Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивачка звернулася з вказаним позовом до суду, у якому просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], щомісяця, з дня пред'явлення позову до суду, у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування пред'явлених вимог позивачка посилається на те, що вона та відповідач зареєстрували шлюб 07 червня 2016 року, який було розірвано у встановленому законом порядку 25 лютого 2017 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних відносин син проживає разом з позивачкою. Як зазначила позивачка, вона зі свого боку прикладає усі зусилля для забезпечення потреб сина, але їх не вистачає для повного забезпечення потреб малолітнього, на його повноцінне харчування, купівлю необхідного дитячого одягу та взуття, ліків у разі хвороби та інші життєві потреби дитини. У свою чергу відповідач, який є батьком дитини, не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини всім необхідним для належного розвитку та виховання дитини. В той же час, позивачка знаходиться у декретній відпустці та є студенткою 4-го курсу Київського національного університету ім. Тараса Шевченка, Інституту журналістики, тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 СК України має право на отримання аліментів на утримання малолітнього сина. При цьому, вказує позивачка, відповідач є працездатною особою, може надавати матеріальну допомогу сину, батьком якого він є. Посилаючись на те, що відповідач залишає поза увагою її прохання про добровільну сплату аліментів, позивачка просить задовольнити пред'явлені вимоги у повному обсязі. У судове засідання позивачка не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, направила суду заяву про розгляд заяви за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про розгляд справи за адресою постійного проживання та реєстрації у встановленому законом порядку, проте відомості про належне його повідомлення про час, дату та місце судового засідання відсутні у суду. За вказаних обставин, суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи, у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, які вважає достатніми для правильного вирішення справи. Дослідивши письмові докази у справі, вивчивши обґрунтування позивачки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 червня 2016 року, від якого у сторін [INFO] року народився син [PERSON], про що виконано актовий запис № 1303 від 15 березня 2017 року та видано свідоцтво про народження [NUMBER] (а.с. 5). Також встановлено, що шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, що підтверджується копіює свідоцтва про розірвання шлюбу, серія [NUMBER], яке видане Солом'янським районним у м. Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис за № 59 від 25 лютого 2017 року (а.с. 6). Як встановлено, станом на час розгляду позову син [PERSON] проживає разом з позивачкою, що підтверджується копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18 квітня 2017 року №0000180683 та копією довідки ві18 квітня 2017 року №0000180685 (а.с. 7-8). Позивачка, мотивуючи свій позов до відповідача, вказала, що останній не приймає участь у матеріальному утриманні сина, є працездатною особою та може на належному рівні забезпечувати дитину всім необхідним для належного розвитку та виховання сина. Відповідно до наявної в матеріалах справи довідки №07-09/17 від 19 вересня 2017 року, виданої директором Товариства з обмеженою відповідальністю «БІР-МАРКЕТ» відповідач з 10 квітня 2017 року працює у даному підприємстві на посаді продавця-консультанта. За час роботи у даному підприємстві загальна сума доходу за період з 10 квітня 2017 року по 31 серпня 2017 року за винятком утримань становить 15 210 грн. 09 коп. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов'язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов'язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв'язку між батьками й дитиною (кровний зв'язок між батьками та дитиною або зв'язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення, суд вважає необхідним присудити стягнення аліментів з відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 30 травня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути суму судового збору у розмірі 640 грн. у дохід держави.

Outcome: approved