Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання у розмірі 600 грн., щомісяця, оскільки вона хоча і досягла повноліття, але продовжує навчання на денному відділенні Запорізького національного технічного університету, і тому потребує матеріальної допомоги. Позивачка вважає, що відповідач може надавати їй матеріальну допомогу в такому розмірі. Адвокат позивачки заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, з тих підстав, що відповідач не має можливості надавати позивачці матеріальну допомогу, т.я має на у триманні малолітнього сина-інваліда, сам страждає на хронічне захворювання і потребує значних затрат на лікування сина та на своє особисте, а тому просить відмовити у задоволенні позову. Третя особа - [PERSON] у заяві до суду просила справу розглядати без її участі, позов [PERSON] підтримує. Вислухавши пояснення учасників процесу, думку адвоката, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов такого висновку. Згідно ст.ст. 198, 199 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надавати таку матеріальну допомогу. Якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той із батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом установлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], що вбачається зі Свідоцтва про її народження. На даний час [PERSON] хоча і досягла повноліття, але продовжує навчання на денному відділенні Запорізького національного технічного університету. [PERSON] не працює і самостійного доходу не має, а отже, перебуває на утримання своєї матері, і тому потребує матеріальної допомоги, а відповідач у справі добровільно такої допомоги не надає. Відповідно до ч.1 ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Вирішуючи питання щодо розміру стягуваних аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд виходить з такого. Судом установлено, що відповідач являється інвалідом 3-ї групи і отримує пенсію органах Пенсійного фонду України, має на утриманні неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який також є інвалідом дитинства. Між тим, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 400 грн., щомісяця, до досягнення [PERSON] 23 років за умови продовження навчання. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів на повнолітню дитину забезпечить можливість подальшого навчання та не ускладнить матеріальний стан відповідача. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними та обгрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, і підлягають задоволенню. Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України ці витрати підлягають стягненню з відповідача у сумі 551,20 грн.

Outcome: partial