Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до позивача, при цьому зменшила позовні вимоги, звернулася остаточно до суду з позовними вимогами про стягнення компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, посилаючись на те, що вона працювала на посаді начальника відділу оренди з 21.04.2011р. по 15.02.2016р. в ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів». 15.02.2016р. наказом № 8/11 звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. На день її звільнення відповідачем в порушення вимог законодавства України їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01.11.2015р. по 15.02.2016р. у сумі 24 266 грн. 08 коп. До якої входять не виплачена основна заробітна плата, лікарняні та компенсація за невикористану відпустку, що становить 10 340 грн. 34 коп. 12.05.2016р. позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути на її користь з відповідача суму компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати (вимушеного прогулу) за 62 дні в розмірі 23 278 грн. 26 коп., тобто по день винесення рішення, посилаючись на те, що 18.04.2016 року, відповідачем було виплачено позивачу 24 266 грн. 08 коп. кошти, які мали були виплачені в день його звільнення. Позивачка позовні вимоги з врахуванням їх уточнень, підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що заробітна плата була вже виплачена. Своєчасно заробітна плата не була виплачена, оскільки на день звільнення позивача [PERSON] рахунки підприємства знаходилися під арештом. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін встановив наступне. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 21.04.2011 року по 15.02.2016 року працювала в ПАТ «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» на посаді начальника відділу орендних відносин та 15.02.2016 року була звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. /а.с.14-15, 16/ Відповідно до довідки про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням) від 15.02.2016 року № 13 позивачці [PERSON] нараховано заробітну плату за період з березня 2015 року по лютий 2016 разом в розмірі 73 171 грн. 73 коп./а.с.20/ В судовому засіданні встановлено, що на день звільнення позивачем не було проведено кінцевий розрахунок із заробітної платі. Однак 18.04.2016р. відповідач виплатив розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, про що [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги трудового законодавства щодо строків проведення остаточного розрахунку з відповідачем були порушені, отже, позов підлягає задоволенню в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.02.2015 року по 17.04.2016 року включно, т.б. по день фактичного розрахунку в розмірі 23277грн.90коп. (двадцять три тисячі двісті сімдесят сім грн..90коп.) /62днях375грн.45коп.=23277грн.90коп./ Посилання представника відповідача на обставину щодо накладення 14.12.2015 року головним державним виконавцем арешту на кошти боржника, через що розрахунок з позивачем не був здійснений вчасно, в розрізі даного спору суд визнає необґрунтованим та такими що суперечать вимогам ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Суд стягує з відповідача Публічного акціонерного товариства «Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів» (код ЕДРПОУ 14309824) на користь держави судові витрати по справі судовий збір в розмірі 1378грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн.).

Outcome: partial