Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивачка просила визнати не чинними списання, зняття грошових коштів у розмірі 18 200 грн. з кредитної картки № [NUMBER] за основним кредитним рахунком [NUMBER] , МФО 3500528, НОКПП [NUMBER] на її ім`я у період з 09.10.2019 по 12.10.2019. також просила зобов`язати відповідача повернути на її рахунок грошові кошти в розмірі 18 200 грн.. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що з 2013 року користується послугами відповідача, мала кредитну картку строком дії до 30.09.2019. На момент отримання кредитної картки у жовтні 2013 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом із [PERSON] за адресою [ADDRESS] та була зареєстрована за вказаною адресою. З кінця вересня 2016 року переїхала до м. Суми та змінила місце реєстрації на [ADDRESS] . З 05.11.2018 почала проживати за адресою в [ADDRESS] . У період з 07.08.2019 по 26.10.2019 була у Польщі. Ще 26.10.2018 вона письмово повідомила AT «ОТП Банк» про зміну місця проживання та реєстрації. При поверненні до України 28.10.2019 позивачка пішла до відділення AT «ОТП Банк» де дізналася, що ще у вересні 2019 року на її ім`я AT «ОТП Банк» було надіслано нову кредитну картку за колишньою адресою [ADDRESS] . У період з 09.10.2019 по 12.10.2019 включно було знято з її кредитної картки коштів на суму 18 200, 00 грн., нарахована сума комісії 1 001,00 грн. Станом на 09.09.2020 розмір заборгованості за новою кредитною карткою з урахуванням відсотків за прострочення сплати по кредиту становить - 32 463, 56 грн.. Позивачка вважала, що такі дії банку є неправомірними і порушують її права. Ухвалою від 18.09.2020 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі призначено судовий розгляд за правилами загального позовного провадження. Відповідач надав відзив у якому просив відмовити у задоволенні позову. Заперечення мотивовані тим, що з 16.04.2013 між AT «ОТП Банк» та позивачкою був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 2003469794. Відповідно до Договору позивачці надано кредитну картку MasterCard Standard на умовах розміщених на Інтернет сайті Банку та на умовах викладених у договорі. 30.09.2019 закінчився строк дії кредитної картки. Після цього співробітниками відділення Банку були здійснені всі дії для встановлення контакту з позивачкою, на всі відомі номери телефонів здійснювались дзвінки з метою актуалізації даних, але відповіді на дзвінки не було. Тому картку з ПІН-кодом було перевипущено та направлено за відомою адресою позивачки, а саме: [ADDRESS] . У період з 09.10.2019 по 12.10.2019 включно було знято з кредитної картки позивачки кошти на суму 18 200 грн. 00 коп. Вважає, що позивачка несе відповідальність за використання коштів з її картки. Судові засідання призначалися неодноразово. Представником відповідача подане клопотання про зупинення провадження до розгляду іншої справи у порядку кримінального провадження. Клопотання мотивоване тим, що за заявою позивачки відкрите кримінальне провадження відносно [PERSON] , який нібито зняв кошти. Вважав, що вирішення кримінального провадження необхідне для розгляду цієї справи. В судовому засіданні позивачка і її представник підтримали вимоги. Щодо зупинення провадження поклалися на розсуд суду. В судове засідання представник відповідача не з`явився. Судом відхилене клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки наявність кримінального провадження не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши учасників розгляду, вивчивши матеріали справи, суд встановив, що 16.04.2013 між AT «ОТП Банк» та позивачкою був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 2003469794. Відповідно до Договору позивачці надано кредитну картку MasterCard Standard на умовах розміщених на Інтернет сайті Банку та на умовах викладених у договорі. Відповідач відкрив позивачці відповідний рахунок для обрахунку виплати кредиту, його повернення і сплати процентів. На час розгляду справи у позивачки відритий банком рахунок має реквізити [NUMBER] . 26.10.2018 позивачка письмово повідомила AT «ОТП Банк» про зміну місця проживання та реєстрації за адресою в [ADDRESS] , що підтверджується її екземпляром заяви з відбитком печатки відділення банку. 30.09.2019 закінчився строк дії кредитної картки позивачки. Після цього банком картку з ПІН-кодом було перевипущено та направлено за колишньою адресою позивачки, а саме: [ADDRESS] . У період з 09.10.2019 по 12.10.2019 включно з рахунку позивачки з використанням перевипущеної картки було знято кошти на суму 18 200 грн. 00 коп. Станом на 09.09.2020 банк визначив розмір заборгованості позивачки з урахуванням відсотків за прострочення сплати по кредиту на загальну суму 32 463, 56 грн. 03.12.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за №12019200440003639 за заявою позивачки. Відомості внесені про те, що [PERSON] у період жовтня 2019 заволодів банківською карткою на ім`я [PERSON] . Та діючи таємно, заволодів грошовими коштами у розмірі 23 500 грн. з банківської картки «ОТП БАНК». Іншими словами між сторонами склалися цивільні правовідносини. Банк відкрив рахунок позивачці на якому встановив кредитний ліміт. Доступ до використання коштів на рахунку був забезпечений з використанням електронного платіжного засобу, банківської картки. Проте банк фактично видав банківську карту сторонній особі, яка здійснила витрати з рахунку позивачки. Також суд встановив, що у період з 07.08.2019 по 26.10.2019 позивачка була за межами України, а саме у Польщі. Після того як вона дізналася про використання коштів сторонньою особою, вона повідомила про це поліцію. У зв`язку з цим були внесені відомості до ЄРДР № про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Встановлені обставини визнаються сторонами та підтверджуються зазначеними договором, заявою позивачки, випискою з рахунку, витягом з ЄРДР, паспортом позивачки з відміткою про виїзд з України 13.06.2019 та в`їзд 26.10.2019, копії яких додані до матеріалів справи. Зокрема спірні правовідносини між сторонами врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ч. 1 ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Згідно ч. 1 ст. 1073 ЦК України у разі безпідставного списання банком з рахунка клієнта грошових коштів банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта. Згідно п. 1 і 3 ч. 1 ст. 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки зобов`язані забезпечити збереження банківської таємниці шляхом обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю, застосування технічних засобів для запобігання несанкціонованому доступу до електронних та інших носіїв інформації. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів. Відповідно до п.п. 1, 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою та звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 14.7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» 14.7. Банк має право передати електронний платіжний засіб у власність користувача або надати йому в користування в порядку, визначеному договором. 14.15. Користувач відповідно до умов договору зобов`язаний надати банку інформацію для здійснення контактів з ним, а банк зобов`язаний зберігати цю інформацію протягом дії договору. 14.17. Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законом для розгляду звернень скарг громадян. Згідно із п. 1 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління Національного банку України № 705 від 05.12.2014, емітент має право передати електронний платіжний засіб, емітований на ім`я користувача, довіреній особі або представнику користувача. Згідно із п. 3 Розділу 6 Банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: 1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; 2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; 3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку. 4) Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно із п. 8 Розділу 6 емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, в якому він був перед виконанням цієї операції. Загалом з наведених положень закону вбачається, що сторони мали взаємні права і обов`язки. Банк зобов`язаний зберігати, банківську таємницю про клієнтів, зокрема позивачки, забезпечувати їй належні умови використання рахунку та коштів на ньому з використанням електронного засобу платежів, банківської карти. При цьому при випуску(емісії) банківської карти банк повинний був вручити її позивачці і повідомити відповідний ПІН-код. Натомість банк не виконав свого обов`язку, фактично створивши умови безпідставної видачі коштів з рахунку позивачки у кредит за вказівкою і сторонній особі . У зв`язку з такими порушеннями на банку лежить відповідальність по поверненню коштів на рахунок позивачки, а саме знятої суми готівкових коштів і комісії на загальну суму 18 200 грн.. Списання коштів з рахунку позивачки має відповідні ознаки правочину (ст. 202 ЦК). Вчинення такої операції дало підстави банку вважати, що позивачка нібито отримала кредит та має сплачувати відповідні проценти і повертати кредит, тобто виникнення кредитних правовідносин. Станом на 09.09.2020 банк визначив розмір заборгованості позивачки з урахуванням відсотків по кредиту на загальну суму 32 463, 56 грн. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1 і 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Натомість як встановлено судом, правочин, саме щодо отримання кредиту у розмірі 18 200 грн., а саме списання коштів з рахунку позивачки, відбувся без її волі. Відтак права позивачки повинні бути захищені у тому числі і шляхом визнання правочину по списанню коштів недійсним. Також згідно наведених положень закону належним способом захисту прав позивачки є повернення баком коштів на її рахунок, що комплексно гарантується наведеними вище положеннями законів. 01.02.2016 Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ при постановленні ухвали у справі № 6-32775ск15, у аналогічній справі, погодився з способом захисту прав споживача, шляхом визнання нечинними транзакцій щодо переказів коштів з кредитної картки та необхідністю їх повернення на рахунок. У зв`язку з наведеним суд приходить до висновку, заявлений позов підлягає задоволенню у спосіб і межах заявлених позивачкою. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави за ставкою на час подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного і

Outcome: approved