Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач ПАТ «Альфа - Банк» звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 549199 грн. 63 коп. посилаючись на те, що 02 серпня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 490044656, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 25774 грн. 85 коп., а останній зобовязався повернути кредит і сплачувати проценти за користування кредитом. В забезпечення виконання зобов'язання 02 серпня 2007 року ЗАТ «Альфа-Банк» уклало з відповідачем [PERSON] договір поруки № 490044656-П, відповідно до якого відповідач [PERSON] як поручитель поручилася за виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору. Своїх зобовязань за договором відповідач [PERSON] не виконує у звязку з чим станом на 02 жовтня 2011 року за ним виникла заборгованість за кредитом в загальному розмірі 549199 грн. 63 коп. Представник позивача ПАТ «Альфа-Банк» в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належим чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. Відповідач [PERSON] позов не визнала, звернулася до суду зі зустрічним позовом до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання договору поруки припиненим, в якому посилалася на те, що без її згоди і відома позивачем були внесені зміни до умов основного кредитного договору, а саме, були збільшені відсотки за кредитом та змінений графік його повернення, що призвело до збільшення кількості платежів і об'єму відповідальності поручителя. Крім того, протягом встановленого законом шестимісячного строку з часу настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором, що відбулося у 2009 році, позивач не скористався своїм правом вимоги до поручителя про виконання основного зобов'язання щодо повернення кредиту згідно умов договору частинами або всієї суми заборгованості, а звернувся до суду з позовом лише у 2011 році, пропустивши зазначений строк, що призвело до припинення дії договору поруки. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 березня 2012 року позов було задоволено. Ухвалою того ж суду від 10 червня 2015 року заочне рішення від 29 березня 2012 року було скасовано і призначено справу до розгляду у загальному порядку. В звязку зі звільненням судді Маслова М.І. з посади судді, в результаті повторного автоматичного розподілу справи 26 грудня 2016 року її було передано в провадження судді Клименка А.М. (т. 2, а.с. 61). Під час розгляду справи ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулося до суду з заявою про залучення її до участі в справі в якості правонаступника позивача ПАТ «Альфа - Банк» посилаючись на те, що 26 вересня 2016 року між ПАТ «Альфа - Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» був укладений договір факторингу № 2016-3АБ/ДГ, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 490044656 від 02 серпня 2007 року, і ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло право вимоги за зазначеним кредитним договором до відповідача [PERSON] Ухвалою суду від 20 червня 2017 року заяву ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було задоволено і залучено ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» до участі в справі в якості співпозивача за первісним позовом ПАТ «Альфа-Банк» в частині позовних вимог до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і в якості відповідача за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання договору поруки припиненим. Ухвалою суду від 04 грудня 2017 року було проведено повторну заміну відповідача за зустрічним позовом - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на первісного відповідача ПАТ «Альфа-Банк», оскільки з наданого ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» договору факторингу № 2016-3АБ/ДГ від 26 вересня 2016 року, акту приймання-передачі від 26 вересня 2016 року і Витягу з реєстру боржників 1-2 від 26 вересня 2016 року було встановлено, що первісний позивач ПАТ «Альфа-Банк» передав ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» лише право вимоги за кредитним договором від 02 серпня 2007 року, а за договором поруки право вимоги від ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» передано не було. Представник співпозивача - ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у відсутність його представника. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] первісний позов не визнав, на зустрічному позові наполягав і просив його задовольнити. Вислухавши представника відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню повністю. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного… Судовим розглядом встановлено, що 02 серпня 2007 року між ЗАТ Альфа-Банк, повним правонаступником якого є позивач ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 490044656, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у сумі 25774,85 доларі США, а Відповідач зобовязався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього, яким встановлений графік погашення кредиту. В забезпечення виконання зобов'язання 02 серпня 2007 року ЗАТ «Альфа-Банк» уклало з відповідачем [PERSON] договір поруки № 490044656-П, відповідно до якого відповідач [PERSON] як поручитель поручилася за виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору. У порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] своїх зобовязань належним чином не виконав, в результаті чого станом на 02 жовтня 2011 року за ним виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 549199 грн. 63 коп., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 19624,69 долара США, що за курсом НБУ станом на 02.10.2011 року становили 156461 грн. 76 коп.; заборгованості за відсотками в розмірі 5770,26 доларів США, що становило 46004 грн. 59 коп.; і неустойки і розмірі 43490,07 доларів США, що становило 346733 грн. 28 коп. 26 вересня 2016 року між ПАТ «Альфа - Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» був укладений договір факторингу № 2016-3АБ/ДГ, згідно якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 490044656 від 02 серпня 2007 року, і ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло право вимоги за зазначеним кредитним договором до відповідача [PERSON] Наведені обставини встановлені судом на підставі письмових доказів, а саме: - заяви - анкети відповідача [PERSON] на отримання кредиту на придбання автомобіля (т. 1, ас. 21); - копії кредитного договору № 490044656від 02 серпня 2007 року (т. 1, а.с. 8); - додатку № 1 до кредитного договору № 490044656, яким встановлений графік погашення кредиту (т. 1, а.с. 18); - довідки - розрахунку заборгованості за кредитним договором № № 490044656від 02 серпня 2007 року, згідно з якою по кредитному договору виникла заборгованість у загальному розмірі 549199 грн. 63 коп., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 19624,69 долара США, що за курсом НБУ станом на 02.10.2011 року становили 156461 грн. 76 коп.; заборгованості за відсотками в розмірі 5770,26 доларів США, що становило 46004 грн. 59 коп.; і неустойки і розмірі 43490,07 доларів США, що становило 346733 грн. 28 коп. (т. 1, а.с. 33, 34); - договору поруки № 490044656-П від 02 серпня 2007 року, укладеного між банком та відповідачем [PERSON] (т. 1, а.с. 29); - копії договору факторингу № 2016-3АБ/ДГ від 26 вересня 2016 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» і ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», у відповідності до якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 490044656 від 02 серпня 2007 року, і ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» набуло право вимоги за зазначеним кредитним договором до відповідача [PERSON] (т. 2, а.с. 75 79). Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За таких обставин суд вважає, що вимога позивача ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» до відповідача [PERSON] цілком обґрунтована, оскільки останній не виконав умов укладеного з ним кредитного договору і тому з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» загальну заборгованість за кредитним договором в сумі 549199 грн. 63 коп., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 19624,69 долара США, що за курсом НБУ станом на 02.10.2011 року становили 156461 грн. 76 коп.; заборгованості за відсотками в розмірі 5770,26 доларів США, що становило 46004 грн. 59 коп.; і неустойки і розмірі 43490,07 доларів США, що становило 346733 грн. 28 коп. В частині позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором суд підстав для задоволення позову не вбачає і вважає обґрунтованим її зустрічний позов про визнання договору поруки припиненим виходячи з наступного… Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. У разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобовязання» - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Як установлено судом, відповідач [PERSON] (а відтак і поручитель [PERSON]С.) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів, встановленого Додатком № 1 до кредитного договору. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як установлено судом, відповідачі виконували свої права та обовязки відповідно до умов кредитного договору згідно з графіком щомісячного погашення кредиту й сплати процентів до серпня 2009 року, коли [PERSON] порушив умови договору і не сплатив черговий платіж. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з кредитного договору, чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягомшести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку (стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. З надано позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором від відповідача [PERSON] був отриманий банком 07 квітня 2010 року (т. 1, а.с. 34), а до суду позивач звернувся 29 жовтня 2011 року, тобто після закінчення встановленого законом шестимісячного строку, і коли спірний договір поруки вже припинив свою дію. Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню: з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» судові витрати, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору в розмірі 120 грн.; з ПАТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 551 грн 20 коп. Відповідно до ст. ст. 12 - 19, 141, 265 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 526, 553, 554, 559, 1050 ЦК України,суд -

Outcome: approved