Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що з 15 вересня 2001 року знаходилась з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народились спільні неповнолітні діти - донька [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], які після припинення спільного проживання з відповідачем та розірвання шлюбу проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Після припинення сімейно-шлюбних відносин відповідач не приймає участі в утриманні дітей, а домовленості щодо сплати аліментів на утримання доньок між ними не досягнуто. Вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання кожної неповнолітньої дитини в грошовому виразі по 385 гривень 80 копійок щомісячно, що відповідатиме 30% встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2013 рік» прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, який з 01 грудня 2013 року на дитину такого віку становить 1286 гривень, оскільки для нормальної життєдіяльності дітей, харчування, придбання одягу, забезпечення нормального фізичного та духовного розвитку щомісячно необхідно витратити не менше вказаної суми, а відповідач працює в сільськогосподарському фермерському господарстві «Мрія Д», де отримує заробітну плату у розмірі 1774.00 гривні та має на праві власності земельну ділянку, тому має можливість сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с.19,21), в судове засідання не з'явилась, надавши суду письмову заяву (а.с.23), за якою прохала розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.20,22) у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву (а.с.24), за якою просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей. В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч 2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно положень ст.ст.180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, відповідно до змісту якої аліменти у твердій грошовій сумі стягуються у випадку, коли платник аліментів має мінливий, нерегулярний дохід. Судом встановлено, що сторони з 15 вересня 2001 року знаходились у шлюбі, який зареєстровано віддлом реєстрації актів громадянського стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №91(а.с.6), в період якого у них народились спільні неповнолітні діти - донька [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Після припинення спільного проживання з відповідачем неповнолітні діти згідно довідок та акту обстеження від 10 грудня 2013 року Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні (а.с.9-10,11), а відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей позивачці не надає, в зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує визнання позову відповідачем, який не заперечував проти стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання їх спільних неповнолітніх дітей (а.с.24), матеріальне становище платника аліментів, який має постійне місце роботи та щомісячний дохід у вигляді заробітної плати та має на праві власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.13,14), стану здоров'я як відповідача, так і дітей, їх віку та потреб та вважає необхідним у відповідністю за ст.183 СК України стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей не у твердій грошовій сумі, а у розмірі 1/3 частини його прибутків щомісячно до досягнення дітьми повноліття, що за розміром відповідатиме участі відповідача у матеріальному забезпеченні дитини на рівні не менше 30% встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2013 рік» прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, який становить з 01 січня 2013 року 1210 гривень, а з 01 грудня 2013 року - 1286 гривень, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров'я як відносно дитини, так і відносно відповідача, а також витрат позивачки на утримання дітей сторонами суду не надано, а інших утриманців відповідач не має, в зв'язку з чим суд ухвалив не приймати визнання позову відповідачем про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Крім цього, в зв'язку з частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial