Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із відповідним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що з 13 липня 1984 року перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Рішенням виконавчого комітету Артемівської районної у м. Луганську Ради народних депутатів [PERSON] дозволено будівництво житлового будинку по [ADDRESS]. В період 1990 - 1994 років за спільні кошти подружжя та власним трудом було збудовано будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. 05 квітня 1995 року [PERSON] та [PERSON], діюча від імені своїх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] подарували донькам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. 18 листопада 2013 року договір дарування, укладений 05 квітня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] рішенням суду визнано недійсним, а також за [PERSON] визнано право власності на ? частину будинку [ADDRESS], та недійсність договору дарування повернуло сторони в стан, який існував до укладення недійсного правочину, внаслідок чого домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] і [PERSON] в рівних частках на праві спільної сумісної власності подружжя. Тому, позивачка просить суд визнати за нею право власності на ? частку домоволодіння [ADDRESS]. У судове засідання позивачка - [PERSON] не з'явилася та до початку розгляду справи від неї на адресу суду надійшла заява, в якій вона підтримала заявлені вимоги у повному обсязі та просила провести розгляд справи за її відсутністю /а. с. 31/. Відповідач - [PERSON] був відсутнім у судовому засіданні та до початку розгляду справи надав на адресу суду заяву, в якій визнав заявлені вимоги [PERSON] у повному обсязі та просив провести розгляд справи за його відсутністю /а. с. 21/. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. ст. 3, 213, 214, 215 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються. В мотивувальній частині рішення має бути зазначено, чи були порушені, не визнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить к наступному висновку. У судовому засіданні встановлено, що з 13 липня 1984 року [PERSON] перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Рішенням виконавчого комітету Артемівської районної у м. Луганську Ради народних депутатів №139/131 від 10 квітня 1990 року [PERSON] дозволено будівництво житлового будинку по [ADDRESS]. В період 1990 - 1994 років за спільні кошти подружжя та власним трудом було збудовано будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Артемівської районної ради народних депутатів №970/51 від 15 листопада 1994 року вирішено затвердити акт приймання в експлуатацію житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 140,3 м?, житловою площею 91,5 м? по [ADDRESS] /а. с. 11/, який у 1995 році введений в експлуатацію та зареєстрований у МКП «БТІ» м. Луганська. 05 квітня 1995 року [PERSON] та [PERSON], діюча від імені своїх неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] подарували донькам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках житловий будинок з господарськими і побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], відповідно до фотокопії договору дарування від 05 квітня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Луганської державної нотаріальної контори Саприкіною Г.І., за реєстровим № 2-1197 /а. с. 12 - 13/. 18 листопада 2013 року договір дарування, укладений 05 квітня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] рішенням №2/434/193/13 Артемівського районного суду м. Луганська від 18.11.2013 р. визнано недійсним, а також за [PERSON] визнано право власності на ? частину будинку [ADDRESS], відповідно до фотокопії рішення суду /а. с. 14 - 15/. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже недійсність договору дарування повернуло сторони в стан, який існував до укладення недійсного правочину, внаслідок чого домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] і [PERSON] в рівних частках на праві спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23. Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно ст. 60 СК України, майно, яке придбало подружжя під час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві загальної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав по уважній причині самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, придбане подружжям під час шлюбу, являється їх загальною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно ст. 41 Конституції України право власності в Україні захищається законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Таким чином, з'ясувавши мету звернення [PERSON] до суду, з'ясувавши юридичну природу виниклих правовідносин, всебічно і повно оцінивши надані докази та документи у їх сукупності, з врахуванням зазначених норм Конституції України та вимог законодавства України, суд вважає за необхідне визнати за позивачкою [PERSON] право власності на ? частку домоволодіння [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved