Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом і повідомила, що 07.08.2012 року, вона та відповідач зареєстрували шлюб, від цього шлюбу у них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області 07.08.2012 року за актовим записом №112.Також просила стягувати з відповідача аліменти на її користь, на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позову повідомила, що спільне життя з відповідачем у них не склалося, між ними часто виникали непорозуміння і суперечки, подальше проживання та збереження сім`ї стали неможливими. Спільне господарство у них не ведеться, спір про спільне майно відсутній. На утримання дитини відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість, участі у виховані дитини не приймає, життям та здоров'ям дитини не цікавиться. З першого дня народження та по даний час спільна дитина проживає з нею. Виховує дитину та утримує самостійно. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подавши з до суду заяву у якій просить розглядати справу у її відсутність, свої позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, або розгляду справи у його відсутності до суду не надіслав. Відповідно до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Дослідивши докази, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами був укладений шлюб зареєстрований 07.08.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області за актовим записом №112. Сім'я фактично розпалася, на даний момент ведення між ними спільного господарства припинено. Від даного шлюбу у позивачки з відповідачем народилася донька: [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, хоча має таку можливість. Позивачка просила стягувати з відповідача аліменти на її користь, на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі по 1000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Зазначені правовідносини регулюються ст. ст. 180, 181 п.3, 182 ч.2, 184 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; при ухилянні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з них за рішенням суду; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; суд може визначити розмір аліментів у визначеній судом твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вік та інтереси дитини сторін, те що вона постійно проживає разом з матір'ю, відношення кожної із сторін до дитини, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу сторін залишити дитину проживати разом з матір'ю. Дані факти стверджуються сукупністю доказів. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 07.08.2012 року видно, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 01.03.2013 року видно, що батьком [PERSON] є [PERSON], а матір'ю -[PERSON]. З довідки виданої Ладижинським КП «Ладжитлосервіс» від 17.03.2014 року видно, що малолітня [PERSON], [INFO],проживає разом з матір'ю [PERSON], [INFO]. Ці докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням закону, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки 243,60 грн. судового збору. На підставі ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212 - 215, 218, 224 ЦПК України,

Outcome: approved