Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод в користуванні власністю та визнання втратившим право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що на підставі біржового договору купівлі-продажу № 1871 Н від 04.08.2000 року підтверджене рішенням Краматорського міського суду від 06.12.2005 року вона є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрована та постійно проживає позивачка по справі, а відповідачка [PERSON], [INFO], також зареєстрована в цій квартирі, але не проживає з моменту реєстрації, особистих речей у квартирі немає. На теперішній час місцезнаходження відповідачки невідомо. Позивачка просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивачці на підставі біржового договору купівлі-продажу № 1871 Н від 04.08.2000 року, підтверджене рішенням Краматорського міського суду від 06.12.2005 року, належить квартира [ADDRESS] (а.с.3,4). Як вбачається з адресної довідки (а.с.21) [PERSON] зареєстрована з 21.11.2012 року за адресою: [ADDRESS] за паспортом [NUMBER] виданий Краматорським МВ ГУМВС України в Донецькій області 11.04.2002 року. Згідно акту ЖБК «Україна» б/н від 20.03.2015 року, в квартирі квартири [ADDRESS] зареєстрована відповідачка [PERSON], але не проживає за вказаною адресою з моменту прописки (а.с.5). Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. ст. 150, 155 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено право користування жилим будинком (квартирою). Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При таких обставинах, відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. На підставі викладеного й

Outcome: approved