Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах до 2007 року, у період яких у них народилася спільна дитина: син [PERSON], [INFO]. Після припинення проживання однією сім'єю з відповідачем внаслідок негативної поведінки останнього син проживає з нею та знаходиться на її утриманні, але домовленості щодо сплати аліментів між нею та відповідачем не досягнуто, а добровільно він матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Відповідач має мінливий та нерегулярний дохід, в зв'язку з чим прохала стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно з урахування віку і потреб сина, в тому числі витрат на проїзд до школи, харчування у школі, внесків у шкільні фонди, відвідування спортивної секції, на що вона витрачає не менше 933 гривень щомісячно, а також придбання необхідно одягу, взуття, забезпечення харчування, оскільки обов'язки батьків щодо утримання дитини є рівними, а тому відповідач повинен сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підтримала та прохала стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання сина у розмірі 1500 гривень щомісячно, оскільки її витрати на утримання дитини складають близько 2000 щомісячно, а вона хворіє, у зв'язку з чим потребує періодично лікування, у зв'язку з чим їй тяжко самій утримувати сина. На її неодноразові звернення відповідач систематично матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоч і зобов'язаний це робити за законом, при цьому зазначила, що лише у 2013 та 2014 році таку допомогу надав одноразово. Їй відомо зі слів відповідача, що його прибутки в місяць складають близько 4000 гривень, а також він має прибутки від здачі в оренду земельної ділянки. Відповідач, який повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.13,14), у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача, оскільки його інтереси в судовому засіданні представляє його представник з усіма повноваженнями сторони у справі згідно укладеного між ними договору на представництво інтересів від 15 січня 2015 року (а.с.15-16). Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини визнав частково та пояснив, надавши суду і письмові заперечення проти позову (а.с.17-18), що відповідач визнає позов в частині стягнення аліментів, але не у твердій грошовій сумі, а в частці від його заробітку (прибутків), оскільки він працює та має постійний прибуток у вигляді заробітної плати за місцем роботи, у зв'язку з чим визначені законом підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі відсутні. Також прохали врахувати, що відповідач приймає участь в утриманні дитини та надає відповідні кошти, але надати докази на підтвердження цих обставин не може, оскільки відповідні документи ним при передачі коштів позивачці не оформлялись. Відповідач також надає допомогу своїй непрацездатній матері, яка потребує такої допомоги, так як є пенсіонеркою. Суд, заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що у позивачки та відповідача, які проживали однією сім'єю без реєстрацію шлюбу, [INFO] року народилась спільна неповнолітня дитини - син [PERSON], батьком якого у свідоцтві про народження зазначений відповідач (а.с.6). Сторони припинили спільне проживання з 2007 року і з цього часу неповнолітня дитина проживає позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтвердили і сторони у судовому засіданні. Відповідач, який має постійний дохід за місцем роботи добровільно матеріальну допомогу на утримання сина щомісячно позивачці не надає, що свідчить про невиконання відповідачем встановленого законом обов'язку по утриманню неповнолітньої дитини, хоча зобов'язаний це робити, при цьому сторони не досягли певної домовленості щодо утримання спільних дітей, в зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача, який не проживає з неповнолітньою дитиною, за рішенням суду, але не у твердій грошовій сумі, як прохає позивачка за позовною заявою, а у частці від заробітку (доходу) відповідача, який має постійний дохід у вигляді заробітної плати та орендної плати за здачу в оренду земельної ділянки, відповідно до вимог ст.183 СК України, положеннями ч.1 якої передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст.182 СК України враховує часткове визнання відповідачем позову про стягнення аліментів, стан здоров'я як платника аліментів, так і дитини, матеріальне становище відповідача, який працює та згідно наданої до суду довідки про розмір доходів за період з липня по грудень 2014 року має середньомісячний заробіток у розмірі 1400 гривень 00 копійок, що свідчить про наявність у нього постійного прибутку та можливість сплачувати аліменти на утримання дитини (а.с.20), при цьому суд не враховує доводи представника відповідача щодо того, що на утриманні відповідача знаходить його мати, яка є непрацездатною за віком та отримує пенсію по старості, оскільки на підтвердження цих обставин відповідачем, окрім акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON], [INFO], та копії пенсійного посвідчення на її ім'я (а.с.22,23), суду не надано будь-яких доказів як наявності родинних стосунків між відповідачем та зазначеною особою, так і її матеріального становища. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, відповідно до змісту якої аліменти у твердій грошовій сумі стягуються у випадку, коли платник аліментів має мінливий, нерегулярний дохід. З урахуванням зазначеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в примусовому порядку відповідно до вимог ст.183 Сімейного кодексу України у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, в зв'язку з частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в частині задоволених позовних вимог про стягнення аліментів, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial