Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що починаючи з 03 липня 2012 року працювала інженером-технологом в ПрАТ «Азовелектросталь», 03 червня 2015 року була звільнена за п.5 ст.36 КЗпП України у зв'язку із переведенням до ПАТ «Азовзагальмаш». Роботодавець в день звільнення не провів з нею повний розрахунок, внаслідок чого заборгованість по невиплаті заробітної плати за період з вересня 2014 року по день звільнення становить 18450,36 гривень, яку було виплачено відповідачем лише 29 вересня 2015 року. Однак, при цьому, невиплаченими залишилися компенсація заробітної плати за період з вересня 2014 року по травень 2015 року у розмірі 4250,66 гривень, а також середній заробіток за час затримки розрахунку за період (81 день) з 04 червня 2015 року по 29 вересня 2015 року - день фактичного розрахунку у розмірі 10466,07 гривень. Позивачка надала суду заяву про підтримання позовних вимог, наполягала на їх задоволенні і розгляді справи без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, на попередні судові засідання надсилав заперечення проти позову, у яких просив відмовити у задоволенні позову, оскільки заборгованість по заробітній платі позивачки погашена повністю, окрім того, позивачці неодноразово підвищувалася заробітна плата випереджаючим шляхом згідно п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078 та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивача та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] починаючи з 03 липня 2012 року працювала в ПАТ «Азовелектросталь» на посаді інженера-технолога, а 03 червня 2015 року була звільнена за п.5 ст.36 КЗпП України у зв'язку із переведенням до ПАТ «Азовзагальмаш» відповідно до наказу №121к від 03.06.2015 року, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці. На час звернення до суду ПрАТ «Азовелектросталь» мало заборгованість перед позивачкою по заробітній платі за період з вересня 2014 року по червень 2015 року, яка була повністю виплачена їй лише 29.09.2015 року, що підтверджується довідкою ПрАТ «Азовелектросталь» №3190 від 16.10.2015 року та платіжними дорученнями. Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. ст.1-4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Виплата компенсації проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу (після утримання податків і обов'язкових платежів) за відповідний місяць на індекс інфляції за період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Із розрахункового листа [PERSON] за вересень 2015 року вбачається, що компенсація за затримку заробітної плати становить: помісячно: 501,62 гривень; 763,22 гривень; 983,63 гривень; 646,42 гривень; 507,46 гривень; 554,21 гривень; 281,14 гривень; 12,97 гривень. Сумарно компенсація складає 4250,66 гривень. Позивачка у своїй заяві обґрунтовує вказані суми та наводить такі дані. Розрахунок суми компенсації (нарахована заробітна плата за місяць х коефіцієнт компенсації): за вересень 2014 року складає 501,62 гривень (1034,26 х 0,485); за жовтень 2014 року 763,22 гривень (1696,04 х 0,450); за листопад 2014 року 983,63 гривень (2325,44 х 0,423); за грудень 2014 року 646,42 гривень (1692,19 х 0,382); за січень 2015 року 507,46 гривень (1492,52 х 0,340); за лютий 2015 року 554,21 гривень (2030,09 х 0,273); за березень 2015 року 281,14 гривень (1886,86 х 0,149), за квітень 2015 року 12,97 гривень (1620,78 х 0,149). Таким чином, наведені позивачкою розрахунки повністю відображені у розрахунковому листі та є обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивачем також заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно зі ст.116 Кодексу законів про працю України\~при звільненні робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник у день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим робітником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На виконання положень частини другої статті 214 Цивільного процесуального кодексу України, застосовуючи положення статті 117 КЗпП України, суд враховує висновки Верховного Суду України, що викладені ним у постанові від 03 липня 2013 року по справі №6-64цс13, зокрема: відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні провадиться відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). У довідці №2127 від 08.09.2015 року, наданій ПрАТ «Азовелектросталь» представлено розрахунок заробітної плати [PERSON], згідно з яким середньоденна заробітна плата позивачки становить 51,17 гривень, що отримано наступним чином: (1343,78 гривень + 651, 96 гривень) /39 днів. Не погодившись із цим, позивачка надала суду власний розрахунок, відповідно до якого її середньоденна заробітна плата становить 129,21 гривень. Вказаний розрахунок отримано шляхом ділення заробітної плати (тарифного окладу) [PERSON] за два останні місяці роботи перед звільненням на кількість фактично відпрацьованих нею відповідно та табелю обліку робочого часу днів. (563,26 гривень + 1245,69 гривень)/14=129,21 гривень. Суд погоджується із доводами позивачки і бере за основу представлений нею розрахунок, оскільки він проведений відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, наведені в ньому дані документально підтверджені. Оскільки середнім заробітком повинен бути оплачений весь період затримки розрахунку з 04.06.2015 року по 29.09.2015 року, який складає 81 робочий день (не заперечується відповідачем), на користь позивачки підлягає сплаті відповідачем середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 10466,07 гривень, отриманий шляхом множення суми середньоденного заробітку позивачки у розмірі 129,21 гривень на 81 робочий день, зазначених в табелі обліку робочого часу. Таким чином, виходячи з наданих позивачкою розрахункових листів, на підставі належно обґрунтованих розрахунків, з ПрАТ «Азовелектросталь» на користь [PERSON] підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у розмірі у розмірі 4250,66 гривень та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 10466,07 гривень. Зважаючи на те, що позивачка на підставі пункту першого частини першої\~статті 5 Закону України «Про судовий збір», в редакції, що діяла на день пред'явлення позову, звільнена від сплати судового збору, в силу положень частини третьої статті 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved