Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

Позивач КОНЦЕРН «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, посилаючись на те, що у період з 01.02.2009 р. по 01.12.2017 року позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води за адресою їх проживання: [ADDRESS] . Станом на 01.12.2017 року заборгованість по сплаті наданих послуг складає 33 112,12 грн., тому позивач просить стягнути дану заборгованість з відповідача, а також витрати на сплату судового збору у розмірі 1762 гривень. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.06.2018 р., по цій справі, вищевказані позовні вимоги задоволені, присуджено стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у розмірі 33 112,12 грн. та витрат на сплату судового збору у розмірі 1762 гривень. Відповідачем [PERSON] змінене власне прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 08.02.2020 р. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2021 р., задоволена заява відповідача [PERSON] про перегляд вищевказаного заочного рішення, останнє скасоване, призначений новий розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам встановлений строк для надання заяв по суті спору. Відповідач, скориставшись своїм процесуальним правом, надав суду відзив на позовну заяву, в якій заперечував відносно задоволення даних позовних вимог. В заперечення своїх позовних вимог відповідач зазначив, що між сторонами відсутній договір на надання позивачем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у вищевказану квартиру, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ці послуги фактично надавались позивачу, позовні вимоги пред`явлені з порушенням строків позовної давності. В судовому засіданні 08.11.2021 р. представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, з урахуванням заперечень викладених в його відзиві на позов. Суд, вислухав пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою (а.с.15). Відповідно до п.2.1 Статуту Концерну «Міські теплові мережі», основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну (а.с.16). Як вбачається з матеріалів справи (а.с.8, 9-14), а саме, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідки позивача про заборгованість, розрахунку заборгованості, в заявлений позивачем період надання комунальних послуг, відповідач був власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , та споживачем послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном «Міські теплові мережі» за вищевказаною адресою. Особовий рахунок споживача цих послуг № [NUMBER] , в заявлений позивачем період, був оформлений на відповідача. Відповідач не надав належних і допустимих доказів того, що у даній квартирі у цей період було відсутнє централізоване опалення чи гаряче водопостачання. Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон), Законом України «Про теплопостачання», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник (частина друга статті 19 Закону). Власником Закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац сьомий частини першої статті 1 Закону). А споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац чотирнадцятий частини першої статті 1 Закону). Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою (частина перша статті 29 Закону). Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону). Згідно з ст.ст. 67, 68 ЖК Української РСР наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). З огляду на вищевказане суд дійшов висновку, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги. Відповідач посилається, що він не мешкав фактично у вищевказаній квартирі з 2015 р. і не користувався заявленими позивачем комунальними послугами, вважає, що дані обставини підтверджується наданими ним: довідкою Виконавчого комітету Слов`янської міської ради від 16.01.2021 р. (а.с. 48) та копіями аркушів з його трудової книжки (а.с. 57-59). Суд, оцінивши дані письмові докази відповідача, вважає їх неналежними доказами по цій справі виходячи з наступного. У вищевказаній довідці зазначено, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , при цьому в ній не вказано, з якого часу він зареєстрований за цією адресою. Відповідачем надані копії аркушів його трудової книжки, в не повному об`ємі, копії аркушів із записами в трудовій книжці за № [NUMBER] за період з 19.12.2014 р. по 22.12.2018 р. відсутні. Відомості зазначені, в наданих відповідачем, довідці та копії з аркушів з його трудової книжки не спростовують обставини, зазначені в позові. Відповідно до п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою. Відповідачем не надано доказів, що він звертався до позивача із заявами про припинення надання послуг у належну йому квартиру, в порядку передбаченому законодавством. З розрахунку заборгованості, вбачається, що позивачем здійснено нарахування по оплаті за надані відповідачу послуги з: центрального опалення за період з лютого 2009 р. по грудень 2017 р. включно, та з центрального постачання гарячої води - з лютого 2009 р. по червень 2010 р., оплата за дані послуги відповідачем не здійснювалась належним чином, заборгованість за цей період складає 33112,12 грн. Посилання відповідача, що у вищевказаній квартирі встановлений автономний підігрів гарячої води та показання лічильника по обліку гарячої води з 2010 року не змінювались, не суперечать вищевказаній виписці. З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що право позивача на належну оплату наданих ним відповідачу, у вищевказані періоди послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води порушене. Відповідачем у його відзиві, по суті, заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Вирішуючи дану заявлену вимогу відповідача, суд враховує наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Згідно з статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (дані правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 80), від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (пункт 51)). Позивач звернувся до суду з цим позовом 05.03.2021 р. З огляду на те, що у позивача з відповідачем є фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду по справі № 712/8916/177 від 07 липня 2020 року. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті). З розрахунку заборгованості, вбачається, що оплата за надані позивачем послуги з центрального водопостачання та опалення, у заявлений позивачем період не здійснювалась відповідачем взагалі. У вересні 2017 р. відповідачем погашена заборгованість у розмірі 128,31 грн. по відведенню гарячої води, позивачем вимоги про стягнення заборгованості з цих послуг не заявлено. Отже, перебіг позовної давності по даним позовним позовним вимогам не переривався. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що позивач з позовними вимогами про стягнення заборгованості по вищевказаним послугам за період з лютого 2009 р. по січень 2015 р. звернувся з пропуском строку позовної давності, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за цей період, слід відмовити. Суд, користуючись інформацією, яка міститься в розрахунку заборгованості, наданого позивачем, встановив, що за період з лютого 2015 р. по грудень 2017 р. відповідачем не сплачена заборгованість за отримані послуги централізованого опалення у розмірі 17553,15 грн. В матеріалах справи відсутні відомості, що дана заборгованість на теперішній час погашена відповідачем. За даний період оплата за послуги у вигляді з централізованого постачання гарячої води не нараховувалась відповідачу. В зв`язку з чим, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за послуги у вигляді центрального опалення у розмірі 17553,15 грн., в іншій частині заявлені позовні вимоги слід залишити без задоволення. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на сплату судового збору за пред`явлення цього позову, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, у розмірі 934,05 грн.

Outcome: partial