Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом посилаючись на те, що 21 квітня 1959 року [PERSON] взяла шлюб з [PERSON] На загальних зборах колгоспників Колгоспу «Перемога», що відбулись 27 січня 1983 року було прийнято рішення продати члену колгоспу [PERSON] (чоловіку позивача) жилий дім вартістю 14\~860 руб, що оформлене протоколом № 1. 24 червня 1983 року між колгоспом «Перемога» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого колгосп- продав, а [PERSON], - купив жилий будинок, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, село Діброва, вулиця Шкільна, 2, на присадибній ділянці площею 0,45 га; на зазначеній присадибній ділянці розташований цегляний будинок з надвірними будівлями. Відповідно до цього договору [PERSON] за придбане майно сплатив колгоспу 14\~860 карбованців. Даний договір купівлі-продажу був посвідчений 24 червня 1983 року секретарем виконавчого комітету Марївської сільської ради народних депутатів Синельниківського району Дніпропетровської області [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 14. 17 липня 1984 року [PERSON] помер. В подальшому, на загальних зборах колгоспників колгоспу «Перемога», що відбулись 26 січня 1988 року було прийнято рішення переоформити жилий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, село Діброва, вулиця Шкільна, 2, з померлого [PERSON] на його сина [PERSON], дане рішення було оформлене протоколом № 1. На підставі зазначеного протоколу був переписаний договір купівлі-продажу № 14 від 24.06.19983 року, та покупцем замість [PERSON] вже був зазначений [PERSON], цей переписаний договір не був посвідчений нотаріально. Позивач вважає рішення загальних зборів колгоспників колгоспу «Перемога» про переоформлення жилого будинку з [PERSON] на [PERSON], яке оформлене протоколом № 1 від 26 січня 1988 року та договір купівлі-продажу між колгоспом «Перемога» та [PERSON] такими, що порушують права та інтереси [PERSON], таким, що є незаконним, а тому повинні бути визнані судом недійсним. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги на підставах, які зазначені в позові та просив позов задовольнити в повному обсязі. Додатково надав суду пояснення щодо таких обставин: 17.07.1984 року у с. Діброва помер [PERSON], внаслідок чого відкрилася спадщина на житловий будинок жилою площею 52 кв.м., з надвірними будівлями, що знаходиться на присадибній земельній ділянці 0,45 га за адресою вул. Шкільна, 2, с. Діброва, Марївської сільської Ради, Синельниківського району Дніпропетровської області. Оскільки [PERSON] на день смерті свого чоловіка, [PERSON], проживала з ним удвох за адресою: вул. Шкільна, буд. 2, с. Діброва, Синельниківського району Дніпропетровської області, то вона фактично прийняла у володіння успадковане майно, тобто фактично прийняла спадщину. Крім того, [PERSON] отримує пенсію за померлого годувальника. Інші спадкоємці, окрім [PERSON] спадщину за померлим [PERSON] не приймали, оскільки на момент його смерті не проживали разом з [PERSON] та заяв про прийняття спадщини до компетентних органів не подавали. 07 березня 2014 року [PERSON] подала до Другої Синельниківської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності успадкованого майна спадкодавцеві, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесену державним нотаріусом Другої Синельниківської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на імя [PERSON] . Відсутність правовстановлюючих документів на означений будинок сталась внаслідок того, що її син, [PERSON], без відома позивачки оформив право власності на цей будинок на себе. Вважає, що зазначені документи, що підтверджують право власності на зазначений будинок, є такими, що порушують права його довірительниці [PERSON] і є недійсними, а тому підлягають скасуванню. В тому числі, підставою для оформлення права власності на імя сина [PERSON] стало рішення загальних зборів колгоспу « Перемога» , яке оформлено протоколом №1 від 26.01.1988 року та договір купівлі- продажу жилого будинку №2 по вул. Шкільній в с. Діброва Синельниківського району Дніпропетровської області, який ніби-то укладався між колгоспом « Перемога» та [PERSON] 24 червня 1983 року. Отже, за таких підстав, [PERSON], змушена звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення, надали суду письмові пояснення та заяву про визнання позову. Відповідач [PERSON] та його представник суду пояснили що відповідач не міг підписати оскаржуваний договір 24 червня 1983 року, оскільки, на той час, на який датований цей договір, відповідач перебував на строковій службі у збройних силах СРСР, у відпустках за час служби не перебував; повернувся зі служби у листопаді 1983 року, а оскільки договір купівлі-продажу