Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із заявою до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів, в якій просила суд: збільшити розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 5000,00грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 12.10.2021року дати подачі цього позову й до досягнення дітьми повноліття з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі по 01 квітня 2016 року, рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 01.04.2016 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.04.2016 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, на кожну дитину починаючи 29.02.2016 року і до досягнення повноліття. На даний час відповідач будь якої іншої допомоги на утримання дітей не надає, також не бере участь у додаткових витратах на дітей, тому просить змінити розмір аліментів і визначити його у твердій грошовій сумі. Зазначеного розміру аліментів не достатньо для утримання дітей, їх повноцінного духовного та фізичного розвитку, тому позивач звернулася до суду з даним позовом. Наведені обставини, на думку позивач, є підставою для збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 5000,00грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 12.10.2021року дати подачі цього позову й до досягнення дітьми повноліття з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону. Також вона здіснює оплату за додаткові заняття, витрати на медичні послуги. Вказувала на те, що відповідач має достатній матеріальний рівень для того щоб утримувати дітей, оскільки він працездатного віку, однак фактично ухиляється від надання допомоги на утримання дітей, тому просила з урахуванням заявлених позовних вимог позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Суду пояснив, що заборгованості по сплаті аліментів не має, окрім того не заперечує утримувати дітей, проте розмір аліментів, про який просить позивач, не відповідає його матеріальному становищу. Повідомив, що відповідач, завжди надає матеріальну допомогу дітям, однак чеки не зберігає. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі 01 квітня 2016 року, рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 01.04.2016 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( ч.4 ст.82 ЦПК України). Я вбачається із матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.04.2016 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, на кожну дитину починаючи 29.02.2016 року і до досягнення повноліття. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка просила збільшити розмір аліментів, та стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 5000,00грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 12.10.2021року дати подачі цього позову й до досягнення дітьми повноліття з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України, лише вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Що стосується позовних вимог про збільшення розміру аліментів та стягнення їх з відповідача, то вони підлягають частковому задоволенню, як такі, що обґрунтовані на вимогах закону, оскільки матеріальний стан позивача істотно погіршився, а аліменти, які сплачує відповідач не покриває витрат на забезпечення нормальних умов неповнолітніх доньок. Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів, суд враховує, що відповідач не відмовляється сплачувати аліменти на утримання дітей, добровільно надає на користь позивачки кошти на утримання дітей, але між сторонами виникають суперечки щодо визначення розміру аліментів з урахуванням віку та потреб дитини, які неможливо врегулювати в позасудовому порядку. Відповідно до вимог ст.ст. 77,78,79 та 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності дост. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв*язку, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог належними і допустимими доказами та необхідність часткового задоволення позовних вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір по справі в розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial