Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, в якому зазначила, що [PERSON], [INFO], яка на даний час є повнолітньою, є дитиною відповідача та навчається на стаціонарній формі навчання у навчальному закладі Житомирському коледжу культури та мистецтв ім. Івана Огієнко. У зв'язку з чим, дочка потребує матеріальної допомоги, оскільки не має іншого джерела доходів та перебуває на утриманні позивачки. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки, яка навчається не надає, тому позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітної плати (доходу), щомісяця, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною 23 років або припинення нею навчання, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку Законом України «Про Державний бюджет України». Позивачка в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, які зазначені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач позов визнав в повному обсязі, не заперечує стосовно винесення рішення з підготовчого судового засідання. Відповідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є дочкою позивачки та відповідача та [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, що стверджується свідоцтвом про народження (а.с. 5) та копією паспорту (а.с. 6). [PERSON] навчається на денній формі навчання у навчальному закладі Житомирському коледжі культури і мистецтв ім. Івана Огієнко з 01.09.2017 року та закінчує навчання 30.06.2020 року, що підтверджується довідкою вищезазначеного навчального закладу від 13.09.2018 року № 373 (а.с. 4). На даний час [PERSON] не має інших джерел доходів та знаходиться на матеріальному утриманні позивачки, що підтвердили сторони в підготовчому засіданні та стверджується довідкою про склад сім'ї від 01.10.2018 року № 2353 (а.с. 8). Відповідач добровільно матеріальну допомогу дочці [PERSON] не надає, хоча має таку можливість та може утримувати свою повнолітню дочку, яка навчається. Згідно зі ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Аналіз змісту ст.198 СК України дає підстави для висновку, що для виникнення обов'язку батька (матері) утримувати свою повнолітню дочку (сина) необхідні наявність трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина). Тобто, крім родинного зв'язку батьків і дітей, продовження повнолітніми навчання, потреби повнолітніх дітей у зв'язку із продовженням навчання в матеріальній допомозі, необхідно перевіряти і здатність батьків таку допомогу надавати. При відсутності хоча б одного із наведених фактів, аліментне зобов'язання, пов'язане із утриманням батьками своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, не виникає. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина з одного з батьків суд повинен взяти до уваги можливість надання утримання й другим із батьків і врахувати стан здоров'я та матеріальне становище як дочки (сина), так і платника аліментів, інших дітей чи непрацездатних батьків, дружини, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ст.ст. 182, 200 СК України). Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Приписами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба в зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. В даному випадку суд вважає, що позивачка дійсно потребує матеріальної допомоги на утримання дочки [PERSON], в зв'язку з навчанням останньої, а відповідач відмовляє в наданні такої допомоги, хоча має таку можливість та будучи батьком дитини він не може бути звільнений від обов'язку утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання до закінчення навчання. Враховуючи вищенаведене а також те, що відповідач має можливість утримувати свою дочку [PERSON] до закінчення навчання, оскільки остання навчається на денній формі навчання, несе витрати пов'язані з навчанням, тому суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки до закінчення нею навчання, оскільки відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дочці, однак ухиляється від обов'язку, як батько допомогти повнолітній дитині, яка потребує допомоги закінчити навчальний заклад і здобути професію, а тому кошти на утримання дочки до закінчення її навчання у навчальному закладі, слід стягнути в примусовому порядку та у розмірі передбаченому ст.182 СК України, щомісячно. Разом із тим слід зазначити, що посилання позивачки відносно стягнення аліментів у розмірі не меншому, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку Законом України «Про Державний бюджет України» є безпідставним, оскільки зазначена законодавча норма розповсюджується на дітей, які не досягли 18-ти річного віку, а тому до повнолітньої особи застосуванню не підлягає. Крім того, відповідно до ч.1 ст.191 СК України слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, отже згідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial