601/21647/12, відповідно до якої [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. З матеріалів справи вбачається, що на дату скоєння ДТП водій [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Натомість цивільно-правова відповідальність потерпілого [PERSON] була застрахована в ТДВ «СК «Індіго», відповідно до договору страхування наземного транспорту №206-00677-12, укладеного 11.04.2012 р. між ТДВ «СК «Індіго» (страховик) та [PERSON] (страхувальник). Об'єктом страхування за договором страхування наземного транспорту №206-00677-12 є майнові інтереси страхувальника, що не суперечить законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме автомобілем [NUMBER], зокрема, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП. Вбачається, що рішенням Господарського суду м. Києва від 23.09.2015 р., стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» суму страхового відшкодування у розмірі 12005 грн. 08 коп. та судовий збір у розмірі 1827 грн. 00 коп. 09.12.2015 р. Господарським судом м. Києва було видано наказ про примусове виконання рішення господарського суду м. Києва від 23.09.2015 р. у справі № 910/20022/15, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 р., яка набрала законної сили 01.12.2015 р., про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» суму страхового відшкодування у розмірі 12005 грн. 08 коп. та судовий збір у розмірі 1827 грн. 00 коп. Постановою Вищого Господарського суду України від 24.02.2016 р., рішення Господарського суду м. Києва від 23.09.2015 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.12.2015 р. залишено без змін. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю та майну третьої особи. Доказів того, що відповідачем на користь потерпілого були відшкодовані збитки, завдані внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем не надано. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Основним завданням МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до підпункту «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З матеріалів справи встановлено, що МТСБУ на виконання рішення Вищого господарського суду України від 24.02.2016 р. перерахувало Товариству з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» суму страхового відшкодування в розмірі 12005,08 грн. та судовий збір в розмірі 1827,00 грн., а загалом 13832 грн. 08 коп., що підтверджується даними довідки №1 від 11.03.2016 р. про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та даними наказу МТСБУ від 11.03.2016 р. № 1944 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих ТДВ «СК «Індіго». Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 3 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до пункту 38.2.1 ст.38 вище приведеного Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Таким чином, оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то після виплати суми страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу до відповідача на відшкодування понесених збитків. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1600,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved