Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» (далі Фонд) звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про розірвання кредитного договору, стягнення заборгованості по кредиту, відсоткам за користування кредитом. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що з метою реалізації державної політики стимулювання житлового будівництва на селі розпорядженням голови Луганської обласної державної адміністрації від 17.05.1997 року № 419 було створено Луганське обласне комунальне підприємство «Обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі», правонаступником якого на підставі рішення Луганської обласної ради від 23.12.2005 року № 22/36 є Комунальне підприємство «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі». 14 березня 2008 року між Фондом та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0127/2008 про надання кредиту у розмірі 25000,00 гривень строком на 14 років 8 місяців. Фактично відповідач отримав кредит на суму 25000,00 гривень. З метою забезпечення повернення кредиту, отриманого [PERSON] , 14 березня 2008 року між Фондом та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з яким [PERSON] зобов`язався відповідати перед Фондом солідарно з [PERSON] за своєчасне та в повному обсязі виконання всіх боргових зобов`язань. Відповідно до кредитного договору, фактично отриманий кредит повинен повертатися щоквартально до 14 числа поточного кварталу рівними частинами основного боргу (по 454,55 грн.) починаючи з 14.05.2009 року згідно з встановленим графіком. Боржник та поручитель порушили умови кредитного договору - строки повернення кредиту, внаслідок чого створилась заборгованість, яка з урахуванням уточнених позовних вимог, становить 8912,06 грн., у тому числі: заборгованість по кредиту у розмірі 8722,72 грн., відсоткам за користування кредитом у сумі 94,67 грн., відсоткам за видачу та управління кредитом у сумі 94,67 грн. Тому позивач просить суд розірвати кредитний договір № 0127/2008 від 14 березня 2008 року, укладений між Фондом та відповідачем [PERSON] , стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 8912,06 гривень, а також стягнути судовий збір в розмірі 2102 гривень. 03 березня 2021 року на адресу суду від відповідачів надійшло заперечення на позовну заяву, в яких останні просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки відповідач [PERSON] , згідно графіку повернення кредиту, здійснював оплату кожного чергового платежу. Жодного разу вимоги або повідомлення щодо наявності заборгованості та повернення боргу на адресу відповідачів не надходило. Поряд з цим, в силу положень ч.4 ст.559 ЦПК України, вважають поруку припиненою. 06 квітня 2021 року від представника позивача надійшла відповідь на заперечення на позовну заяву, в якій зазначено, що [PERSON] порушив умови кредитного договору, а саме, за 2013 рік відбулася недоплата (з 14.08.2013), а за 2014 рік виплат за договором до Фонду не надходило. Відповідач [PERSON] дійсно здійснював погашення боргу за кредитом, але з порушенням існуючого графіку, отже, відповідно до умов договору, спочатку закривався борг на прострочені дати платежів, починаючи з 2013 року, а з 2018 року борг почав накопичуватись, незважаючи на чергові платежі. Всі перерахування по кредиту з 06.07.2015 по 30.12.2020, зазначені у запереченні на позовну заяву було зараховано, але вони не перекрили існуючий борг. У зв`язку з чим, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» Прудова Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на розірванні кредитного договору з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на заперечення проти позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно між ним та Фондом було укладено кредитний договір, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. Відповідач здійснював погашення кредиту відповідно до графіку платежів, проте ним було допущено порушення існуючого графіку. Поряд з цим, відповідач періодично вносить платежі в рахунок оплати заборгованості за кредитним договором. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення з нього, як поручителя заборгованості по кредитному договору, укладеного між Фондом та [PERSON] , оскільки вважає поруку припиненою у зв`язку з пропуском шестимісячного строку, протягом якого кредитор міг право пред`явити вимогу до поручителя. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 14 березня 2008 року між Фондом та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 0127/2008 про надання кредиту у розмірі 25000,00 гривень строком на 14 років 8 місяців (а.с.5-6). Фактично відповідач [PERSON] отримав кредит на суму 25000,00 гривень, що ним не оспорюється. 14 березня 2008 року між Фондом та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з якими [PERSON] зобов`язався відповідати перед Фондом солідарно з [PERSON] за своєчасне та в повному обсязі виконання всіх боргових зобов`язань (а.с.7). Відповідно до п. 1.3 кредитного договору - забезпечення кредитного договору є договір поруки. Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, кредит, наданий позичальнику, також забезпечується всім його майном і майном повнолітніх членів його родини, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення, що надали свою письмову згоду на участь у виконанні зобов`язань за цим кредитним договором. Фактично отриманий кредит повинен повертатися щоквартально до 14 числа поточного кварталу рівними частинами основного боргу (по 454,55 грн.) починаючи з 14.05.2009 року згідно з встановленим графіком (а.с.6). У відповідності до ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений договором термін, проте відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, а саме строки повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 30.03.2021 у розмірі 8912,06 гривень, що складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 8722,72 грн., відсоткам за користування кредитом у сумі 94,67 грн., відсоткам за видачу та управління кредитом у сумі 94,67 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.80). Відповідно до розрахунку повернення кредиту, всі платежі, зазначені відповідачами у запереченні на позовну заяву на підтвердження сплати кредиту, на підтвердження яких долучено відповідні квитанції, позивачем було зараховано в рахунок погашення заборгованості по кредиту (а.с.85). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до п. 8.1 кредитного договору, договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до дати підписання сторонами акту остаточного розрахунку по кредитному договору або до дати дострокового розірвання кредитного договору. Відповідно до п. 5.3 фонд має право у випадку порушень позичальником умов договору, вимагати дострокового повернення отриманого кредиту, сплати всіх належних по договору платежів та розірвати дійсний кредитний договір. На час розгляду справи строк дії кредитного договору №0127/2008 від 14 березня 2008 року не закінчився. Однак, суд вважає, що позовні вимоги щодо розірвання відповідного договору є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки діями відповідача спричинено суттєву шкоду інтересам позивача. Таким чином, підлягають задоволенню вимоги позивача до [PERSON] про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості у розмірі 8912,06 грн. Щодо стягнення зазначеної суми з відповідача [PERSON] , як солідарного боржника, суд дійшов таких висновків. Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором кредиту, 14 березня 2008 року між Фондом та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з яким [PERSON] зобов`язався відповідати перед Фондом солідарно з [PERSON] за своєчасне та в повному обсязі виконання всіх боргових зобов`язань Пунктом 6.1 договору поруки визначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань поручителя і боржника за Кредитним договором. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов`язань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки. Частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: 1) протягом строку, встановленого договором поруки; 2) протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги та якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням. Договором поруки від 14 березня 2008 року не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а пункт 6.1, яким установлено, що договір поруки набирає чинності з дати його підписання та діє до повного виконання всіх зобов`язань за кредитним договором, не може вважатися строком їх дії, оскільки не відповідає змісту статей 251, 252 ЦК України, де визначено, що настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається саме календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до таблиці строків та об`ємів повернення кредиту станом на 30.03.2021, борг за кредитним договором №0127/2008 від 14.03.2008 почав обліковуватися з 14.02.2018, тому із позовом про стягнення заборгованості з поручителя банк мав право звернутися на протязі шестимісячного строку, тобто до 14.08.2018. Банк пред`явив позов до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором лише 27.11.2020 року, тобто після спливу зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку для звернення з відповідною вимогою до поручителя, тому порука за укладеним договором від 14 березня 2008 року на час пред`явлення цього позову припинена. Ураховуючи викладене, заслуговують на увагу доводи викладені в запереченні на позовну заяву про припинення поруки і відсутності у [PERSON] обов`язку нести солідарну відповідальність перед кредитом. Беручи до уваги вищенаведене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитними зобов`язаннями в сумі 8912,06 гривень, позовні вимоги про стягнення зазначеної суми з відповідача [PERSON] , як солідарного боржника, задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжним дорученням №742 від 12 листопада 2020 року про сплату судового збору у розмірі 2102,00 грн. (а.с.27). Вказані кошти позивач просив стягнути пропорційно з відповідачів. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з урахуванням відмови у задоволені позовних вимог до відповідача [PERSON] , з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial