Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісяця, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем справі, від якого вони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Відповідач є батьком дітей, однак він не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Позивачка проживає разом з доньками окремо від відповідача і знаходиться в тяжкому матеріальному становищі. У звязку з викладеним вона звернулася з позовом до суду. Позивачка до судового засідання не зявилася, але від її представника надійшла заява, в якій він вказав, що на задоволенні позовних вимог наполягає, просить справу розглянути у його відсутність, і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання повторно не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, повідомлення про причини неявки від нього не надходило, а тому враховуючи заяву представника позивачки, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі. Подружнє життя сторін не склалося і рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 25 жовтня 2013 року шлюб між ними було розірвано(а.с.9). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтва про народження (а.с.6, 7). Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, про що свідчить довідка Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області № 1330 від 23 травня 2017 року (а.с.19). Відповідач допомоги на утримання дітей не надає. Відповідно до ч.1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що утримання неповнолітніх дітей це обовязок батьків, а не їх право, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, але в частині стягнення аліментів у розмірі 2000 грн. на місяць, при цьому суд враховує обовязок утримання дітей також позивачкою. Згідно ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У відповідності до ст. 184 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. З огляду на зазначені вище норми законодавства, позовна заява в частині визначення розміру аліментів не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку задоволенню не підлягає, виходячи з положень ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України.

Outcome: partial