Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивачка у червні 2021 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що вона є власником жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 24 грудня 1998 року. Відповідно до довідки про склад сім`ї у даному будинку зареєстровані, але не проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач [PERSON] придбала у позивачки будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з розстроченням платежу. Проте, 17.12.2019 року указаний договір був розірваний, оскільки відповідач не виконувала умови договору. На момент розірвання договору купівлі-продажу ніхто в будинку не проживав, де зараз проживають відповідачі позивачці не відомо. З того часу в будинку ніхто не з`являється та не цікавиться житлом, особистих речей та документів, належних відповідачам у будинку немає. Оскільки відповідачі зареєстровані в спірному будинку у позивачки виникають перешкоди для його продажу, добровільно відповідачка та члени її сім`ї не вчиняють дій зі зняття з реєстрації. Посилаючись на указані обставини, позивачка просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , такими що втратили право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 18.06.2021 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Протокольною ухвалою суду від 04.08.2021 року зі згоди позивачки прийнято рішення про заочний розгляд справи через повторну неявку відповідачів, задоволено клопотання про допит свідків. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. [PERSON] пояснила, що у 2017 році уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу належного їй будинку за адресою: [ADDRESS] з розстрочкою на декілька років, в якому відповідачка разом з родиною почала жити, і як власник прописалась в ньому. Проте, після того як [PERSON] , з 2018 року перестала оплачувати платежі за установленим графіком, допустила утворення заборгованості з електроенергії та газопостачання, які надходили на ім`я позивачки, а також після того як [PERSON] виїхала з будинку, залишивши його у пошкодженому стані, [PERSON] в судовому порядку розірвала договори купівлі-продажу та відновила право власності на спірний житловий будинок. [PERSON] відомо, що [PERSON] з іншими відповідачами проживають у м.Тростянець, точної адреси не знає, їх реєстрація у будинку не дає можливості реалізувати право на відчуження будинку. Відповідачі у судове засідання повторно не з`явилися, повідомлені належним чином про час і місце судового розгляду. Від відповідачів не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання суду останні не повідомили. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №НА-24 від 24.12.1998 року є власником Ѕ частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). [PERSON] та [PERSON] 27.12.2017 уклали договори купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку, Ѕ частини земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером 5925010100:00:009:0306 з цільовим призначенням для обслуговування та будівництва житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та Ѕ частини земельної ділянки 0,0654 га з кадастровим номером 5925010100:00:009:0307, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-7). Заочним рішенням Тростянецького районного суду від 17.12.2019 року у цивільній справі №588/1889/19, яке набрало законної сили 23.01.2020 року, розірвано договори купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку та Ѕ частини земельної ділянки з кадастровим номером 5925010100:00:009:0306, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладені 28.12.2017 року між [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-9, 10-12). Указаним заочним рішенням Тростянецького районного суду від 17.12.2019 року у цивільній справі №588/1889/19 установлено, що [PERSON] істотно порушила умови указаних договорів, зокрема, не виконала своє зобов`язання з оплати переданих їй об`єктів нерухомого майна згідно з установленим графіком. Після розірвання договорів купівлі-продажу від 27.12.2017 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 02.11.2020 на підставі договору купівлі-продажу №НА-24 від 24.12.1998 року внесено запис про державну реєстрацію за [PERSON] права спільної часткової власності на Ѕ частину за адресою: [ADDRESS] (а.с.14, 15, 16). Відповідачі станом на час розгляду судом справи зареєстровані в будинку [ADDRESS] , родинних відносин з позивачкою не мають та не проживають за вказаною адресою (а.с.17, 24, 25, 26, 27). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду показали, що [PERSON] проживала з дітьми у будинку [ADDRESS] близько 4 років тому, потім через деякий час [PERSON] виїхала з нього і стала з родиною проживати по [ADDRESS] . Зі слів позивачки свідки знають, що відповідачка у будинку наробила шкоди перед тим як виїхала. У будинок по [ADDRESS] [PERSON] не поверталась, де наразі проживає їм невідомо. Вирішуючи заявлену позивачкою вимогу про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту. Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як: - пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою, не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; - виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; - абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї. Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Тлумачення частини третьої статті 16 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, при наявності порушення цивільного права або інтересу не допускається відмова в їх захисті. Винятком, який дозволяє відмовити в захисті цивільного права або інтересу, є недотримання частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Положення статті 391 ЦК України визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Приписи статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь - яких осіб, у тому числі від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Досліджені під час судового розгляду докази в сукупності підтверджують, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не є на цей час власниками спірного житла, не були і не є членами сім`ї позивачки, не проживають у спірному будинку і були зареєстровані у спірному житловому приміщенні не як члени родини [PERSON] , а зареєструвались у ньому після набуття [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2017 року з розстроченням платежу права власності на нього. Проте, внаслідок розірвання заочним рішенням Тростянецького районного суду від 17.12.2019 року у цивільній справі №588/1889/19 договору купівлі-продажу від 27.12.2017 та скасування запису про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на спірне житлове приміщення, припинилось право [PERSON] на користування (проживання) у цьому приміщенні, а також членів її сім`ї, які з 2018 року у спірному житлі фактично не проживають. З огляду на викладене, оскільки факт реєстрації відповідачів створює перешкоди позивачці у реалізації її прав власника на належне їй нерухоме майно, а тому з метою захисту її прав власника, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Відтак, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ураховуючи, що позивач на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору (а.с.18), відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню 908 грн., який мала б сплатити позивачка при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved