Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивачка просить суд, розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне проживання виявилося неможливим через складні взаємини, що призвели до взаємного відчуження, втрати поваги один до одного, та не бажання перебувати із відповідачем в шлюбі і зберігати сім'ю. Також, позивачка зазначила, що з січня 2014 року вона з відповідачем не проживає, спільне господарство не веде та не підтримує стосунків. З часу звернення із позовом до суду, порозуміння із відповідачем не досягнуто, а тому наполягала на задоволені позову. Також зазначила, що не чинить будь яких перепон відповідачу у спілкуванні із дитиною. Відповідач вимоги позову не визнав зазначивши, що він не бажає розривати шлюб та вважає, що збереження сім'ї можливе, а дитина яку вони мають від шлюбу повинна рости і виховуватися в повній сім'ї де є і мати і батько. Проти того, що припинення шлюбних відносин відбулося в січні 2014 року не заперечував, але пояснив, що в січні 2016 року вчиняв дії направленні на примирення, а тому просив надати строк для примирення із дружиною. Враховуючи викладене, клопотання відповідача про надання строку на примирення, а також те, що подружжя з січня 2014р., проживають окремо, спільне господарство не ведуть, судом, в силу вимог ст. 111 СК України було надано строк на примирення протягом одного місяця (без зупинення провадження у справі), а саме з 03 лютого 2016 року по 04 березня 2016 року. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що громадянка України [PERSON] та громадянин Канади [PERSON] зареєстрували шлюб 21 вересня 2012 року, прізвище дружини, після реєстрації шлюбу - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], який проживає з матір'ю. Також встановлено, що подружжя фактично припинили шлюбні відносини з січня 2014 року та саме з цього часу проживають окремо - [PERSON], в Україні, [PERSON], в Канаді, отже подружжя спільне господарство не ведуть, стосунків не підтримують. Крім того, встановлено, що з часу надходження справи до суду - 11.11.2015 року та з урахуванням наданого судом строку на примирення, подружжя примирення не досягли. Після наданого судом строку на примирення, позивачка наполягала на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що відновлення подружніх відносин не можливо, оскільки вона, вже тривалий час проживає з іншим чоловіком та фактично створила нову сім'ю, зареєструвати новий шлюб не може через те, що попередній шлюб не розірвано. Також встановлено, що [PERSON], не чинить перешкод [PERSON], у спілкуванні з його неповнолітнім сином [PERSON]. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Враховуючи те, що подружжя з січня 2014 року подружні відносини не підтримують, разом не проживають, спільно господарство не ведуть, не досягли примирення, в тому числі і в строк наданий судом, а також те, що збереження шлюбу суперечить інтересам [PERSON], яка створила нову сім'ю з іншим чоловіком та має намір зареєструвати новий шлюб, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 24, 110-112 СК України,

Outcome: approved