Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.12.2018 року колегією суддів Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області винесено вирок, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі. У вказаному кримінальному провадженні вона мала статус потерпілої та цивільного позивача, оскільки [PERSON] позбавив життя її брата, [PERSON] . Після смерті брата нею були понесені витрати на оплату труни, вінка, покривала , рушника та подушки, понесені витрати на поховання та транспортування тіла брата, витрати на проведення поминального обіду. Окрім матеріальних витрат, внаслідок вчинення [PERSON] вказаного злочину вона зазнала важкої психологічної травми, в неї суттєво погіршилось самопочуття. З урахуванняи викладеного, просила стягнути з [PERSON] 508 785, 68 грн. у відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної злочином. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідачу в справі, який відбуває покарання в Державній установі «Бориспільська виправна колонія (№119) Бобровицьким районним судом було надіслано копію позовної заяви з додатками та повідомлення про дату розгляду справи судом, які [PERSON] були вручені під розписку. Згідно доповідної записки секретаря с/з, фахівцем відділу по контролю за виконанням судових рішень Бориспільської ВК (№119), [PERSON] було повідомлено, що [PERSON] не надав та не бажає надавати жодних пояснень в цивільній справі. Таким чином, суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.12.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України (умисного протиправного заподіяння смерті [PERSON] ) - брату [PERSON] та призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі (а.с. 6-10). Обгрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з [PERSON] матеріальних витрат, позивачка в справі вказала, що нею були понесені витрати на труну, вінок, покривало, рушник та подушку у сумі 1420, 00 грн. згідно товарного чеку №743 від 15.05.2018 року; витрати на поховання тіла брата у сумі 1921, 00 грн. згідно договору-замовлення №743/1 та квитанції до прибуткового касового ордеру; витрати на транспортування тіла [PERSON] з моргу до місця поховання, що підтверджується фіскальними чеками АЗС №27 ТОВ «НІКТА ФЛЕШ». (а.с.15-19). Також нею були понесені витрати на проведення поминального обіду у сумі 3625, 00 грн (а.с.13). Вирішуючи питання щодо стягнення матеріальних витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Стаття 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає поховання померлого як комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Виходячи із визначення поняття поховання, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Таким чином, витрати на проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, не відносяться до витрат на поховання,тому не підлягають стягненню із винного на користь потерпілої. Тому, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 5160, 68 грн. і не підлягають стягненню витрати на проведення поминального обіду у сумі 3625, 00 грн. Щодо заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. За змістом цього закону право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, має певне коло осіб. Законодавець відносить до них: чоловіка або дружину, які перебували з померлою (загиблою) особою у зареєстрованому відповідно до вимог закону шлюбі (ст. 21 СК України); батьки і діти, якщо батьківство (материнство) встановлено у визначеному законом порядку і зареєстровано в органах РАЦС (ст. 121 СК України); усиновителі та усиновлені, про що мають бути внесені зміни до актового запису про народження дитини, яка усиновлена, і видано нове Свідоцтво про народження з урахуванням цих змін (ст. 233 СК України). Зазначені особи мають право на відшкодування моральної шкоди незалежно від того, проживали вони разом із фізичною особою, яка померла ( загинула), на час її смерті чи окремо. Другу групу осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, становлять особи, які проживали з нею однією сім`єю. У ч. 2 ст. 3 СК України наведено поняття сім`ї, згідно з яким сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Такими особами можуть бути чоловік та жінка, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, рідні брати, сестри, дід, бабуся, онуки, правнуки, інші родичі або ж особи, що не були пов`язані кровним спорідненням з фізичною особою, яка померла. Проте обов`язковою умовою виникнення у них права на відшкодування моральної шкоди є факт спільного проживання, ведення спільного побуту, спільного господарства, тривале постійне спілкування, наявність спільних прав і обов`язків. Така особа у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, має зазначити докази на підтвердження проживання з померлою (загиблою особою однією сім`єю) та надати їх суду. Матеріалами справи та поясненнями позивачки [PERSON] підтверджено, що померлий [PERSON] був братом [PERSON] і вони не проживали однією сім`єю, так як [PERSON] проживав в с. Старий Биків Бобровицького району, а [PERSON] - в м .Ніжині . Вони проживали в різних населених пунктах , спільного господарства та спільного побуту не вели та не мали спільних прав та обов`язків, а тому суд вважає, що [PERSON] не відноситься до кола тих осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди і в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Оскільки позовні вимоги [PERSON] , яка звільнена від сплати судового збору задоволені, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial