Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з вимогою про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, укладеним 14.02.2008р.між банком та [PERSON], в розмірі 419490,99 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачами (позичальником та поручителем) умов кредитного договору та не повернення коштів у повному обсязі. Представник позивача Яцюк А.О. в судовому засідання просив позовні вимоги задовольнити, розмір позовних вимог не змінював. Обгрунтував вимоги тим, останню проплату по тілу кредиту відповідачами здійснено в травні 2015 року, враховуючи, що до суду за захистом порушених прав банк звернувся в серпні 2015 року порука за закінченням строку не припинена. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Справа неодноразово відкладалась за неявки відповідачів за їх клопотаннями, неодноразовим оскарженням ухвали про відкриття провадження у справі (20.10.2015 р., 15.02.2016 р., 10.05.2016 р., 05.07.2016 р., 19.09.2016 р., 10.03.2017 р., 11.05.2017 р.). Суд розцінює, що такі дії спрямовані на затягування розгляду справи, та у зв'язку з тривалим перебуванням справи в провадженні суду вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів у відповідності до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України з ухваленням заочного рішення. Клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі до розгляду справи про визнання правочинів недійсними відхилено. Особа не позбавлена права звернення до суду із заявою про перегляд рішення за ново виявленими обставинами. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 14.02.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №490056633, згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 29963,76 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, в порядку та на умовах, що визначені даним договором повернути кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом в розмірі 13,5% річних, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі (а.с. 5-10).Строк повернення кредиту встановлений до 14.02.2015 року. Відповідно до змін умов договору цей строк продовжений до 14.02.2020 року. Згідно п. 2.4 кредитного договору, цільовим призначенням кредитних коштів є придбання транспортного засобу «SubaruForester», д.н.з. [NUMBER], згідно з договором купівлі-продажу, укладеним між позичальником та ТОВ «Омега-Авто» від 08.02.2008 року. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит, у розмірі встановленому договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань 14.02.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір поруки №490056633-П, згідно якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати по зобов'язаннях позичальника, що випливають з кредитного договору, в повному обсязі як солідарні боржники (а.с. 16). За час дії кредитного договору до нього неодноразово укладались додаткові договори, зокрема: - 29.01.2009 року укладено договір про внесення змін і доповнень №1 до кредитного договору, за умовами якого датою остаточного повернення кредиту є 14.02.2020 року (а.с. 6). Крім того, пунктом 3.4 кредитного договору встановлено, що в разі невиконаня чи несвоєчасного виконання зобов»язань в частині повернення кредиту та / або сплати процентів, комісій згідно умов договору, позичальник зобов»язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення (а.с. 9). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем було здійснено останній платіж по тілу кредиту у період з 14.04.2015 року по 14.05.2015 року в розмірі 573,68 доларів США (які зараховані 28.04.2015 року), та в цей період за процентами в розмірі 763,41 доларів США (а.с. 25). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідач свої зобов'язання по договору не виконує належним чином, чим порушує умови договору та норми цивільного законодавства, зокрема ст.ст. 526, 1054 ЦК України. Так, станом на 14.07.2015 року сума заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором від 14.02.2008 року становить 19099,24 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 419490,99 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за тілом кредиту за перод з 14.03.2009 року по 14.07.2015 року в розмірі 17945,62 доларів США (що становить 394153,17 грн.), заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 743,84 доларів США (що становить 16337,52 грн.), пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань в розмірі 409,78 доларів США (що становить 9000,30 грн.), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 25). Перевіривши наданий розрахунок, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню, окрім стягнення пені. Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Таким чином, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Суд, перевіривши принцип нарахування пені, вважає, що дані позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем неправомірно здійснено нарахування пені в доларах США. А тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають, іншого розрахунку представником позивача не надано. Відповідно до п. 5.3 договору поруки від 14.02.2008 року він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку і діє до повного виконання зобов»язань боржника за основним договором. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Враховуючи те, що позивач звернувся в суд з вимогами про дострокове погашення заборгованості, після останньої проплати кредитної заборгованості в квітні 2015 року банк звернувся до суду в шестимісячний строк - в серпні 2015 року, тому підстави для визнання поруки припиненою відсутні. А відтак, здійснення стягнення підлягає в солідарному порядку. На підставі наведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судових витрат в розмірі 3654,00 грн. судового збору.

Outcome: partial