датований червнем 1983 року не міг підписати його фізично. Відповідачу було відомо, що будинок купив його батько, і взагалі будь-які питання щодо купівлі або продажу цього будинку у нього не виникали, оскільки не було необхідності. Відповідач проживав у будинку батьків, і його це влаштовувало, тобто купувати цей будинок ще раз у нього не було необхідності . Спірний будинок [PERSON] купив у 1983 році, а третя особа [PERSON] стала дружиною відповідача у 1985 році, і з цього часу почала проживати у спірному будинку. Купівля [PERSON] спірного будинку та оформлення ним же розстрочки, є зовсім різними правочинами, які ні в якому разі не стосуються один одного, оскільки: Договір купівлі-продажу спірного будинку укладений 24 червня 1983 року. Відповідно до нього вартість спірного будинку становить 14\~860 карбованців, та сплачена у повному обсязі під час укладення договору, про що зазначено у самому договорі, та ним же і підтверджується. Вся сума була сплачена повністю одразу, оскільки у батьків були гроші після продажу нерухомості у звязку з переїздом з Казахстану. Відповідно до цього договору [PERSON] купив жилий будинок, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, село Діброва, вул. Шкільна, 2 . Розстрочка оформлена 27 червня 1983 року (на три дні пізніше договору купівлі-продажу) на суму 14\~270 рублів (що менша ніж вартість будинку) та отримана для будівництва будинку, строком на 20 років (а спірний будинок вже був побудований). З наведеного виходить, що на час купівлі спірного будинку, він був вже побудований, його вартість у розмірі 14\~860 карбованців сплачена під час укладення договору, а розстрочка оформлена на три дні пізніше ніж укладений договір купівлі-продажу, та на суму, що є меншою ніж вартість спірного будинку (яка до речі на час оформлення розстрочки була вже сплачена). Таким чином, розстрочка оформлена на будівництво будинку, а спірний будинок на час його купівлі вже був побудований та введений в експлуатацію. При детальному вивчені договору купівлі-продажу та боргового зобовязання видно, що вони один до одного не відносяться, а тому не можна робити висновок про те, що розстрочка оформлена для оплати вартості спірного будинку. Відповідач [PERSON] акціонерне товариство « Агротехсервіс- Синельникове» свого представника в судове засідання не направив. На адресу суду надійшов лист від 27.03.2015 року в якому відповідач просив провести розгляд справи без їх участі, також, повідомили, що оскаржуваний у даній справі протокол загальних зборів та договір купівлі- продажу у ПАТ « Агротехсервіс- Синельникове»- відсутні, оскільки передані на зберігання до архівного відділу Синельниківської районної державної адміністрації, по суті позову нічого пояснити не можуть. 07.05.2015 року на адресу суду надійшов лист ПАТ « Агротехсервіс- Синельникове», підписаний головою правління [PERSON] в якому відповідач просив суд застосувати при розгляді цивільної справи за позовом [PERSON] до ПАТ « Агротехсервіс- Синельникове», [PERSON] про визнання незаконним рішення загальних зборів колгоспників та визнання недійсним договору купівлі- продажу позовну давність, залишивши позовну заяву без розгляду. 04.06.2015 року в суд надійшло клопотання відповідача ПАТ « Агротехсервіс- Синельникове» , в якому відповідач на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України просив справу за позовом [PERSON] до ПАТ « Агротехсервіс- Синельникове», [PERSON] розглядати за їх відсутністю. Зазначили, що при вирішенні спору покладаються на розсуд суду і просять не брати до уваги їх лист від 30.04.2015 року. Судом було ухвалено про розгляд справи за відсутності відповідача, відповідно до положень ч.4 ст.169 ЦПК України, на підставі наявних в справі даних і доказів. Третя особа [PERSON] була залучена до участі у справі на підставі ухвали суду, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача. В судовому засіданні третя особа та її представник проти задоволення позовних вимог заперечували , зазначили , що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в повному обсязі, надали суду письмові пояснення по справі. Третя особа та її представник [PERSON] суду пояснили , що позивачка по справі - [PERSON] є колишньою свекрухою [PERSON] і доводиться матір'ю колишнього чоловіка [PERSON] , відповідача по справі. Відповідач по справі [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 07.05.1985 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району м. Одеса, актовий запис № 284. Від цього шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO]; сина [PERSON], [INFO]. Будинок № 2 по вул. Шкільній в сел. Діброва було побудовано колгоспом «Перемога» для своїх працівників, а конкретно надано у користування [PERSON], батькові відповідача. У відповідності до вказівок діючих в той час партії та уряду колгоспникам надали можливість викупати свої будинки в розстрочку. Це відбувалося наступним чином, а саме: укладався договір-купівлі продажу, який був зареєстрований в Мар'ївській сільській раді 24.06.1983 року, але при цьому реальні кошти за купівлю будинку не сплачувалися, колгосп не отримував кошти від покупця. В подальшому у колгоспника із заробітної плати утримували кошти які йшли на погашення боргу за купівлю будинку. Батько відповідача не встиг розрахуватися за будинок з колгоспом тому, що 17 липня 1984 року він помер. У зв'язку з сімейними обставинами позивачка [PERSON], запросила сім'ю [PERSON] переїхати на постійне місце проживання із м. Одеса в сел. Діброва, на що сім'я [PERSON] погодилася. По приїзду вони одразу заселилися в будинок № 2 по вул. Шкільній та вступили до колгоспу де і стали працювати. Позивачка невдовзі вийшла заміж та переїхала в будинок до свого нового чоловіка. Колгосп дозволив сім'ї [PERSON] викупити цей будинок в розстрочку. Для цього з їхньої заробітної плати утримувалися кошти , котрі йшли на погашення боргу за будинок. Після того як вони сплатили всю суму будинок перейшов у їхню власність. Всі ці зміни були закріплені документально, а саме позивачка написала та подала до колгоспу заяву про переоформлення житлового будинку та виплату розстрочки з покійного [PERSON] на [PERSON]. Рішенням загальних зборів колгоспників від 26.01.1988 року ця заява була задоволена. Після того , як кошти на будинок були виплачені відбулося його документальне переоформлення в сільраді та БТІ. Для того щоб отримати в сільраді свідоцтво про право власності відповідачу [PERSON] колгоспом «Перемога» було надано довідку, яка підтверджує що сім'єю [PERSON] за будинок було сплачено 14860 руб.. Тільки після цього виконком Мар'ївської сільської ради 24.03.1993 року виніс рішення № 22 про передачу цього будинку у власність відповідача [PERSON] та 15.04.1993 року отримано свідоцтво про право власності, яке 16.11.2005 року переоформлене на свідоцтво нового зразка. Сімейне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося і 11 лютого 2013 року за рішенням суду шлюб між ними було розірвано. Між [PERSON] та [PERSON] почали виникати конфліктні ситуації, [PERSON] почав виганяти [PERSON] з дому і заявляти що будинок належить тільки йому. [PERSON] звернулась до суду. 06 вересня 2013 року рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області було визнано за [PERSON] право власності на ? частину садиби розташованої за адресою: вул. Шкільна, 2, с. Діброва, Синельниківського району Дніпропетровської області. Судове рішення було зареєстроване в реєстраційній службі 12.12.2014 року. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.11.2013 року вищезазначене рішення залишено без змін. Після того, як рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2013 року набрало законної сили, мати [PERSON] [PERSON] звернулася до Синельниківського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], Виконавчого комітету Мар'ївській селищної ради, Дібровської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини за законом, про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом, про визнання недійсним державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном. Рішення загальних зборів колгоспників від 26.01.1988 року про переоформлення житлового будинку та виплати розстрочки з [PERSON] на [PERSON], про яке йдеться мова в позові було досліджено як доказ в суді першої та апеляційної інстанції при розгляді справи про розподіл майна подружжя. Цьому документу , як доказу в судових рішеннях була надана правова оцінка і саме цей документ був одним із основних , на підставі яких було зроблено висновок, про те що домоволодіння по вул. Шкільна.2. с. Діброва. Синельниківського районуь Дніпропетровської області є спільним майном подружжя. Позивачка власноручно написала та подала до колгоспу заяву про переоформлення житлового будинку та виплату розстрочки з покійного [PERSON] на [PERSON]. Без такої заяви неможливо було розглядати це питання на зборах колгоспників. І це питання дійсно розглядалося на загальних зборах. Що стосується договору купівлі- продажу жилого будинку №2 по вул. Шкільній в с. Діброва Синельниківського району Дніпропетровської області, укладеного 24.06.1983 року між колгоспом « Перемога» та [PERSON], то третиій особі не відомо що це за договір і звідки він узявся. З урахуванням довідки Марївської сільради , вважає, що цього договору взагалі не існує і не має необхідності визнавати його недійсним. Просила суд застосувати строк позовної давності і відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд вислухав пояснення сторін та їх представників, третю особу та її представника; дослідив матеріали справи; оглянув в судовому засіданні книгу оригіналів договорів купівлі- продажу за 1983 рік Марївської сільської ради народних депутатів ( на 68 сторінках ); копію інвентарної справи КП « Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» на домоволодіння № 2 по вул. Шкільній в с. Діброва Синельниківського району Дніпропетровської області , яка залучена до матеріалів справи; оглянув оригінал книги протоколів загальних зборів КСП « Перемога» за 1988 рік , копія якого залучена до матеріалів цивільної справи ( а.с.133-147). Відповідно до ст.10 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Частиною 3 статті 60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, та підтверджується матеріалами справи те, що 21.04.1959 року, [PERSON] (дівоче прізвище Мецгер) взяла шлюб з [PERSON] . Зазначена обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб І-ФЮ № 803556 від 21.04.1959 р.( а.с.5). Згідно з копією договору № 14 від 24.06.1983 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Марївської сільської ради народних депутатів Синельниківського району Дніпропетровської області [PERSON], реєстровий № 14 - 24.06.1983 року, [PERSON], купив у колгоспу «Перемога» житловий за адресою вул. Шкільна, 2, с. Діброва, Марївської сільської Ради, Синельниківського району Дніпропетровської області, сплативши за нього ціну договору у повному обсязі, а саме 14\~860 карбованців ( а.с.7-8). Ця обставина підтверджується оригіналом договору, який був оглянутий судом в ході судового розгляду. Згідно з протоколом № 1 від 27.01.1983 року загальних зборів колгоспників колгоспу « Перемога» , оригінал якого був досліджений судом в ході судового розгляду та копія якого долучена до матеріалів справи ( а.с.82-96, а.с.95 об.) загальними зборами колгоспників було прийнято рішення щодо продажу будинку [PERSON] Ця обставина, також, підтверджується копією довідки Марївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 750 від 09.08.2013 року ( а.с.13) ; випискою з загальних зборів протоколу №1 від 27.01.1983 року , виданої колгоспом «Перемога» від 02.02.1993 року ( а.с.16); 17.07.1984 року [PERSON] помер , що підтверджується копією свідоцтва про смерть ІІІ-КИ № 279439, від 18.07.1984 року ( а.с.11). Оскільки [PERSON] на день смерті свого чоловіка, [PERSON], проживала з ним за адресою: вул. Шкільна, буд. 2, с. Діброва, Синельниківського району Дніпропетровської області, то вона фактично прийняла у володіння успадковане майно, тобто прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Крім того, на момент смерті чоловіка [PERSON] була не працездатною і перебувала на утриманні чоловіка. Ці обставини не спростовувалися відповідачем та третьою особою. Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувані рішення загальних зборів колгоспників колгоспу « Перемога» від 26.01.1988 року про переоформлення житлового будинку з [PERSON] на [PERSON] та договір купівлі- продажу жилого будинку між колгоспом « Перемога» та [PERSON] , датований 24.06.1983 року зачіпають права та інтереси позивача [PERSON], тому вона є належним позивачем у справі за цими позовними вимогами. Дослідженими судом документами , а саме: протоколом №4 загальних зборів уповноважених пайщиків членів КСП « Перемога» від 10.06.2001 року ( а.с.14) та архівною довідкою №81 Синельниківської районної державної адміністрації від 07.05.2015 ( а.с.75) підтверджується те що правонаступником після КСП « Перемога» стало ПАТ « Агротехсервіс - Синельникове» . Судом встановлено, що 24.06.1983 року між колгоспом « Перемога» та [PERSON] був укладений, та належним чином посвідчений договір купівлі- продажу жилого будинку за адресою: вул. Шкільна, буд. 2, с. Діброва, Синельниківського району Дніпропетровської області. В тексті договору зазначено , що продаж вчинено за 14860 грн., які [PERSON] сплатив колгоспу « Перемога» через [PERSON]. « Заборон та позики- не має» ( а.с.8) Станом на 24.06.1983 року відповідач [PERSON] проходив строкову службу у рядах Збройних сил СРСР. Зазначена обставина підтверджується копією військового квитка на імя [PERSON]Д.( а.с.15), та оригіналом , дослідженим судом в судовому засіданні. Позивачем до матеріалів цивільної справи була надана копія договору купівлі- продажу жилого будинку за адресою: вул. Шкільна, буд. 2, с. Діброва, Синельниківського району Дніпропетровської області 24.06.1983 року між колгоспом « Перемога» та [PERSON] ( а.с.9-10), який позивач просить визнати недійсним. Аналогічна копія міститься в належним чином посвідченої копії інвентарної справи КП « Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» , яка залучена до матеріалів справи ( а.14 інвентарної справи). З урахуванням досліджених судом матеріалів справи, наданих суду пояснень сторін та третьої особи суд приходить до висновку, що договір купівлі- продажу жилого будинку за адресою: вул. Шкільна, буд. 2, с. Діброва, Синельниківського району Дніпропетровської області 24.06.1983 року між колгоспом « Перемога» та [PERSON] не укладався. Оскільки спірний договір між сторонами по справі не укладався, то він не може бути визнаний судом недійсним. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ « Агротехсервіс- Синельникове» в частині визнання недійсним договору купівлі- продажу жилого будинку, укладеного 24.06.1983 року між колгоспом « Перемога» та [PERSON]. В частині позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним рішення загальних зборів колгоспників колгоспу « Перемога» від 26.01.1988 року про переоформлення житлового будинку з [PERSON] на [PERSON] Дмитровича- суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно зі ст.121 ЦК УРСР - володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Тобто, при укладенні договору купівлі- продажу жилого будинку між колгоспом « Перемога» та [PERSON] була дотримана вимога щодо отримання згоди членів колгоспу шляхом прийняття рішення загальних зборів колгоспників колгоспу « Перемога» №1 від 27.01.1983 року . Судом встановлений факт щодо укладення договору купівлі- продажу жилого будинку №2 від 24.06.1983 року між колгоспом « Перемога» та [PERSON] та виконання сторонами угоди умов договору, а саме продавець колгосп « Перемога» передав майно покупцю [PERSON], а [PERSON] сплатив продавцю обумовлену суму грошей, про що прямо зазначено в тексті договору. Відповідно до ст. 128 ЦК УРСР право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві. Тобто, право власності у [PERSON], на будинок по вул. Шкільній в с. Діброва виникло 24.06.1983 року і, як наслідок- вибуло із володіння колгоспу № Перемога». Статтею 225 ЦК УРСР встановлено, що право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. На час проведення загальних зборів колгоспників колгоспу «Перемога» 26.01.1988 року колгосп « Перемога» вже не був власником жилого будинку №2 по вул. Шкільній в с. Діброва, позивачка [PERSON] не була членом колгоспу, отже загальні збори колгоспу « Перемоги» не могли приймати рішення про переоформлення жилого будинку з [PERSON] на [PERSON]. Судом встановлено, що в подальшому рішення загальних зборів колгоспників колгоспу « Перемога» від 26.01.1988 року про переоформлення житлового будинку з [PERSON] на [PERSON] стало підставою , разом з іншими документами, для оформлення права власності на жилий будинок на [PERSON]. Витяг із зазначеного протоколу загальних зборів міститься в матеріалах інвентарної справи КП « Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» на арк.15. Оскільки таке рішення суперечить вимогам ст.128, 225 ЦК УРСР, то воно є незаконним. Суд приймає до уваги довідку № 750 від 09.08.2013 року, виданої виконавчим комітетом Марївської сільської ради ( а.с.13), в якій зазначено, що окрім договору купівлі-продажу від 24.06.1983 року за № 14, інших правочинів щодо переходу права власності на жилий будинок, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський район, село Діброва, вулиця Шкільна, 2, не зареєстровано. Заява відповідача ПАТ « Агротехсервіс- Синельникове» про застосування строку позовної давності №5512/15 від 30.04.2015 року ( а.с.65) в подальшому була відкликана відповідачем, який в своєму листі №6675/15 від 04.06.2016 року ( а.с.70) просив не брати до уваги лист від 30.04.2015 року і просив вирішити спір на розсуд суду. Тому суд не розглядає заяву відповідача ПАТ « Агротехсервіс- Синельникове» про застосування строку позовної давності. Заява третьої особи [PERSON] про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Статтею 30 ЦПК України встановлено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Таким чином, суд не має права застосувати позовну давність за заявою третьої особи у справі. Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON]до [PERSON] та ПАТ « Агротехсервіс- Синельникове» суд звертає увагу на те, що згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених стороною вимог. Обставини, на які в своїх поясненнях посилалися відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] щодо отримання розстрочки та її оплати за рахунок коштів спільного бюджету подружжя не відносяться до предмету спору і не мають доказового значення для вирішення спору щодо рішення загальних зборів колгоспу « Перемога» від 26.01.1988 року, тому судом не оцінюються.

Outcome: partial