Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

Позивач компанія «НОНОЛЕТ ІНК.» (NONOLET ІNC.) 15.05.2015 р. звернувся до суду із вимогами про стягнення з [PERSON] 12 475 008,39 доларів США заборгованості, посилаючись на те, що 16.12.2013 р. між компанією «НОНОЛЕТ ІНК.» (NONOLET ІNC.) та компанією «СІЛІСТЕН ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» (SILISTEN TRADING LIMITRD) було укладено угоду про надання кредитної лінії №N1-16-12-2-13; в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника із відповідачем [PERSON] 16.12.2013 р. було укладено договір поруки №ДП-N1-16-12-2013, зобов'язання позичальником не виконані, про що 3.03.2015 р. було письмово повідомлено відповідача шляхом направлення відповідної вимоги кредитора №24. В судовому засіданні представник позивача Флінт В.І. підтримав позовні вимоги компанії «НОНОЛЕТ ІНК.» (NONOLET ІNC.), посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог компанії «НОНОЛЕТ ІНК.» (NONOLET ІNC.), посилаючись на те, що з моменту настання строку виконання основного зобов'язання позивач не пред'явив до нього як до поручителя відповідні вимоги у передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк, тому порука є припиненою. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог компанії «НОНОЛЕТ ІНК.» (NONOLET ІNC.). Судом встановлено, що 16.12.2013 р. між компанією «НОНОЛЕТ ІНК.» (NONOLET ІNC.) (кредитор) та компанією «СІЛІСТЕН ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД» (SILISTEN TRADING LIMITRD) (позичальник) було укладено угоду про надання кредитної лінії №N1-16-12-2-13, за умовами якої кредитором було відкрито позичальнику кредитну лінію з максимальним лімітом кредитування - 15 000 000,00 доларів США з відсотковою ставкою 24,33%, й позичальник прийняв на себе зобов'язання погасити кредитору у повному обсязі позику не пізніше 31.03.2014 р. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язання перед кредитором 18.12.2013 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] (поручитель) було укладено договір поруки №ДП-N1-16-12-2013, який того ж числа був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кривенчуком С.В., зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №2446. Згідно ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Із пояснень в судовому засіданні представника відповідача [PERSON] вбачається, що 10.04.2015 р. на адресу [PERSON] надійшла вимога кредитора №24 від 3.03.2015 р. про сплату поручителем заборгованості по кредитній угоді, яка станом на 2.03.2015 р. становила 12 475 008,39 доларів США, у вимозі зазначено, що строк погашення заборгованості за кредитною угодою настав 31.03.2014 р. Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договору поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняться, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно з статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно ч.2 п.1 висновків Верховного Суду України від 1.03.2015 р. «Спори щодо забезпечення виконання зобов'язань» умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, а оскільки банк відповідно до умов кредитного договору змінив строк виконання основного зобов'язання, то відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України вимоги до поручителів повинні бути заявлені в межах шести місяців від дня настання цього строку (постанова Верховного Суду України від 10.09.2014 р. у справі №6-32цс14). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст.559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 17.09.2014 р. у справі №6-53цс14). При таких обставинах порука, що встановлена договором поруки №ДП-N1-16-12-2013 від 18.12.2013 р., є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки п.3.1 договору сторони погодили, що поручитель зобов'язаний у разі порушення та/або невиконання позичальником обов'язку за угодою більше ніж 45 днів, самостійно виконати зазначений обов'язок позичальника перед кредитором на підставі письмової вимоги кредитора в строк 20 робочих днів з моменту отримання вимоги шляхом, передбаченим у письмові вимозі, а, оскільки строк виконання зобов'язання по поверненню кредитних коштів по кредитній угоді настав 31.03.2014 р., кредитор повинен був надіслати на адресу поручителя, а поручитель мав отримати відповідну вимогу до 30.09.2014 р., у даному випадку вимога №24 була надіслана тільки 3.03.2015 р., отримана поручителем 10.04.2015 р., тобто з пропуском шестимісячного строку. Згідно п.6.1 договору поруки №ДП-N1-16-12-2013 від 18.12.2013 р. цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою кредитора і діє до моменту повного виконання зобов'язання, забезпеченого порукою, або до настання інших випадків припинення поруки відповідно до чинного законодавства України. Згідно ч.1 ст.598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. На підставі ст.ст.11,525,526,530,543,553,554,610,612 ЦК України,

Outcome: dismissed