Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідачів про визнання права власності на майно. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 20.07.2016 року встановлено, що вона з 01.01.2004 року проживала однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу з [PERSON] , який помер [INFO] , визнано за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] . За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, було набуто у власність та зареєстровано право власності за [PERSON] на наступне майно: 28.09.2006 року - на автокран УРАЛ-4320, реєстраційний номер [NUMBER] ; 23.12.2010 року - на навантажувач колісний АМКАДОР 325-01, реєстраційний номер [NUMBER] ; 15.02.2014 року - на легковий автомобіль ЗАЗ VIDA, реєстраційний номер [NUMBER] ; 18.02.2014 року - на квартиру [ADDRESS] . Вищезазначене майно набуте [PERSON] за час проживання однією сім`єю з нею як чоловіка та дружини, відтак воно є спільною сумісною власністю подружжя, тому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину вищепереліченого майна. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.03.2014 року, [PERSON] було приватизовано земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . На вказаній земельній ділянці знаходиться будинок, який було збудовано за час перебування в шлюбі та право власності на Ѕ частину якого визнане за нею рішенням Бобровицького районного суду, а тому також просить визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки. Крім того, протягом 2010-2011 років за рахунок коштів сімейного бюджету покійним чоловіком в акціонерів ЗАТ «Агропромбуд-1» було здійснено викуп акцій товариства в результаті чого він став єдиним власником акцій підприємства, яке 27.04.2012 року було перетворене в ПрАТ «Агропромбуд-1», а 25.10.2013 року - в ТОВ «Хруп-2000», державну реєстрацію якого здійснено 19.11.2013 року. У зв`язку з тим, що викуп акцій акціонерного товариства її чоловіком та перетворення акціонерного товариства на товариство з обмеженою відповідальністю було здійснено під час їх спільного проживання та з урахуванням принципу презумпції права спільної сумісної власності, вважає, що вона має право на Ѕ частину у статутному капіталі ТОВ «Хруп-2000», а тому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину статутного капіталу товариства. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали повністю та не заперечували проти їх задоволення. Пояснили, що їх мати, позивачка в справі, [PERSON] , та покійний батько [PERSON] проживали разом та за час перебування в шлюбі придбавали майно, яке зазначено в позовній заяві. У них був спільний бюджет, за кошти якого придбавалось майно. Хоч батько і мав більший дохід, але мати також приймала участь у купівлі майна та внесенні коштів на погашення кредитів. Все майно придбавалось в інтересах сім`ї. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні 14.06.2017 року позовні вимоги не визнала та вказала, що її батько та мати не проживали разом та не вели спільне господарство. Автокран її батько придбав за готівкові кошти, частину грошей для придбання навантажувача, легкового автомобіля та квартири [PERSON] було взято в кредит, який ним особисто виплачувався. Частину грошових коштів для купівлі акцій господарського товариства батько отримав від продажу власної земельної ділянки, а решту грошових коштів позичав у інших людей. Її мати, позивачка в справі, жодним чином не брала участі у придбанні вказаного майна. В подальшому розгляд справи проводився без участі відповідачки. Її представник в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину земельної ділянки на якій розташований житловий будинок в якому проживає позивачка і Ѕ частина якого належить їй. Щодо іншого спірного майна, вважає, що воно придбане за особисті кошти [PERSON] , дохід позивачки на час набуття права власності на майно був значно меншим від доходу чоловіка, а отже воно не є спільним майном, а тому необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Крім того зазначив, що статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю «Хруп-2000» є власністю господарського товариства, тому позивачка має право претендувати лише на частку отриманого товариством доходу, а не на частку у статутному капіталі і тільки у разі доведення, що статутний капітал створений за рахунок спільних коштів, а відповідних доказів [PERSON] не надала, як не надала доказів і про те, що навантажувач колісний АМКАДОР був придбаний за спільні кошти. Вказаний навантажувач придбаний особисто ФОП [PERSON] , за кошти отримані від підприємницької діяльності та використовувався ним безпосередньо для здійснення такої діяльності, а тому безпідставно визнавати за позивачкою право власності на Ѕ частину транспортного засобу. Ухвалою суду від 14 червня 2017 року прийнята відмова позивачки [PERSON] від позовних вимог про визнання права власності на майно в частині вимог до [PERSON] ( т. 1 а.с. 234). Допитані в судовому засіданні 14.06.2017 року свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , показали, що після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] разом не проживали, не підтримували шлюбні відносини та не мали спільного бюджету. Майно, право власності на Ѕ частину якого позивачка просить визнати за нею, покійний [PERSON] придбав за власні кошти, які отримував у позику та кредит. [PERSON] участі у придбанні майна не брала. Свідок [PERSON] , допитана в судовому засіданні зазначила, що її мати, позивачка в справі та батько [PERSON] до смерті останнього підтримували шлюбні відносини та вели спільне господарство. Кошти для погашення кредитів, які батько брав для придбання майна в інтересах сім`ї вносилися ними спільно. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, відповідачок, представника відповідачки [PERSON] , свідків, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.59). Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З копії спадкової справи №160/2016, заведеної після смерті [PERSON] видно, що з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися доньки спадкодавця - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 20.07.2016 року встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини позивачки та [PERSON] , без реєстрації шлюбу як чоловіка та дружини з 01.01.2004 року по 21.12.2015 року . Визнано за [PERSON] , право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] (а.с.7-11). Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 12.06.2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на вищезазначене рішення було відмовлено, постановою Верховного суду від 05.09.2019 року касаційну скаргу [PERSON] на ухвалу апеляційного суду залишено без задоволення (т. 2 а.с.162-165). Рішення суду першої інстанції набрало законної сили. Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. 08.12, 12.12.2016 року, 10.01.2017 року [PERSON] зверталась до Бобровицької районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та про реєстрацію за нею права власності на Ѕ частину: автокрану УРАЛ-4320; навантажувача колісного АМКАДОР 325-01; легкового автомобіля ЗАЗ VIDA; квартири [ADDRESS] ; земельної ділянки [ADDRESS] та статутного фонду ТОВ « Хруп-200». Постановами державного нотаріуса Романенко Н.М. від 09.12., 14.12. 2016 року та 16.01.2017 року [PERSON] , у видачі свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, а саме на Ѕ частину вищевказаного майна відмовлено. ( т.1 а.с. 107-110). В зв`язку з чим остання звертається до суду про визнання права власності на Ѕ частину вищезазначеного майна, посилаючись на те, що воно придбане за спільні кошти подружжя. Згідно дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про право власності, і/н 19665107 від 28.03.2014 року, [PERSON] належала земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд [ADDRESS] ( т. а.с.13). Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що уразі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Враховуючи викладене вище та те, що згідно рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину житлового будинку по [ADDRESS] , а тому до неї перейшло право власності і на Ѕ частину земельної ділянки, розташованої за вищезазначеною адресою, про що не заперечувалось відповідачками та представником відповідачки [PERSON] , - [PERSON] . Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину автокрану УРАЛ-4320, легкового автомобіля ЗАЗ VIDA та квартири [ADDRESS] , необхідно зазначити таке. Згідно з приписами ч. 1 ст. 70 СК України частки майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, є рівними. У відповідності, до позиції, викладеної у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] в період проживання із [PERSON] з 01.01.2004 року по 21.12.2015 року, як чоловік та дружина, 28.09.2006 року набув у власність автокран «Урал», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.16). З досліджених в судовому засіданні відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, у 2006 році [PERSON] отримав заробітну плату за основним місцем роботи в ДП «Остерський лісгосп» у сумі 11521, 25 грн. (т.1, а.