Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить розірвати укладений між нею та [PERSON] 28 липня 2017 року територіальним сервісним центром МВС 74443 РСЦ МВС Чернігівської області договір купівлі-продажу автомобіля марки «RENAULT», модель «KANGOO», 2000 року випуску, кузов № [NUMBER] , червоного кольору, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , та стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] з яким вона проживала з червня 2007 року по день його смерті однією сім`єю. В листопаді 2016 року [PERSON] повідомив, що має намір продати належний йому автомобіль марки «RENAULT», реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Оскільки ціна автомобіля була нижче ринкової вартості, то вона запропонувала викупити у нього автомобіль і 12.11.2016 між ними було укладено договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, за який вона заплатила 65 000 грн, хоча згідно договору вони його оцінили у 5000 грн. У 2017 році вони посварилися з [PERSON] і він став наполягати, щоб вона продала йому вказаний автомобіль. З метою уникнення конфлікту 28 липня 2017 року в територіальному сервісному центрі МВС 7443 РСЦ МВС Чернігівської області між ними було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №7443/2017/560535, за умовами якого вона зобов`язалася передати у власність [PERSON] автомобіль, реєстраційний номерний знак [NUMBER] і в подальшому автомобіль зареєстрований за [PERSON] . Після перереєстрації транспортного засобу за [PERSON] в їхніх стосунках не виникало конфліктних ситуацій і автомобіль залишився у її володінні та користуванні, а грошові кошти за автомобіль [PERSON] їй не сплачував, тому акт приймання-передачі автомобіля не складався, оскільки конфлікт між ними був вичерпаний, тобто умови договору не були виконані. На сьогоднішній день [PERSON] , який є спадкоємцем після смерті [PERSON] , наполягає на поверненні йому вказаного автомобіля, який, на його думку, є спадковим майном. Вона вважає, що договір купівлі-продажу від 28.07.2017 підлягає розірванню, оскільки грошей від покупця вона не отримувала, приймання-передачі транспортного засобу не здійснювалося, відповідний акт про це не складався, а відповідно до п.2.2 вказаного договору право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання- передачі. 18 лютого 2020 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що позов є необгрунтованим та вказує, що після смерті його батьки [PERSON] [INFO] він є спадкоємцем за законом першої черги, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину шляхом подання заяви нотаріусу. До складу спадкового майна входить транспортний засіб - автомобіль марки «RENAULT», модель «KANGOO», 2000 року випуску, кузов № [NUMBER] , червоного кольору, державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] від 28.07.2017. Оскільки на день смерті [PERSON] позивачка проживала разом з ним, то вона відмовилася передати йому спадковий автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію, що унеможливлює оформлення ним своїх спадкових прав. Позивачкою не наведено в позовній заяві обставин та не надано доказів наявності істотного порушення договору купівлі-продажу зі сторони покупця [PERSON] , внаслідок якого позивачка зазнала шкоди та значною мірою була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні договору, а її посилання на те, що договір купівлі-продажу транспортного засобу №7443/2017/560535 від 28.07.2017 не виконаний, є помилковим та нічим не підтвердженим. Відповідно ст.599 ЦК України зобов*язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Прокопець С.М. позовні вимоги підтримав за обставин, викладених у позовній заяві, уточнивши реєстраційний номер транспортного засобу - [NUMBER] , а не помилково зазначений у позові СВ 6192 АС Представник відповідача - адвокат Луєнко Ю.В. усудовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов, та посилаючись на те, що договірні правовідносини, що виникли між [PERSON] та [PERSON] , не переходять до його сина [PERSON] як спадкоємця, оскільки пов*язані з особою [PERSON] , а у зв*язку зі смертю [PERSON] правовідносини між сторонами перебувають у площині спадкового права і не позбавляють [PERSON] права звернутися до нотаріуса з вимогою як кредитора до спадкоємців у разі несплати їй [PERSON] 10 090 грн за укладеним між ними договором купвлі-продажу автомобіля. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернігівській області (філія ГСЦ МВС) - у судове засідання не з*явився, належним чином повідомлений. Допитана в якості свідка адміністратор сервісного центру, яка оформляла договір купівлі-продажу автомобіля від 28.07.2017, - [PERSON] у судовому засіданні показала, що документи зберігаються у них три роки і конкретних обставин вказаного договору вона не пам*ятає, але оформлення було проведено з дотриманням чинного на той час законодавства: проведення процедури перевірки необхідних документів, формування електронного договора, видача свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на нового власника за його заявою. Щодо оформлення акту-приймання передачі, то вона не пам*ятає про його наявність і необхідність, оскільки транспортний засіб реєструється на нового власника на підставі договору купівлі- продажу. Претензій по оформленню договору сторонами не виказувалося. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що 28 липня 2017 року в територіальному сервісному центрі МВС 7443 РСЦ МВС Чернігівської області між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу ,№7443/2017/560535 транспортного засобу - автомобіля марки «RENAULT», модель «KANGOO», 2000 року випуску, кузов № [NUMBER] , червоного кольору, реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до п.2.1. вказаного договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна та оформляється актом приймання передачі у двох примірниках, які підписуються сторонами. Пунктом 2.2. договору визначено, що право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Згідно п.3.1 за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 10 090 грн. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «RENAULT», модель «KANGOO», 2000 року випуску, кузов № [NUMBER] , червоного кольору, реєстраційний номерний знак [NUMBER] , був зареєстрований за [PERSON] 28.07.2017 (а.с.7). З інформації Регіонального сервісного центру МВС України в Чернігівській області ТСЦ №7443 від 11 грудня 30.10.2019 вбачається, що згідно наявних електронних даних: 29.09.2006 транспортний засіб марки «RENAULT», модель «KANGOO», 2000 року випуску, кузов № [NUMBER] , був зареєстрований за [PERSON] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] на підставі ДКП №217 від 27.06.2006; 12.11.2016 вказаний транспортний засіб був перереєстрований на [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] на підставі договору купівлі- продажу №7443/2016/187568 від 12.11.2016 і 28.07.2017 вказаний транспортний засіб був перереєстрований на [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу №7443/2017/560535 від 28.07.2017 (а.с.31). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9). Постановою приватного нотаріуса Ніжинського міського нотаріального округу Чернігівської області від 16.04.2019 його сину [PERSON] як спадкоємцю за законом першої чергі,- відповідачу у справі, - відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на транспортний засіб «RENAULT KANGOO», 2000 року випуску, у зв`язку з відсутністю у нього оригіналу документу, що посвідчує право власності на транспортний засіб, який утримує у себе [PERSON] . Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За умовами оскаржуваного договору сторонами договору є «Продавець» [PERSON] та «Покупець» [PERSON] , фактично між ним укладено договір купівлі-продажу, тому ці відносини регулюються положеннями глави 54 ЦК України. Відповідно статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 2.2. укладеного між позивачкою і померлим [INFO] [PERSON] договору купівлі продажу від 28.07.2017 визначено, що право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, який визначає певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів та є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Цим Порядком у редакції станом на час укладення договору купівлі-продажу 28.07.2017 передбачено, що власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники забов*язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти днів після їх придбання (п.7). Відповідно до пункту 8 вказаного Порядку державної реєстрації (перереєстрації) державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортник засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 28.07.2017 автомобіль «RENAULT KANGOO», 2000 року випуску, з державним номерним знаком [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , що, на думку суду, свідчить про те, що відбулася законна процедура його відчуження позивачкою, зокрема, до Територіального сервісного центру МВС були подані всі необхідні документи, які підтверджують виникнення у [PERSON] права власності на вказаний автомобіль, а саме: договору купівлі-продажу №7443/2017/560535 від 28.07.2017, акту приймання-передачі транспортного засобу, заява власника тощо, що в судовому засіданні підтвердила і допитана в якості свідка адміністратор сервісного центру [PERSON] . Згідно ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ч.2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення - вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року