Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач - ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 25.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та відповідачем - [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11356339000 (відповідно додаткових угод сторін, реєстраційний номер було змінено на 11356339001), за яким позичальнику було надано кредит в сумі 335 000,00 доларів США, зі сплатою 13,50 % річних за користування кредитом, на строк з 25.12.2007 року до 05.06.2023 року. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту (кредитний договір), іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, що знаходиться по [ADDRESS], загальною площею 133,60 кв.м., про що сторони уклали Іпотечний договір № 87446 від 06.06.2008 року. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі даного договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги по кредитному договору у повному обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора, також ПА «Дельта Банк» став іпотекодержателем за Іпотечним договором. Через неналежне виконання позичальником умов кредитного договору утворилася заборгованість, яка станом на 15.04.2014 року становить 7 787 211, 29 грн., з них: - за кредитним договором № 11356339000 - відсотки - 139 988, 67 грн., - за додатковою угодою сторін № 11356339001 - тіло кредиту 4033907 грн., відсотки - 3613314,76 грн. Враховуючи умови Іпотечного договору (п.п. 4.3., 4.4.), положення статей 3, 33, 35, 38 Закону України «Про іпотеку», позивач просить в рахунок погашення наявної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки письмова вимога про необхідність погашення відповідачем заборгованості не була останнім задоволена. В судовому засідання представник позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, встановлених Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», надавши докази того, що вказаний Закон має бути застосований до спірних правовідносин. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно наданих суду доказів, судом встановлено, що 25.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11356339000, за яким позичальнику було надано кредит в сумі 335 000,00 доларів США, зі сплатою 13,50 % річних за користування кредитом, на строк до 05.06.2023 року (відповідно до додаткових угод сторін, реєстраційний номер згодом змінено на 11356339001). 06.06.2008р. сторонами укладені Додаткові угоди №1, №2 та №3 з додатками. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором 06.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 87446. Договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1939. Згідно даного договору іпотекодавець передав в іпотеку майно - трикімнатну квартиру, що знаходиться по [ADDRESS], загальною площею 133,60 кв.м. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі даного договору до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до відповідача у повному обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Водночас, ПАТ «Дельта Банк» став іпотекодержателем. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, утворилася заборгованість, яка станом на 15.04.2014 року становила 7 787 211, 29 грн. з них: - за кредитним договором № 11356339000 - відсотки - 139 988, 67 грн., - за додатковою угодою сторін № 11356339001 - тіло кредиту 4033907 грн., відсотки - 3613314,76 грн. У зв'язку з виникненням заборгованості та зміною кредитора, відповідачу були направлені письмові вимоги , в яких повідомлялась про необхідність погашення заборгованості і зазначалося, що у разі невиконання вимог, буде розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Заборгованість за кредитним договором не погашена, що визнав в судовому засіданні і представник відповідача. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з п.п. 4.3-4.4 договору іпотеки, у випадках порушення Іпотекодавцем зобов'язань за договором, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю повідомлення, оформлене відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку». У разі невиконаня Іпотекодавцем вимог, зазначених у повідомленні, про які йдеться в п. 4.3 Іпотекодержатель здійснює звернення стягнення. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки Пунктом 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. 03.06.2014 року прийнято Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який на час розгляду справи є чинним. Згідно положень даного Закону, протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки). Кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира має 133,60 кв.м. загальної площі, 75,90 кв.м. житлової площі, використовується відповідачем для проживання, іншого житла відповідач не має, а в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач є суб»єктом Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Таким чином, суд вважає за необхідним в порядку ст.. 217 ЦПК України застосувати вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та на час дії даного Закону відстрочити виконання рішення суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог. По даній справі відповідач має сплатити позивачу судовий збір в розмірі - 3 654,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved