Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 25.12.2005 року між нею та відповідачем укладено попередній договір №314, за умовами якого сторони взяли на себе зобов'язання укласти в термін до 11.08.2008року договір дольової участі в будівництві. На виконання умов договору №314 між позивачкою та ТОВ «Південенерго» був укладений договір №102 дольової участі у будівництві. За умовами цього договору позивачка зобов'язувалася надати ТОВ «Південенерго», грошові кошти у розмірі та на умовах визначених договором, а останній зобов'язувався організувати будівництво дев'ятиповерхового житлового будинку по [ADDRESS], ввести його в експлуатацію до 30.09.2009 року, передавши у власність позивачці квартиру [NUMBER], загальною площею 39,35 м2. Згідно з договором, внесення коштів позивачем мало відбуватись у два етапи. 11.08.2008 року через касу підприємства [PERSON] внесла обумовлену суму у розмірі 34152 грн. 25 коп. Решту грошей у сумі 102456 грн. позивачка не внесла з причини затримки здачі будинку в експлуатацію. Будинок був введений в експлуатацію лише 20.08.2013 року, позивачка неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про розірвання договору та повернення їй сплачених коштів, однак останній грошей не повернув. Вважаючи, що відповідач порушив її права, просила суд стягнути з ТОВ «Південенерго» на її користь грошові кошти в сумі 32 444 грн. 64 коп., інфляційні втрати в розмірі 4371 грн 56 коп, 3% річних в сумі 853 грн 34 коп, всього : 37669 грн 54 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав в повному обсязі з тих же підстав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, у поданому до суду відзиві на позовну заяву просив розглянути справу у відсутність представника ТОВ «Південенерго», позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 25.12.2005р ТОВ «Південенерго» уклало з [PERSON] попередній договір №314, п.1.1 договору сторони визначили, що в строк до 11.08.2008р вони зобов'язані укласти договір про дольову участь в будівництві багатоквартирного будинку. 11.08.2008р ТОВ «Південенерго» уклало з [PERSON] договір №102 про дольову участь в будівництві. Пунктом 1.1 Договору забудовник прийняв на себе зобов'язання побудувати дев'ятиповерховий житловий будинок по [ADDRESS], ввести будинок в експлуатацію до 30.09.2009 року, передавши у власність [PERSON] квартиру [NUMBER], загальною площею 39,35 м2. В свою чергу [PERSON] зобов'язувалась здійснити оплату вартості квартири шляхом внесення грошових коштів на р/р або в касу забудовника в наступному порядку: до 11.08.2008р вносить внесок за квартиру в сумі 34152 грн 25 коп, до 25.12.2008р вносить суму 102 456 грн 75 коп. З квитанції до прибуткового касового ордеру №326 від 11.08.2008р вбачається, що [PERSON] внесла в касу ТОВ «Південенерго» грошові кошти в розмірі 34152 грн 25 коп. З листа інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Херсонській області від 29.04.2014р слідує, що декларація про готовність об'єкта до експлуатації - житлового будинку [ADDRESS], зареєстрована 20.08.2013р. Наказом №3-ск Інспекції ДАБК у Херсонській області декларація була скасована; 30.10.2014 року Декларацію від 20.08.2013 року було поновлено; тобто вищевказаний будинок було введено до експлуатації 20.08.2013 року, а тому відповідач повинен був повернути сплачені позивачкою кошти до 20.11.2013 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, порушення зобов'язання є підставою виникнення цивільних правовідносин, у межах яких реалізується цивільно-правова відповідальність. Перелік правових наслідків, визначених у ст. 611 ЦК України, не є вичерпним. Договором або законом можуть бути передбачені й інші наслідки невиконання чи неналежного виконання зобов'язань. Зазначені у ст. 611 ЦК України правові наслідки порушення зобов'язання є способами захисту судом цивільних прав та інтересів сторін у зобов'язанні відповідно до ст. 16 ЦК України. Порушення зобов'язань може мати правовим наслідком поєднання мір цивільно-правової відповідальності з мірами захисту цивільних прав. Системний аналіз положень ст. 611 ЦК України дає підстави для висновку про те, що правові наслідки порушення зобов'язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. ЦК України встановлює, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (ст. 627). Пунктами 4.1,4.2 Договору сторони визначили відповідальність [PERSON], за невнесення грошових коштів або в разі відмови від виконання умов договору, передбачених п.3.2,3.3,3.4, в цьому випадку договір буде вважатися розірваним за згодою сторін. В разі розірвання договору по ініціативі або з вини Учасника, Забудовник в термін не більше 3-х місяців з часу введення будинку в експлуатацію повертає Учаснику, внесену ним суму вартості квартири без врахування індексу інфляції та з утриманням 5% від суми, яка повертається. При цьому Забудовник не несе відповідальність перед Учасником за порушення строку введення будинку в експлуатацію. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки сторони при укладанні договору самостійно погодили порядок повернення сплачених позивачкою коштів, а саме, відповідно до п.4.2 договору забудовник повертає учаснику внесену ним суму вартості квартири без врахування індексу інфляції, суд вважає, що відповідач повинен повернути позивачці суму вартості квартири без врахування індексу інфляції та з утриманням 5% від суми яка повертається, що становить 32 444,64 грн. У силу положень ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, що виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підставою застосування відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, є прострочення боржником виконання грошового зобов'язання. Тобто, порушенням грошового зобов'язання є невиконання боржником обов'язку сплатити грошові кошти. Між ТОВ «Південенерго» та [PERSON] виникли зобов'язання з договору про дольову участь у будівництві, за умовами якого забудовник зобов'язувався збудувати об'єкт будівництва у строк, визначений договором, і передати його замовнику, однак на порушення умов договору свої зобов'язання не виконав. Установивши наявність порушення підприємством зобов'язань щодо строків будівництва та передачі позивачці об'єкта інвестицій, вимоги [PERSON] зводяться виключно до стягнення компенсації, передбаченої п.4.2 Договору. Таким чином, суд вважає, що спір між сторонами виник унаслідок невиконання відповідачем грошового зобов'язання, тому до спірних правовідносин застосовуються положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв'язку із чим суд погоджується з вимогами [PERSON] до ТОВ «Південенерго» в частині сплати на її користь 3 % річних в сумі 853,34 грн. (за період з 20.11.2013 року по 06.10.2014 року; 320 днів, від суми боргу 32444,64 грн. 3% = 853,34грн.), а в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: partial