в справі N 6-75цс13. При цьому суд враховує, що за життя [PERSON] позивачка не виказувала наміру про розірвання договору купівлі-продажу за згодою сторін або за рішенням суду шляхом пред*явлення позову до належного відповідача - [PERSON] , як покупця у договорі. Згідно ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Пред*явлення позову після смерті [PERSON] до його спадкоємця - [PERSON] з вимогою про розірвання договору купівлі- продажу, який він не укладав і не перебуває у будь-яких правовідносинах з [PERSON] з приводу договірних зобов*язань, суд вважає безпідставним, неналежним способом захисту, не обґрунтованому на законі, враховуючи, що відсутні посилання позивачки та її представника на правові підстави для ухвалення судом рішення про розірвання договору купівлі-продажу. Посилання позивачки в якості підстав своїх позовних вимог на ст.202 ЦК України, якою визначено поняття та види правочинів, та на ст.655 ЦК України, яка містить визначення договору куплі-продажу, є необґрунтованим. Представник позивачки - адвокат Прокопець С.М. у судовому засіданні не оспорює договір купівлі-продажу, вважає дії сервісного центру правомірними при укладенні договору і не заперечує, що на день смерті [PERSON] юридично був власником автомобіля, але вважає, що оскільки умови договору не виконані сторонами: позивачка не передала автомобіль, а [PERSON] не сплатив зазначену у договорі його вартість у сумі 10 090 грн та вони не склали акт-приймання передачі автомобіля, тому договір підлягає розірванню, що, на його думку, є підставою для розірвання договору купівлі-продажу через невиконання умов договору. Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд вважає, що позивачкою було обрано неналежний спосіб захисту. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захисом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діями наслідкам. Відповідач не є правонаступником у правовідносинах [PERSON] при укладенні ним за життя договору купівлі-продажу з [PERSON] , оскільки ці правовідносини пов*язані з особою [PERSON] , його правоздатністю, яка відповідно до ст.25 ЦК України припинилася у момент смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] правовідносини між [PERSON] та [PERSON] , як його спадкоємцем за законом першої черги, перебувають у площині спадкових правовідносин, про що свідчать і цивільні справи, які перебувають у провадженні Ніжинського міськрайонного суду з приводу захисту спадкових прав сторін на спадкове майно, зокрема, на автомобіль. Це підтверджує і сама позивачка, зазначаючи у позовній заяві, що саме звернення [PERSON] у червні 2019 року з позовом до неї про визнання за ним права власності на спірний транспортний засіб в порядку спадкування та витребування від неї вказаного автомобіля і спонукало її звернутися з цим позовом до суду. Крім того, у судовому засіданні представник позивачки повідомив, що [PERSON] також звернулася з позовом до [PERSON] про встановлення факту їх спільного з [PERSON] проживання, як жінки та чоловіка без шлюбу на момент відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль був придбаний у власність [PERSON] ще до початку спільного проживання с [PERSON] , - [INFO] , що сторони визнають. Про це свідчить і довідка з регіонального сервісного центру від 30.10.2019, в якій зазначено, що 29.09.2006 спірний транспортний засіб був зареєстрований за [PERSON] , [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу №217 від 27.06.2006 (а.с.31). Як зазначає [PERSON] у позовній заяві, спільне проживання з [PERSON] вони почали у червні 2007 року, тому суд вважає, що автомобіль є особистою власністю [PERSON] і залишався у його власності на день його смерті на підставі договору купівлі-продажі від 28.07.2017. Цього не заперечував у судовому засіданні і представник позивачки, але вважає, що фактично [PERSON] власником спірного автомобіля не був, оскільки вказаний договір сторонами не був виконаний: [PERSON] не передала [PERSON] за актом приймання-передачі автомобіль, а [PERSON] не сплатив їй визначену у договорі вартість автомобіля - 10 090 грн. Таку позицію сторони позивачки суд вважає помилковою, враховуючи, що згідно чинного законодавства правовстановлюючим документом на автомобіль є видане в установленому законом порядку свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу за особою, яке на день смерті [PERSON] не визнано незаконним, як і договір купівлі-продажу від 28.07.2017, на підставі якого свідоцтво видано, а також з урахуванням того, що позивачка та її представник визнають правомірність дій сервісного центру під час оформлення вказаних документів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] незаконний, не обґрунтований і не підлягає задоволенню.

Outcome: approved