с.184). При цьому, [PERSON] в 2006 році отримувала пенсію, загальна сума якої за рік склала 8368, 03 грн., а також заробітну плату в кооперативі «Будівельник - 259» у сумі 5421 грн. ( т. 1 а.с. 206, 211). На час набуття у власність автокрану подружжя мало рівноцінний дохід і у суду відсутні підстави вважати, що вказаний автокран було придбано [PERSON] за особисті кошти. Отже суд вважає, що він був придбаний за кошти подружжя і є їх спільною сумісною власністю, і позивачка має право на Ѕ його частину. За загальним принципом, викладеним в ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.02.2014 року, і/н 17922225 [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] ( т. 1 а.с.11). 18.09.2012 року [PERSON] та Приватне акціонерне товариство «Фінансова компанія «Княгиня Ярославна» уклали договір №14Б/181/07/2010 про участь у Фонді фінансування будівництва квартири в будинку по [ADDRESS] ( т. 1 а.с. 88-99). На виконання умов договору, [PERSON] сплатив 209 385 грн. «Фінансова компанія «Княгиня Ярославна», що підтверджується наданими позивачкою квитанціями № 68 від 18.09.2012 року, №39 від 21.09.2012 року, №5 від 25.09.2012 року, №88 від 16.10.2012 року , №46 від 13.11.2012 року, №68 від 06.11.2012 року та випискою по особовому рахунку в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ( т. 2 а.с. 129 - 153) Також 23.11.2012 року [PERSON] уклав з Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір №00105331 згідно якого отримав кредит у сумі 100 000 грн. з метою отримання у власність об`єкта інвестування - квартири [ADDRESS] згідно договору №14Б/181/07/2010 про участь у Фонді фінансування будівництва від 18.09.2012 року, укладеного між ним та ПАТ «ФК «Княгиня Ярославна». Термін погашення кредиту згідно договору - 22.02.2013 року ( т. 2 а.с.117- 128). Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором [PERSON] виконав в повному обсязі, вчасно сплативши банку отримані кредитні кошти, що підтверджується випискою по особовому рахунку, відкритому в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ( т.2 а.с.129-154). Свідоцтвом №14Б/181/07/2010 про участь у Фонді фінансування будівництва №07 ПАТ ФК «Княгиня Ярославна» підтверджується, до довірителем [PERSON] на виконання договору було передано 309 385 грн. ( т.2 а.с. 208). Таким чином, право власності на зазначену квартиру [PERSON] отримав після виконання умов укладеного договору. Сторонами в судовому засіданні не заперечувалося, що в зазначеній квартирі на даний час проживає дочка [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] та те, що купівля вказаного нерухомого майна здійснювалась саме в інтересах сім`ї. З наданих позивачкою квитанцій видно, що більша частина коштів за спірну квартиру в сумі 209 385 грн. сплачена готівкою, в період спільного проживання подружжя, а інша частина сплачена за рахунок кредитних коштів, отриманих [PERSON] . Відповідачки [PERSON] , [PERSON] та свідок [PERSON] підтвердили, що фінансування будівництва квартири здійснювалось за спільні кошти батьків, для однієї з дочок, тому суд вважає, що вказана квартира також є спільною власністю подружжя, а позивачка має права на Ѕ її частину. Заперечуючи щодо придбання квартири за спільні кошти батьків відповідачка [PERSON] не надала суду на підтвердження своїх заперечень жодних доказів, всупереч вимогам ст.ст. 76-81 ЦПК України. Не приймаючи до уваги доводи [PERSON] , суд вважає за необхідне зазначити, що якщо на час придбання в шлюбі майна використовуються запозичені кошти одним з подружжя, вони вважаються використаними в інтересах сім`ї і не є особистою власністю подружжя. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 27.04.2016 року у справі № 6-486 цс16, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх автомобіль, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Згідно досліджених матеріалів справи легковий автомобіль марки ЗАЗ VIDA, реєстраційний номер [NUMBER] , який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] був придбаний за рахунок кредитних коштів, отриманих [PERSON] в ПАТ «Ідея Банк» за договором №910.26380 від 17.02.2014 року. Предметом вказаного договору було фінансування купівлі транспортного засобу марки ЗАЗ, моделі VIDA. Свої обов`язки за договором [PERSON] виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по його особовому рахунку, відкритому в ПАТ «Ідея Банк» ( т.2, а.с.61-71). Хоча на дату придбання автомобіля дохід [PERSON] перевищував дохід [PERSON] , яка на той час отримувала лише пенсійні виплати, але займалась домашнім господарством, суд,

Outcome: partial