Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу із відповідачем, що зареєстрований 19.05.20215 р. в м. Ере, Королівство Данія, в книзі реєстрації шлюбів за номером 10593, актовий запис № 171095. Свої позовні вимоги мотивує тим, що після укладення шлюбу вона разом з відповідачем проживали у її квартирі по [ADDRESS] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємного розуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, що стало причиною поступового погіршення сімейного життя та в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач тривалий час проживає в Федеративній Республіці Німеччина, чому вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Фактично сім`я розпалася давно, тому продовжувати шлюбні відносини з відповідачем немає сенсу, відтак просить позов задоволити. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали з мотивів викладених у такому та додатково пояснили, що позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб 19.05.2015 р. в м. Ере, Королівство Данія, в книзі реєстрації шлюбів за номером 10593, та після одруження переїхали проживати у м. Львів в квартиру позивачки, в якій жили близько року, однак спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя. Відповідач, який є громадянином Російської Федерації, тривалий час проживає закордоном, чому вони не підтримують сімейних відносин, на даний час позивачка зустріла іншого чоловіка, з яким має намір створити сім`ю. Примирення між сторонами вважають не можливим, а тому просять позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч. 11, 12 ст. 128 ЦПК України, заперечень суду не надав, у зв`язку з чим у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу без присутності відповідача, постановляючи заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. 22.01.1993 року держави - члени СНД (Договірні Сторони) підписали Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі - Конвенція). Цей документ спрямований на забезпечення належного захисту прав і законних інтересів осіб, що проживають на територіях країн СНД. 10.11.1994 року Верховною Радою України було ратифіковано цю Конвенцію та 14.04.1995 року вона набула чинності для України. Зазначену Конвенцію слід застосовувати у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном. Відповідно до статті 1 Конвенції громадяни кожної із її держав- учасниць (далі - Договірні Сторони), а також особи, що проживають на їхніх територіях, користуються на території всіх інших Договірних Сторін по відношенню до своїх особистих і майнових прав таким самим правовим захистом, як і власні громадяни даної Договірної Сторони. Громадяни кожної Договірної Сторони, а також особи, які проживають на їхніх територіях, мають право вільно та безперешкодно звертатися до суду, прокуратури та інших установ кожної Договірної Сторони, до компетенції яких відносяться цивільні, сімейні та кримінальні справи, можуть бути їх учасниками, подавати клопотання, подавати позови і здійснювати інші процесуальні дії на тих самих умовах, що і громадяни кожної Договірної Сторони. Частиною 2 статті 28 Конвенції встановлено що, якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а інший - другої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Згідно із ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Статтею 16 Закону визначено, що особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст. 104-105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.ст.110,112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 19.05.2015 року в м. Ере, Королівство Данія, в книзі реєстрації шлюбів за номером 10593, актовий запис № 171095 /а.с. 10-11, 12-13/. Позивач є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадяни на України серії [NUMBER] (а.с. 5). Відповідач є громадянин Російської Федерації, однак був зареєстрованим з 13.01.2016 р. до 05.01.2017 р. за адресою: [ADDRESS] а /а.с. 7-9, 20/. Від спільного подружнього життя дітей у них немає. Також з пояснень позивачки та її представника наданих в судовому засіданні, судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, шлюб існує лише формально, між ними довгий час немає взаєморозуміння, ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, позивачка помиритися не бажає, а збереження шлюбу суперечить її інтересам. Вказані обставини стверджуються також і матеріалами позову, а від так суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження та підлягають до задоволення. Крім того, задовольняючи позов, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого із сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі наведеного, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачкою судові витрати у розмірі 840 гривень 80 копійок. На підставі ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 264, 265, 274, 279, 281-286, 288, 354-355 ЦПК України,

Outcome: approved