Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

Позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з вимогою про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 09.07.2007 року в розмірі 51863,85 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачами умов кредитного договору та не повернення коштів у повному обсязі. Представник позивача в судовому засідання з урахуванням уточнення позовних вимог просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в розмірі 40188,08 грн. Пояснила, що відповідачем добровільно передано предмет застави автомобіль марки «Hyundai Getz», д.н.з. [NUMBER], який реалізовано банком за 86300,00 грн. в рахунок погашення суми заборгованості. Станом на 03.12.2015 року залишок суми заборгованості складає 40188,08 грн. Відповідачі в судове засідання не з»явились, про час, день та місце розгляду повідомлялись належно. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів з ухваленням заочного рішення. Представника позивача повідомлено про наслідки ухвалення заочного рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 09.07.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №490042788, згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 13618,45 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, в порядку та на умовах, що визначені даним договором повернути кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом в розмірі 12% річних , сплачувати неустойку та інші передбачені платежі (а.с. 5-10). Згідно п. 2.4 кредитного договору, цільовим призначенням кредитних коштів є придбання транспортного засобу «Hyundai Getz», д.н.з. [NUMBER], згідно з договором купівлі-продажу, укладеним між позичальником та ДП «Паритет-АС» від 04.07.2007 року. Відповідно до п. 2.3 розділу №1 кредитного договору дата остаточного повернення кредиту встановлена до 09.07.2013 року (а.с. 5). Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, у розмірі встановленому договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань 09.07.2007 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір поруки №490042788-П, згідно якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати по зобов'язаннях позичальника, що випливають з кредитного договору, в повному обсязі як солідарні боржники (а.с. 19). За час дії кредитного договору до нього неодноразово укладались додаткові договори, зокрема: - 24.11.2011 року укладено договір про внесення змін і доповнень №2 до кредитного договору, за умовами якого датою остаточного повернення кредиту є 09.07.2016 року (а.с. 13-14). Крім того, пунктом 3.6 кредитного договору встановлено, що в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язання в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно умов договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем було здійснено останній платіж по тілу кредиту 26.02.2015 року в розмірі 2247,39 доларів США, та в цей період за процентами в розмірі 291,73 доларів США (а.с. 88-89). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідач свої зобов'язання по договору не виконує належним чином, чим порушує умови договору та норми цивільного законодавства, зокрема ст.ст. 526, 1054 ЦК України. Як встановлено в судовому засіданні, предмет застави (автомобіль) реалізовано в рахунок заборгованості в сумі 86300,00 грн., а тому на цю суму зменшено розмір заборгованості, яка остаточно складає 40188,08 грн. Так, станом на 03.12.2015 року сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором від 09.07.2007 року становить 1699,45 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 40188,08 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 32354,07 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 09.04.2015 року до 03.12.2015 року в розмірі 3440,03 грн., пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за цей же період в сумі 4393,98 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 88-89). Посилання представника відповідачів в письмових запереченнях на юридичну та економічну необізнаність при укладанні договору не звільняє відповідачів від взятих на себе зобов»язань. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Враховуючи те, що після останньої проплати до подачі позову в серпні 2014 року банк звернувся до суду в шестимісячний строк - в грудні 2014 року, тому підстави для визнання поруки припиненою відсутні. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 401,88 грн. судового збору.

Outcome: approved