Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей, мотивуючи тим, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, однак відповідач свого обов`язку не виконує, в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Ухвалу про відкриття провадження у справі від 05.03.2020 року сторонам надіслано по місцю реєстрації. Відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив, що не перешкоджає подальшому розгляду справи. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов заперечив, пояснив, що розмір аліментів, який просить стягнути позивачка є надто великий, він не має змоги, платити їх в такому розмірі. Суд, вислухавши сторонни, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Строни перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.02.2009 року. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області); [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бучацького районного управління юстиції Тернопільської області). Діти проживають з позивачкою, що не оспорюється сторонами. Між сторонами відсутня домовленість про утримання дітей, та сплату аліментів, що стало підставою для звернення позивачки до суду. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.1 і ч.3 181 СК України. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Пояснення відповідача щодо неможливості сплачувати аліменти в такому розмірі судом оцінюється критично. Жодного доказу на підтвердження такої обставини суду надано не було і в ході розгляду справи судом не здобуто. Таким чином, враховуючи вищенаведене, те що відповідач є людиною працездатного віку, на обліку в центрі зайнятості, як безробітний не знаходиться, то суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги позивачки про стягнення аліментів з 22.02.2020 року, то враховуючи ч.1 ст.191 СК України, з якої вбачається, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви, то така вимога до задоволення не підлягає, оскільки позивачка звернулася до суду з позовом 04.03.2020 року. Приймаючи до уваги вищенаведене, та те, що діти проживають з матір`ю, а відповідач не виконує обов`язки по їх утриманню, суд прийшов до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: approved