Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до суду в якому просить встановити факт прийняття спадщини після смерті її батька - [PERSON], який помер [INFO] її матір'ю - [PERSON]. Також позивачка просить визнати за нею право власності у порядку спадкування після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний будинок був збудований на початку 60-х років минулого століття, свідоцтво про право особистої власності на будинок було оформлене на батька позивачки. Після смерті батька, матір позивачки спадщину в нотаріальній конторі не оформила, хоча продовжувала проживати до смерті у вказаному будинку. Після смерті матері позивачка зверталася до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона не могла надати нотаріусу правовстановлюючого документа про право власності на будинок за її матір'ю. Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Після перерви у судовому засіданні позивачка та її представник надали суду заяви про розгляд справи без їх участі та до зали судових засідань не з'явилися. Представник відповідача та третьої особи - відділу Держземагенства у Василівському районі Запорізької області у судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомлені, заперечень проти позовних вимог суду не надано. Про час та місце розгляду справи було повідомлено своєчасно та належним чином, про що у справі є розписки. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Василівського РУЮ в Запорізькій області суду пояснив, що заперечень проти позовних вимог не має. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що вони проживають по [ADDRESS] та їх сусідами були подружжя [PERSON] та [PERSON], які проживали у будинку [ADDRESS] по тій же вулиці. На теперішній час вони обидва померли, першим помер [PERSON], а [PERSON] після його смерті продовжувала до своєї смерті проживати у будинку. Позивачка є донькою подружжя [PERSON], та після смерті батька доглядала матір та допомагала їй. Суд вважає можливим після перерви розглянути справу без участі осіб, які не з'явилися у судове засідання. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши надані позивачем докази та матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи с заступного. Згідно ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 січня 1951 року., що підтверджено витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.10). На підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння (а.с.13-16) від 16 лютого 1963 року власником домоволодіння у [ADDRESS] був [PERSON], державну реєстрацію у БТІ було вчинено 12 лютого 1963 року. Відповідно до довідок Василівської міської ради Запорізької області на підставі рішення виконкому від 12 вересня 1989 року №289 «Про упорядкування нумерації житлових будинків у м.Василівка» вказаному житловому будинку було присвоєно номер - [ADDRESS] (а.с.17, 68). Позивачка є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.18) та свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.19) в якому зазначено про зміну прізвища з «[PERSON]» на «[PERSON]». [PERSON] помер [INFO] (а.с.11). [PERSON] померла [INFO] у м.Василівка Запорізької області (а.с.12), що підтверджено свідоцтвами про смерть. Після смерті [PERSON] у вказаному житловому будинку продовжувала постійно проживати до смерті - [PERSON] Доводи позивачки про те, що [PERSON] після смерті чоловіка - [PERSON] фактично прийняла спадщину та проживала до своєї смерті у вказаному будинку підтверджено: розрахунковою книжкою для внесення платежів за воду, договором про надання населенню послуг з газопостачання, договором про користування електричною енергією (а.с.30-32), показами свідків. При відкритті спадщини після померлого [PERSON] діяв ЦК УРСР 1963 року, ст.548 якого передбачала, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, оскільки [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, але не оформила спадщину, встановлення факту прийняття спадщини потрібно для вирішення вимог позивачки щодо визнання за нею права на спадщину, суд вважає необхідним вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] його будівництво здійснено у 1963 році (а.с.20-24). На той час був чинним ЦК України 1963 року, яким регулювалися правовідносини щодо виникнення права власності на будинок. Відповідно до ст. 100 цього Кодексу в особистій власності громадян міг бути жилий будинок. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 04.10.1991 року зі змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» - право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Таким чином, зважаючи на реєстрацію вказаного житлового будинку за померлим на теперішній час [PERSON] за його життя, відповідно до діючого на той час законодавства, у виконкомі міської ради та визнання за ним права власності на вказаний будинок рішенням виконкому Василівської міської ради депутатів трудящих №1 від 28 січня 1963 року, [PERSON] мав вказаний будинок на праві особистої власності, відповідно до діючої на той час ст.13 Конституції СРСР. Відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку та технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с.34-52) земельна ділянка, на якій знаходиться будинок [ADDRESS] площею 0,1 га відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до повідомлення Василівської державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася та з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, що підтверджено інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (а.с.61-62). Постановою нотаріуса від 05 грудня 2014 року у спадковій справі № 253 за 2014 рік після смерті [PERSON], яка померла [INFO], у вчиненні нотаріальних дій, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці було відмовлено у зв'язку з ненаданням правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності на житловий будинок за вказаною адресою за [PERSON] Зі змісту постанови вбачається, що єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] була її донька - [PERSON] (а.с.33). Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Ст. 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у вигляді втрати права на спадщину. Ст. 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину ( ст.ст.1296, 1297 ЦК України), та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Оскільки спадщина після смерті [PERSON], який помер [INFO], відкрилась у період чинності ЦК УРСР (ред..1963р.), застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. З матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON] його дружина відповідно до положень ст.ст.524-527, 529, 548, 549 ЦК УРСР (ред.1963р.) прийняла спадщину, оскільки вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном - вказаним житловим будинком, та до своєї смерті постійно там проживала. За життя спадкодавець [PERSON] не оформила спадщину та не отримала документу про її право власності на житловий будинок, тому до позивачки як до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві [PERSON] на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, цивільно-правовий спір щодо спадкування вказаного будинку підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем спадкового майна за законом, що лишилося після смерті її матері та прийняла спадщину відповідно до вимог ст.ст.1268-1270 ЦК України. Спадкодавцю [PERSON] належало право на спадкування вказаного вище будинку, але [PERSON] спадщину не оформила, не здійснила державну реєстрацію права на спадщину і на теперішній час ця можливість втрачена. Оформити спадщину на будинок з вказаних причин позивачка в нотаріальній конторі не може, тому суд вважає необхідним визнати за нею право власності на вказаний будинок у порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Враховуючи викладене,

Outcome: approved