Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивачка просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини його заробітку, мотивуючи тим, що відповідач є батьком дитини, дитина знаходиться на її утриманні, відповідач не надає допомоги на утримання дитини, не бере участі у витратах на лікування, оздоровлення. Аліменти просила присудити з 19.08.2016 р., тобто за минулий час, і до досягнення сином повноліття. Відповідач повторно не явився в судове засідання; був повідомлений належним чином, шляхом направлення йому рекомендованих листів за адресою його зареєстрованого місця проживання. Від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, і він не повідомив про причини неявки. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності і про згоду на ухвалення заочного рішення. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, вважає можливим розглянути справу заочно, згідно ст.224 та ч.4 ст.169 ЦПК України. Суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], на підставі рішення суду від 05.02.2016 р. шлюб між сторонами розірваний. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачкою, відповідачем даний факт не спростований. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. При цьому, відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі слів позивачки, відповідач за матеріальним становищем і станом здоров'я має можливість утримувати сина, інших утриманців не має. Доказів на спростування вказаних обставин, відповідач суду не представив. Відповідач є працездатним, інших дітей не має, інших стягнень на утримання інших непрацездатних осіб не має, таким чином, суд вважає, що відповідач може надавати допомогу на утримання дитини, принаймні іншого відповідач не довів. Суд вважає можливим і доцільним стягнути аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини з доходів відповідача, з зазначенням встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину згідно ч.2 ст.182 СК України, що відповідатиме інтересам дитини і не порушуватиме права кожної із сторін. Визначаючи період, з якого присуджуються аліменти, суд виходить з наступного: Позивачка просить присудити аліменти на утримання сина з 19.08.2016 р., тобто за минулий час, і до досягнення сином повноліття. Згідно ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачка позов подала 28.08.2017р. Позивачка посилається на такі обставини: 27.07.2017 р., 04.08.2017 р., 12.08.2017 р. позивач направляла в адресу позивача вимоги про необхідність виконання батьківських обов'язків по сплаті аліментів на утримання сина, що підтверджено описами цінних листів та квитанціями ПАТ «Укрпошта» від 27.07.2017 р., 04.08.2017 р. та 12.08.2017 р. відповідно. Жодна з цих вимог відповідачем не задоволена, аліменти на утримання сина відповідач добровільно не сплатив. Вказані обставини вказують на те, що з 27.07.2017 р. позивачем вживались заходи для одержання аліментів з відповідача у вигляді відправлення йому вимоги про сплату аліментів. Відповідач не довів, що він вживав заходи у вказаний час для виплати аліментів. Тому суд може погодитись з позивачем частково, і стягнути аліменти з відповідача за минулий час - з 27.07.2017р. , тобто за місяць до подання позову до суду. Підстав для стягнення з відповідача аліментів за інший, зазначений позивачем, період - з 19.08.2016 р. по 26.07.2017 р. - суд не вбачає, оскільки позивачем не доведено, що вона вживала заходи для одержання аліментів з відповідача, а відповідач ухилявся від сплати аліментів у вказаний період. За ст.60 ЦПК обов'язок по доказуванню таких обставин покладається на позивача, а даної обставини позивач не довів. Тому позов в цій частині є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір, який розраховується згідно ст. 80 ЦПК від ціни позову, визначеної як сукупність виплат за шість місяців, але не менше ніж 640 грн.

Outcome: partial