Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач - керівник Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області звернувся до суду в інтересах держави в особі: Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області (об`єднаної територіальнгої громади) з позовом до [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності та витребування земельної ділянки. В обґрунтування позову позивач зазначив, що Черкасько-Лозівською сільською радою Харківської області 02.07.2010 на LVIIІ сесії V скликання питання про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,15 га (кадастровий номер: 6322083001:00:000:2461) не розглядалося та не вирішувалося, відповідне рішення сільською радою не приймалося. Однак, на виконання вказаного рішення [PERSON] видано державний акт серії ЯЛ №181467 від 04.08.2010 на право власності на земельну ділянку загальною площею 0,15 га, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011069300252. Вищевикладені порушення чинного законодавства свідчать про незаконність та протиправність набуття [PERSON] права власності на зазначену земельну ділянку по [ADDRESS] (кадастровий номер 6322083001:00:000:2461). З метою захисту інтересів держави прокуратурою Дергачівського району Харківської області до Дергачівського районного суду подано позовну заяву в інтересах держави до [PERSON] про визнання недійсним, скасування державного акта на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки. Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07.11.2011 у справі №2010/2-1852/11, яке набрало законної сили, позов прокурора задоволено повністю та визнано недійсним державний акт серія ЯЛ №181467 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , виданий на ім`я [PERSON] . Прокурором Дергачівського району 22.06.2009 порушено кримінальну справу за фактом службового підроблення рішень сільської ради посадовими особами Черкасько-Лозівської сільської ради, що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України. Вироком Жовтневого суду м. Харкова від 05.06.2013 сільського голову [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03.06.2014 задоволено апеляційну скаргу засудженого [PERSON] Вирок Жовтневого суду м. Харкова від 05.06.2013 відносно [PERSON] в частині засудження по ч.3 ст. 365 КК України скасовано у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину та справу в цій частині закрито. Згідно з вимогами п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014, звільнено [PERSON] від відбуття призначеного йому даним вироком за ч.2 ст. 366 КК України покарання у виді 4 років позбавлення свободи з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі посади в органах місцевого самоврядування строком на 1 рік. В іншій частині вирок суду залишено без змін. Згідно з висновком спеціаліста вартість земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , становить 177 356,00 грн. Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» (зі змінами та доповненнями) державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов`язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Вказана правова позиція доведена пунктом 2 листа заступника Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм земельного права» від 27.09.2012 №10-1391/0/4-12 та в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України. Державний акт про право власності на земельну ділянку є документом, що лише посвідчує право власності (у разі його існування на підставі відповідного рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування), та сам по собі не може бути підставою виникнення права власності. Оскарженим державним актом на право власності на земельну ділянку, на підставі якого за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку, порушено інтереси держави у вигляді раціонального та ефективного використання земельних ресурсів, які є власністю народу України відповідно до положень ст. 14 Конституції України. Під час виконання рішення суду у справі №2010/2-1852/11 та відповідно до листа Відділу у Дергачівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 08.10.2018 №30-20-0.23,18-1234/109-18 встановлено, що у подальшому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02.10.2010 приватним нотаріусом Клопотовою С.Д., право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] . Факт незаконності набуття відповідачем права власності на земельну ділянку виключає саму можливість відчуження права власності на ці землі іншій особі на законних підставах. Зважаючи на те, що договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки спрямований на протиправне відчуження об`єкта права власності українського народу - земель, вказаний правочин є таким, що порушує публічний порядок, тобто є нікчемним. З огляду на положення ст. 216 ЦК України вказаний правочин не створив юридичних наслідків. Ураховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави всупереч вимогам законодавства, незаконно відчужене майно підлягає поверненню його власнику. У зв`язку з цим спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у [PERSON] , як у добросовісного набувача. Рішенням Малоданилівської селищної ради І сесії VII скликання №8 від 15.11.2017 на виконання ст.ст. 25, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» та ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» розпочато процедуру реорганізації Черкасько-Лозівської сільської ради шляхом приєднання до Малоданилівської селищної ради. Згідно з п.2 вищевказаного рішення Малоданилівська селищна рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Черкасько-Лозівської сільської ради. Відповідно до ч.1 ст. 1 Регламенту Малоданилівської селищної ради, затвердженого рішенням Малоданилівської селищної ради ІІ сесії VII скликання №5 від 01.12.2017, остання є виборним представницьким органом місцевого самоврядування, що складається з депутатів і відповідно до закону представляє Малоданилівську селищну об`єднану територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування. Також, відповідно до ч.4 ст. 1 Регламенту Малоданилівської селищної ради остання є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду смт Мала Данилівка, сел. Караван, Лужок, Зайченки, Чайківка, Черкаська Лозова, селище Лісне та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в України» та іншими законами. Поряд з цим, не зважаючи на сплив тривалого часу з моменту відчуження земельної ділянки, Малоданилівською селищною радою (об`єднаною територіальною громадою), заходи, спрямовані на повернення зазначеної земельної ділянки у власність держави, не вжито, що свідчить про її бездіяльність. Просить витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь держави в особі Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер 6322083001:00:000:02461, розташовану за адресою: [ADDRESS] , стягнути судовий збір. У судовому засіданні представник позивача- [PERSON] позов підтримала, надала пояснення аналогічні тим, що містить позов. Представник відповідача - Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, подав заяву про розгляд справи у його відсутність у зв`язку з чим суд вважає за можливе справу розглядати без його участі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Санін А.О. у судовому засідання заперечував проти задоволення позову, не визнавши його. Пояснив, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07.11.2011 у справі №2010/2-1852/11, яке набрало законної сили, позов прокурора задоволено повністю та визнано недійсним державний акт серія ЯЛ № 181467 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , виданий на ім`я [PERSON] . Тобто на момент пред`явлення прокурором позову та винесення в подальшому судом рішення від 07.11.2011 року по справі № 2010/2-1852/11 право власності на спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2692, виданого 02.10.2010 приватним нотаріусом Клопотовою С.Д., було зареєстровано за [PERSON] . Виходячи з того, що дані реєстра були доступні на момент подання позову, позивач, який здійснював загальний нагляд. знав або міг дізнатися про факт вчинення даного правочину та належності земельної ділянки іншій особі, оскільки відомості про це містилися в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно на момент постановлення рішення по справі № 2010/2-1852/11, витяг з яких повинен був використовуватися як доказ по справі № 2010/2-1852/11. У зв`язку з пропуском строку позовної давності просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши сторони, дослідивши наявні у справі докази, суд прийшов до висновку про наступне. Спірною земельною ділянкою за даним позовом є земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] . Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07.11.2011 у справі №2010/2-1852/11, яке набрало законної сили, було задоволено позов прокурора та визнано недійсним державний акт серія ЯЛ №181467 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , виданий на ім`я [PERSON] - колишнього власника земельної ділянки. В подальшому право власності на спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02.10.2010 приватним нотаріусом Клопотовою С.Д., було зареєстровано за [PERSON] - відповідачкою у даній справі. Прокурором Дергачівського району 22.06.2009 порушено кримінальну справу за фактом службового підроблення рішень сільської ради посадовими особами Черкасько-Лозівської сільської ради, в тому числі і по даній земельній ділянці, що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави за ознаками складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 366 КК України. Вироком Жовтневого суду м. Харкова від 05.06.2013 сільського голову [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 366 КК України. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03.06.2014 задоволено апеляційну скаргу засудженого [PERSON] Вирок Жовтневого суду м. Харкова від 05.06.2013 відносно [PERSON] в частині засудження по ч.3 ст. 365 КК України скасовано у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину та справу в цій частині закрито. Згідно з вимогами п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014, звільнено [PERSON] від відбуття призначеного йому даним вироком за ч.2 ст. 366 КК України покарання у виді 4 років позбавлення свободи з позбавленням права обіймати організаційно-розпорядчі посади в органах місцевого самоврядування строком на 1 рік. В іншій частині вирок суду залишено без змін. Проте, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ст. 56 ЦПК України). Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст. 57 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права й обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Прокурор, який бере участь у справі, має обов`язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Таким чином, на позови прокурора, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади чи органу місцевого самоврядування поширюється положення ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб`єкт владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (справа №6-68цс15). До позовних вимог про визнання недійсними договорів та витребування майна на підставі ст.ст. 203, 215, 387, 388 ЦК України застосовується загальна позовна давність у три роки. Така правова позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17.10.2018 у справі №362/44/17, від 07.11.2018 у справі № 372/1036/15-ц, від 20.11.2018 у справі №907/50/16, від 05.12.2018 у справі №522/2201/15-ц. Аналогічна правова позиція відображена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2018 у справі № 911/926/17, від 23.01.2019 у справі № 916/2130/15, від 23.01.2019 у справі № 910/2868/16. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду вважає, що якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-1852цс16 і ВеликоїПалати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц та від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц). У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав, суду слід встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави. Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне конкретизувати: позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року у справі № 362/44/17. Визначаючи початок перебігу позовної давності у цьому спорі, слід враховувати, коли про порушене право дізналася або могла дізнатися саме держава в особі уповноваженого органу, а не конкретний позивач або прокурор. Наведе відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України у справах №3-932гс17 від 18.10.2017, №3-869гс17 від 16.08.2017, №3-455гс17 від 07.06.2017, №3-1486гс16 від 22.03.2017, №916/2122/13 від 22.04.2015, №11/163/2011/5003 від 25.03.2015 та підтримується усталеною судовою практикою Верховного Суду, зокрема у постановах від 24.01.2018 у справі № 914/801/17, від 19.06.2018 у справі №922/2756/17. Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07.11.2011 у справі №2010/2-1852/11, яке набрало законної сили, позов прокурора Дергачівського району Харківської обл. задоволено повністю та визнано недійсним державний акт серія ЯЛ № 181467 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , виданий на ім`я [PERSON] . Тобто на момент пред`явлення прокурором позову та винесення в подальшому судом рішення від 07.11.2011 року по справі № 2010/2-1852/11 право власності на спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02.10.2010 приватним нотаріусом Клопотовою С.Д., було зареєстровано за [PERSON] . Виходячи з того, що дані реєстра були доступні на момент подання позову можна зробити висновок, що позивач знав або міг дізнатися про факт вчинення даного правочину та належності земельної ділянки іншій особі, оскільки відомості про це містилися в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно на момент постановлення рішення по справі № 2010/2-1852/11, витяг з яких повинен був використовуватися як доказ по справі № 2010/2-1852/11. За таких обставин, не дивлячись на те, що земельна ділянка була передана у приватну власність з порушенням вимог земельного законодавства, усунути ці порушення шляхом визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування та витребування земельних ділянок у останнього власника неможливо у зв`язку із спливом позовної давності. Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України в абз.3 п.11 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього, як в даному випадку. З врахуванням наведеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed