Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на особовий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З початку 2020 року відповідач перестав утримувати спільну дитину, мотивуючи це тим, що на даний час отримує нерегулярний, мінливий дохід. Зареєстроване місце проживання дитини співпадає з її місцем проживання. Фактично дитина також мешкає разом з нею. Вона займається його вихованням та розвитком, як особистостей, а також, на час подання позову, без підтримки з боку відповідача, займається його утриманням у матеріальному контексті. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Посилаючись на те, що твердження позивачки про те, що вона разом з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , не відповідає дійсності. Позивачка хоч і зареєстрована за вищевказаною адресою, проте, фактично не проживає з березня 2020 року. ЇЇ місце проживання невідоме. Неповнолітній [PERSON] [INFO] проживає разом з ним, сестрою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] . Ухвалою суду від 01.04.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 19.05.2020, призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач надав заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Просить відмовити в задоволенні позову. Суд не вбачає передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, та враховуючи тривале знаходження справи у провадженні, з огляду на розумність строків розгляду справ, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 лютого 1997 року. Шлюб між сторонами розірвано 20 вересня 2019 року, що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.09.2019 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ч. 1\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3\~ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, у вирішенні спору щодо стягнення аліментів на утримання дитини, насамперед, з`ясуванню підлягає факт проживання дитини з батьком чи матір`ю. За змістом ч. 1\~ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зазначене підтверджується п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до\~ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи з Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 04.02.2019 року за вих. № 19.03.03-19-Д/1107/19, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що зареєстроване місце проживання дитини співпадає з її місцем проживання. Фактично дитина також мешкає разом з нею. Вона займається його вихованням та розвитком, як особистостей, а також, на час подання позову, без підтримки з боку відповідача, займається його утриманням у матеріальному контексті. Відповідач в своєму відзиві зазначає, що їх син [PERSON] [INFO] проживає разом з ним, сестрою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] . Позивачка фактично за адресою: [ADDRESS] не проживає з березня 2020 року по теперішній час. Відповідачем до матеріалів справи долучено опитування адвокатом Вдовиченко І.С. [PERSON] , яка пояснила, що сторони по справі є її батьками. [PERSON] , [INFO] є її рідним братом. Вона разом з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . ЇЇ мати, [PERSON] , не проживає за вищевказаною адресою з березня 2020 року. За цей час [PERSON] спілкувалася декілька разів з [PERSON] в телефонному режимі. ЇЇ батько, [PERSON] здійснює повне матеріальне утримання неповнолітнього сина - [PERSON] . Відповідачем до матеріалів справи долучено опитування адвокатом Вдовиченко І.С. [PERSON] в присутності батька [PERSON] , який зазначив, що він є сином сторін по справі. На даний час він проживає з батьком [PERSON] , сестрою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мати, [PERSON] з ними не проживає з березня 2020 року, за цей час вона декілька разів йому телефонувала. Позивач не спростувала факт проживання неповнолітнього [PERSON] разом з батьком, належних та достатніх доказів на підтвердження проживання дитини разом з нею не надала, тому з огляду на досліджені судом докази, суд приходить до висновку про недоведеність фактів викладених у позові. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки неповнолітній [PERSON] проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed