Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

Позивачка у судове засідання не з'явилася, надавши письмову заяву у якій позов підтримала та просила пред'явлені вимоги задовольнити у повному обсязі, справу розглядати за без її участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином. За таких обставин, зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи надав письмову заяву у якій просив справу розглянути без їхньої участі та ухвалити рішення на розсуд суду у відповідності до норм чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що [PERSON], на підставі «Договору купівлі-продажу» від 18 травня 1998 року, посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ГУЛА В.Л., належить домоволодіння [ADDRESS], що зареєстроване в Комунальному підприємстві «Новомосковське міжміське бюро технічної інвентаризації» 19.05.1998 року за реєстраційним номер: 217-3. Після чого, 14.06.2010 року та 15.01.2013 року позивачка надала згоду на реєстрацію у належному їй домоволодінні відповідачів по справі: [PERSON], разом з дітьми - [PERSON] та [PERSON], яким необхідна була тимчасова реєстрація з метою працевлаштування та вступу до навчального закладу. У свою чергу відповідачка [PERSON] вже була зареєстрована у вищевказаному будинку на момент його придбання у [PERSON]. Як встановлено у судовому засіданні, в будинку [PERSON] відповідачі ніколи не проживали і в ньому немає ніякого належного їм майна. Зокрема, на даний час у позивачки виник намір подарувати належний їй будинок своєму синові, але відповідачі, будучи зареєстрованими у ньому, порушують її право як власника і створюють перешкоди у вільному користуванні ним, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав. Зокрема, право [PERSON] на належне їй домоволодіння гарантується Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних прав свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,№4,№7 та №11 до «Конвенції», закріплено принципи непорушності права приватної власності, який означає право свободи на безперешкодне користування своїм майном закріпляє право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику майна вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'єю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Частина 2 статті 415 Цивільного кодексу України встановлює, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, згідно ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, відповідачі, не проживаючи у належному позивачці домоволодінні більш ніж шість місяців, втратили право користування житловою площею у вищевказаному домоволодінні згідно до вимог ст. 156 ЖК України Відповідно статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним таких прав. Оскільки встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] дійсно створюють перешкоди позивачці у користуванні житловим будинком [ADDRESS], який належить їй на праві власності, суд вважає, що позовні вимоги в частині зняття вказаних відповідачів з реєстрації підлягають задоволенню. Що стосується вимог [PERSON] в частині зняття з реєстрації в будинком [ADDRESS] відповідачки [PERSON], [INFO], суд вважає їх не обґрунтованими та безпідставними, оскільки згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС УДМС України в Дніпропетровській області остання зареєстрованою в будинку за вищевказаною адресою не значиться, за таких обставин, суд залишає вимоги позивачки у даній частині без задоволення. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивачки підлягає солідарному стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн. сплачена нею при подачі позову.

Outcome: partial