Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

Позивач КС «Вінницький кредит» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.09.2007 року між сторонами було укладено договір кредиту №І 103, відповідно до умов якого позивач надає відповідачу кредит в сумі 5\~700 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а відповідач зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 60% річних на умовах, визначених договором. Строк дії договору становить 12 місяців, тобто з 28.09.2007 року по 28.09.2008 року. Зі свого боку, позивачем було виконано прийняті на себе зобовязання, проте відповідач свої зобовязання за договором щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами не виконує. Станом на 14.05.2014 року заборгованість за договором кредиту становить 22\~460,26 грн., з них: 5\~700 грн. заборгованість за кредитом; 16\~760,26 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача адвокат [PERSON] до судового засідання не з`явився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином через оголошення в газеті «Вінниччина» від 10.07.2015 року №53 (22995), від 24.07.2015 року №57 (22999). Оскільки у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 28.09.2007 року між сторонами було укладено договір кредиту №І 103, відповідно до умов якого позивач надає відповідачу кредит в сумі 5\~700 грн. на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а відповідач зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 60% річних на умовах, визначених договором. Строк дії договору становить 12 місяців, тобто з 28.09.2007 року по 28.09.2008 року (а.с.6). Згідно п.2.1. договору, кредит надається строком на 12 місяців від дати надання позичальнику кредиту, тобто з 28.09.2007 року по 28.09.2008 року. Сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невідємною частиною цього договору (п.4.1. договору). Зі свого боку, позивачем було виконано прийняті на себе зобовязання з надання кредиту, згідно видаткового касового ордеру від 28.09.2007 року (а.с.7). Проте відповідач свої зобовязання за договором щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами не виконує. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Таким чином, станом на 14.05.2014 року заборгованість за договором кредиту становить 22\~460,26 грн., з них: 5\~700 грн. заборгованість за кредитом; 16\~760,26 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до цього у позивача виникло право вимагати дострокового повного виконання відповідачами зобовязань за договорами. Окрім того, суд вважає за можливе зазначити, що позивач звернувся в межах загального строку позовної давності, оскільки відповідно до картки платежів, починаючи з 20.12.2007 року по 04.10.2013 року відповідачем сплачувались кошти, однак не в повному обсязі. А відповідно до відповіді відповідача від 06.12.2013 року остання визнала свій борг та повідомила, що в неї скрутне матеріальне становище (а.с.16), що дає достатні підстави вважати, що загальний трирічний строк позовної давності переривався. Судові витрати понесені позивачем, а саме витрати щодо сплати судового збору у розмірі 243,60 грн, згідно платіжного доручення №25 від 10.06.2015 року (а.с.1), витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 600,00 грн., згідно квитанцій №ПН7923 від 13.07.2015 року та №ПН5256 від 07.07.2015 року (а.с.41, 42), витрати на правову допомогу у розмірі 1\~106 (одна тисяча сто шість) грн., згідно квитанції до прибуткового касового ордера №151 від 08.09.2015 року (а.с.143) також підлягають стягненню з відповідача, так як у відповідності ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved