Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивачка у березні 2020 р. звернулась до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги позивачка обгрунтовує тим, що позивачка [INFO] народила сина [PERSON] , батьком якого є [PERSON] З 09.08.2013 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Позивачка зазначає, що тривалий період часу сторони спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, мають окремий бюджет. Позивачка вважає, що збереження в подальшому даної сім`ї неможливим, а тому просила шлюб розірвати. Також позивачка зазначила, що непонолітній син потребує належного забезпечення рівня життя, який вона самостійно забезпечити не може, а тому позивачка просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання їх спільного сина у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня предявлення позову і додосягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 25.03.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач, якому направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та ухвали про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, заяв із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву до суду не направив. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. (а.с. 12) З 09.08.2013 р. перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с. 13). Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, згідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Встановлено, що позивачка [PERSON] вказує на необхідність стягнення з відповідача аліментів в розмірі 3 000 грн., проте, позивачкою не надано доказів необхідності стягнення з відповідача заявленого розміру аліментів, не надано письмових доказів про доходи як своїх так і відповідача, необґрунтовано потреби дитини саме у заявленому позивачкою розмірі аліментів. Тому, з урахуванням віку дитини, її потреб, даних про особу позивача, відповідача, як вони встановлені з матеріалів справи, виходячи з засад розумності, реальності, суд знаходить, що встановлення аліментів на утримання сина [PERSON] в сумі 2000 грн., на місяць, буде необхідним і достатнім, для врегулювання спору по суті. Згідно ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Також, судом встановлено, що подружжя на протязі тривалого періоду часу не підтримує сімейно-шлюбні відносини, спільного господарство не ведуть, у зв`язку з чим намір про збереження сім`ї не встановлено. Згідно ст. 24 СК України, шлюб грунутється на вільній згоді жінка та чоловіка. Примушування жінки та чоловіа до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право пирпинит шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхнім дітей, що мають істотне значення. З наведених положень вбачається, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Судом достовірно встановлено, що позивачка має стійке переконання та бажання розірвати шлюбні відносини з відповідачем. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам розвиватися фізично, розумово, морально, духовно в умовах свободи та гідності, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити, шлюб між сторонами підлягає розірванню. Витрати у справі суд покладає на відповідача, відповідно і на підставі ст.141 ЦПК України. Питання про зміну прізвища на дошлюбне позивачем не порушувалось. На підставі викладеного,

Outcome: partial