Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований відповідач, однак протягом останніх 11 року він у спірному домоволодінні не проживає. Вважає, що наявність реєстрації відповідача, порушує її абсолютне право власника. Тому, просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачка будучі належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, однак від її представника, [PERSON] , до суду надійшла заява згідно якої просив розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] будучі належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, у зв`язку з чим, суд в силу ст. 280 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази, вважає за необхідне зазначити наступне. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.04.2014 року позивачка [PERSON] є власницею житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] . (а.с. 6) За даними виконавчого комітету Герцаївської міської ради Чернівецького району від 04.03.2021 року, у домоволодінні, що в [ADDRESS] , окрім позивачки та її сім`ї, також зареєстрований брат останньої - [PERSON] , тобто відповідач по справі. (а.с.8) Як вбачається з акту затвердженого Герцаївським міським головою Скріпкару В.В. від 04 березня 2021 року, відповідач [PERSON] протягом останніх 10-ти років не проживає за місцем своєї реєстрації - [ADDRESS] . (а.с.7) Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Нормою ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищенаведені докази у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, оскільки відповідач не проживає у домоволодінні за місцем реєстрації - [ADDRESS] понад строки встановлені ст. 405 ЦК України, а тому є всі підстави вважати, що відповідач втратив право на користування спірним житловим приміщенням. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908 грн. 8 На підставі ст.ст. 182, 210, 331, 391, 405 ЦК України, ст. 9, 150 ЖК Української РСР,

Outcome: approved