Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Позивач Кредитна спілка «Перше Кредитне Товариство» (надалі КС «Перше Кредитне Товариство) звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] позивач уклав два кредитних договори № БО-1/6093/07/464 від 29.12.2007 року та № БО-1/0559/08/463 від 16.02.2008 року. КС надала йому, відповідачу кредитні кошти на суму відповідно 50 000 гривен та 20 000 гривен строком на 36 місяців кожний, зі сплатою 0.118 процентів від суми залишку кредиту за кожний день користування кредитом. Відповідачем за цими кредитними договорами не було здійснено жодних виплат з погашення сум позик, в зв'язку з чим у нього перед позивачем станом на 28.04.2016 року виникла заборгованість: за кредитним договором № БО-1/6093/07/464 у розмірі 257 189.70 гривен; за кредитним договором № БО-1/0559/08/463 у розмірі 100 932.54 гривен. Загальна сума боргу, яку позивач просить стягнути з відповідача, становить 358 122.24 гривен. Крім того, позивач просить стягнути на його користь судові витрати (а.с.2-3, 69). Представник позивача до суду не прибув, повідомлений належним чином про час та місце проведення судового засідання, надав заяву, якою підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні та просив справу розглядати у його відсутність (а.с.26, 69). Відповідач позовні вимоги визнав повністю. Не заперечував факту укладання ним кредитних договорів з КС «Перше кредитне товариство» № БО-1/6093/07/464 від 29.12.2007 року та № БО-1/0559/08/463 від 16.02.2008 року та отримання ним кредитних коштів на загальну суму 70 000 гривен. Підтвердив, що ніяким чином не сплачував заборгованість за цими договорами. Крім того, після отримання кредитних коштів здійснив їх не цільове використання, чим також порушив умови договорів. Має важке матеріальне становище, не спроможний сплати таку значну заборгованість, однак розуміє наслідки ухилення від сплати заборгованості. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов'язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч.1 ст.1054 ЦК України). Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені). При дослідженні копій кредитних справ, які долучені до матеріалів цивільної справи за кожним кредитним договором окремо (а.с.54-68) судом встановлено, що: 29 грудня 2007 року відповідач [PERSON] звернувся з заявою до КС «Перше кредитне товариство» про видачу кредиту на суму 50 000 гривен на придбання будівельних матеріалів (а.с.56), та анкетою позичальника (а.с.58-59). Також окремою заявою підтвердив, що його дружина не заперечує щодо отримання ним такого розміру кредитних коштів (а.с.57). В той же день, 29 грудня 2007 року між КС «Перше кредитне товариство» та відповідачем було укладеного кредитний договір № БО-1/6093/07/464, відповідно до якого кредитодавець зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 50 000 гривен на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності, та забезпечення, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором (а.с.4). Згідно п.1.2 кредитного договору сума кредиту використовується на цілі: придбання будівельних матеріалів. Кредит надано строком на 36 фактичних місяців від дати надання кредиту з умовою щомісячної сплати процентів за користування кредитом визначеної відповідно до п.3.1 цього договору (п.2.1). Сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься у розмірі та в строки згідно додатку № 1 (графіку) до цього договору (п.3.3). Пунктом 12.7 договору визначено, що до правовідносин, пов'язанихз укладанням та виконанням цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю 10 років. Позивач, виконав зобов'язання за цим договором, та видав відповідачу суму кредитних коштів в розмірі 50 000 гривен, що підтверджується видатковим касовим ордером від 29.12.2007 року (а.с.55), повідомленням КС «Перше кредитне товариство» на ім'я магазину СПД «[PERSON]» від 29.12.2007 року про видачу члену КС [PERSON] суми коштів 50 000 гривен на підставі укладеного кредитного договору (а.с.61). Крім того, 16 лютого 2008 року відповідач [PERSON] звернувся з заявою до КС «Перше кредитне товариство» про видачу грошових коштів в розмірі 20 000 гривен також з метою купівлі будівельних матеріалів (а.с.63), анкетою позичальника (а.с.65-66), з заявою, що його дружина не заперечує щодо отримання ним такого розміру кредитних коштів (а.с.64), та заявою про проведення сплати у розмірі 20 000 гривен до магазину для придбання будівельних матеріалів за рахунок наданих йому кредитних коштів згідно кредитного договору (а.с.67). Тоді ж, 16.02.2008 року між КС «Перше кредитне товариство» та [PERSON] було укладено кредитний договір № БО-1/0559/08/463 (а.с.5). Відповідно до укладеного договору № БО-1/0559/08/463 від 16.02.2008 року, відповідач [PERSON] отримав кредит на суму 20 000 гривен та зобов'язався повертати кредити на протязі 36 календарних місяців з моменту отримання та сплачувати відсотки за узгодженим графіком платежів (додаток № 1 до кредитних договорів). Даний договір за змістом є аналогічним попередньому договору від 29.12.2007 року (а.с.4, 5). Згідно видаткового касового ордеру від 16.02.2008 року КС видала відповідачу кошти в сумі 20 000 гривен, тобто виконала повністю взяті на себе зобов'язання за названим кредитним договором (а.с.62), та надіслала повідомлення до магазину, про видачу зазначеної суми коштів відповідачу на придбання будівельних матеріалів (а.с.68). При цьому в кредитних договорах повністю зазначено реквізити сторін по справі, в тому числі розрахунковий рахунок КС (а.с.4, 5). Відповідачу також надано графіки платежів за кожним кредитним договором, додатки № 1, що є невід'ємною частиною договорів. В графіках було роз'яснено, що під час погашення кредиту через банк, призначення платежу повинне бути наступним: «Проплата згідно кредитного договору № БО-1/6093/07/464 від 29.12.2007 року та № БО-1/0559/08/463 від 16.02.2008 року. [PERSON]. Без ПДВ» (а.с.6, 7). У порушення зазначених норм закону та умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. З часу укладення кредитних договорів, та отримання кредитних коштів, відповідач жодних платежів не здійснював, що особисто підтвердив в судовому засіданні. Втім, відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитними договорами станом на 28.04.2016 року відповідач має загальну заборгованість - 358 122.24 гривен, яка складається з наступного: За кредитним договором № БО-1/6093/07/464 сума боргу складає 257 189.70 гривен: - 50 000.00 гривен - залишок боргу за тілом кредиту(основне зобов'язання); - 179 245.22 гривен - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 27 944.48 гривен - заборгованість по пені за прострочення платежів. За кредитним договором № БО-1/0559/08/463 сума боргу складає 100 932.54 гривен: - 20 000.00 гривен - залишок боргу за тілом кредиту(основне зобов'язання); - 70 543.56 гривен - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 10 388.98 гривен - заборгованість по пені за прострочення платежів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем надано розрахунки заборгованості по кожному кредитному договору окремо, які детально були досліджені в судовому засіданні (а.с.8, 9). Відповідач ці розрахунки не оскаржував, повністю погодився, та в своїх поясненнях підтвердив, що отримані кредитні кошти ним були використані не за цільовим призначенням, а саме на придбання квартири в м.Одеса. Таким чином, відповідачем порушені умови договору, що призвело до виникнення вище вказаної заборгованості. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Вимогам ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1049 ЦК України закріплює обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ч. 2 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів за договором позики. Умовами обох договорів передбачено, що позичальник зобов'язаний використати суму кредиту на вказані в договорі цілі (п.4.1); вчасно повернути кредитодавцю суму кредиту у розмірі та в строки згідно додатку № 1 до цього договору (п.4.2); згідно додатку № 1 вчасно сплачувати проценти, нараховані за користування кредитом і частини кредиту, у національній валюті України; - здійснювати плату нарахованих процентів і погашення частин кредиту 30 числа кожного місяця сумами, згідно додатку № 1 та з урахування п.3.4 цих договорів (п.4.4); - при простроченні сплати частини або всієї суми кредиту, позичальник зобов'язаний сплатити нараховані проценти за користування кредитом виходячи з фактичного залишку і строку користування кредитом, включаючи день погашення (п.4.5). Заперечення відповідача, що він є неплатоспроможнім, не приймаються до уваги, так як ст. 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею. За викладених обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за названими кредитними договорами підлягають задоволенню, оскільки вони ґрунтуються на підставах, визначених діючим законодавством, та умовах договорів. Суд приймає позицію відповідача про визнання позовних вимог. Відповідно до частин 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду… Якщо … визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оскільки відповідач позов визнав, і визнання ним позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що пояснення відповідача про визнання позовних вимог слід прийняти, і покласти в основу даного рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: …. п. 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Позивачем надано докази, понесених ним витрат на публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача до суду: в газеті «Одеські вісті» в розмірі 200.00 гривен (а.с.71, 73), та в газеті «Урядовий кур'єр» в розмірі 630.00 гривен (а.с.70, 72), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати - 5 371.86 гривен судового збору.

Outcome: approved