Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач Обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Лубнитеплоенерго» (далі ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго») звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за комунальні послуги з централізованого опалення. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він надає послуги з теплопостачання відповідачу, яка є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу присвоєно особовий рахунок № [NUMBER] . В силу закону споживач зобов`язаний здійснювати оплату за спожиті послуги не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця, на рахунок ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» за фактично отриману теплову енергію. Позивач надав відповідачу послуги по опаленню з жовтня 2016 року по вересень 2019 року на суму 14905,98 грн. Таким чином сума боргу боржника станом на 01.10.2019 складає - 14905,98 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та стягнути судові витрати. При відкритті провадження судом вирішено розглядати справу в спрощеному провадженні. Ухвалою суду від 21 січня 2020 року відповідача було викликано до суду через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та винести заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.Відповідачу надано строк для подачі відзиву, однак остання своїм правом не скористалася, відзив до суду не надіслала. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі доказів, які додані до справи, та постановити заочне рішення. 12 лютого 2020 року згідно ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є надавачем комунальної послуги з централізованого опалення, що підтверджено правовстановлюючими документами позивача (а.с.6-7). Відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8), на її ім`я відкритий особовий рахунок № [NUMBER] (а.с.9). Згідно виписки з рахунку та розрахунку заборгованості відповідача за період з жовтня 2016 року по вересень 2019 року ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» нарахував відповідачу плату за спожиту теплову енергію у сумі 14905,98 грн. Таким чином сума боргу боржника станом на 01.10.2019 складає - 14905,98 грн (а.с. 14-16). Тарифи, на основі яких проводилося нарахування за послуги з теплопостачання, встановлені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики комунальних послуг № 1101 від 09.06.2016 та рішенням Полтавської обласної ради №981 від 21 грудня 2018 року (а.с. 10-12). Договір про надання комунальних послуг по теплопостачанню між відповідачами та ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» у письмовій формі не укладався, тому між ними існують фактичні договірні відносини. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно з п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману ним теплову енергію у строки, встановлені договором або законом. Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 ( далі Правила). Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок споживачів щодо сплати житлово-комунальних послуг не ставиться в залежність від надання цих послуг належної якості та в повному обсязі. Разом з тим, споживачі мають право у встановленому законом порядку на відшкодування шкоди, завданої послугами неналежної якості, на зменшення плати за послуги неналежної якості або не в повному обсязі. Порядок вирішення претензій споживача щодо якості та повноти наданих комунальних послуг встановлений статтею 18 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин). Згідно зазначеної норми закону, у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Реалізація передбаченого п.6 ч.1 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) права споживача не сплачувати вартість житлово-комунальних послуг за період їх фактичної відсутності поставлена законом у залежність від виконання процедур, встановлених Кабінетом Міністрів України. Відповідач у встановленому законом порядку не висувала претензій до ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» щодо повноти та якості отриманих послуг, вимог про зменшення розміру плати за отримані послуги з теплопостачання в зв`язку з їх неналежною якістю та неповнотою не ставила. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідносини, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач, отримуючи послуги з теплопостачання, які надає позивач, оплату за них не здійснює, тому вимоги позивача є законними, обґрунтованими та доведеними, у зв`язку з чим підлягають до задоволення. Таким чином стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за надані послуги в сумі 14905,98 грн. Крім того стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1921 грн.

Outcome: approved