Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона перебуває у шлюбі, зареєстрованому 21 січня 2014 року відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №03. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. З лютого між нею та відповідачем сімейно-шлюбні відносини припинені. Причиною розірвання шлюбу є непорозуміння між ними та несумісність характерів, проживають окремо. Відновити шлюб неможливо, так як, між ними відсутня любов, взаємна довіра і повага. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з нею, а відповідач буде приймати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Спір про розподіл майна відсутній. Шлюб у позивачки перший, у відповідача другий. Просить розірвати між нею та відповідачем шлюб, зареєстрований 21 січня 2014 року відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №03. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] (а.с.2). У судовому засіданні позивачка [PERSON] пояснила, що підтримує усе викладене у позові, вже 2,5 роки вони не знаходять загальної мови з відповідачем, оскільки він немає постійної роботи, піднімає на неї руку, через що вона з перебувала на стаціонарному лікуванні в лікарні, відкрите кримінальне провадження. Вважає, що сімю врятувати неможливо, строк на примирення не потрібний, спір про виховання дитини та поділ майна відсутній, з відповідачем спільно не проживають з 06 лютого 2018 року. Просила шлюб розірвати, прізвище їй залишити [PERSON], витрати, понесені нею на оплату судового збору, з відповідача не стягувати. Відповідач [PERSON] пояснив, що вони з позивачкою перебувають у шлюбі 21 січня 2014 року, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Він періодично їздив на заробітки, щоб утримувати сімю, працював по можливості, зараз влаштовується на простійну офіційну роботу. 06.02.2018 у них з дружиною виникла сварка, він знає, що вона знаходилася у лікарні, він просив у неї вибачення. Вважає, що строк на примирення їм не потрібний, спір про виховання дитини та поділ майна відсутній, з позивачкою спільно не проживають з 06 лютого 2018 року. Він не заперечує проти задоволення позову про розірвання шлюбу. Вислухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно з свідоцтвом про шлюб сторони 21 січня 2014 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Приморського районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 03 (а.с.6). Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.5). Не перебувають у шлюбних відносинах з 06 лютого 2018 року. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст.110 Сімейного Кодексу України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.111 Сімейного Кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи зазначені позивачкою причини розірвання шлюбу, характер відносин сторін, наполягання позивачки на розірванні шлюбу, твердження, що збереження сімї неможливо, що позивака просить шлюб розірвати, відповідач проти позовних вимог заперечує, суд вважає, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного, сім'я розпалася та існує формально, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Тому копію рішення для виконання необхідно направити до Приморського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Позивачка просить не стягувати на її користь з відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору, тому судові витрати з відповідача не стягуються.

Outcome: approved