Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

Позивач остаточно просить: 1.визнати нечинним розпорядження голови Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області № 30 від 26.01.2015р. «Про затвердження Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ФОП [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Морозівської сільської ради Балаклійського району Харківської області для надання в оренду», зі змінами внесеними розпорядженням голови Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області № 248 від 24.03.2016р. та припинити право оренди ФОП [PERSON] земельної ділянки площею 23га із кадастровим номером 6320284400:02:000:0230; 2.визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 23га із кадастровим номером 6320284400:02:000:0230 укладений між ФОП [PERSON] та Балаклійською районною державною адміністрацією Харківської області 29 березня 2016 року; 3.скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 23га із кадастровим номером 6320284400:02:000:0230 в Державному земельному кадастрі, дата реєстрації 29.08.2013р.; 4.скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29202247 від 11.04.2016 року та запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про інше речове право № 14115669 щодо права ФОП [PERSON] оренди земельної ділянки площею 23га із кадастровим номером 6320284400:02:000:0230. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач має право на земельну частку (пай), як член КСП «Червоноармієць». Після виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості), позивачу було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки позивача з підстави перетину ділянки з іншою земельною ділянкою з кадастровим номером 6320284400:02:000:0230, площа співпадає на 100%. Як стало відомо позивачу, між Балаклійскою РДА та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди, за яким було передано в оренду земельну ділянку площею 23га з кадастровим номером 6320284400:02:000:0230, за рахунок невитребуваних земельних часток (паїв), розташованих за межами населених пунктів та території Морозівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, до моменту отримання їх власниками документів, що підтверджують право власності на земельні ділянки, але не більше ніж на 7 років. Однак, позивач вважає, що передача вказаної земельної ділянки в оренду ФОП [PERSON] відбулась з порушенням норм чинного законодавства, оскільки відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003р. № 899-ІV в оренду можуть передаватися лише нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки, а не невитребувані земельні частки (паї), як зазначено у розпорядженнях Балаклійської районної державної адміністрації та спірному договорі оренди. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка - це земельна ділянка, що була запроектована в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), проте не була розподілена на зборах власників земельних часток (паїв) через неявку на збори осіб - власників права на земельну частку (пай) чи їх спадкоємців. Статус невитребуваних нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок. Балаклійська районна державна адміністрація Харківської області не мала підстав затверджувати технічну документацію та передавати в користування ФОП [PERSON] земельні ділянки в оренду єдиним масивом, оскільки така процедура не передбачена чинним законодавством і створює перешкоди для реалізації права позивача та інших власників сертифікатів на земельні частки (паї) на оформлення належних їм земельних ділянок. Позивач не має можливості належним чином оформити право власності на земельну ділянку у зв`язку з тим, що її земельні частки (паї) та інших власників сертифікатів передано в оренду ФОП [PERSON] єдиним масивом у складі земельної ділянки площею 23га (сіножаті), кадастровий номер 6320284400:02:000:0230. Балаклійська районна державна адміністрація Харківської області неодноразово зверталася до ФОП [PERSON] з вимогами про розірвання спірного договору у зв`язку з оформленням власниками сертифікатів документів, які є підставою для реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі і, як наслідок, завершення процедури оформлення права власності та внесення відомостей до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Однак, ФОП [PERSON] відмовив у вчиненні відповідних дій, обґрунтовуючи відмову тим, що підставою для розірвання (припинення) договору оренди є саме реєстрація за власниками сертифікатів права власності на відповідні земельні ділянки. Позивач та інші власники сертифікатів пройшли належну процедуру, спрямовану на реєстрацію права власності на земельні ділянки, однак, процес реєстрації земельної ділянки позивача не може бути зареєстровано, оскільки в межах цієї ділянки знаходиться інша зареєстрована земельна ділянка і вказані земельні ділянки накладаються одна на одну. Тобто, поки існує реєстрація в ДЗК єдиним масивом земельних ділянок, належних власникам сертифікатів у вигляді спірної земельної ділянки, позивач не має можливості зареєструвати свою земельну ділянку в ДЗК та відповідно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Фактично, внаслідок змісту спірного договору оренди та недобросовісної поведінки ФОП [PERSON] позивач не має можливості оформити у встановленому законом порядку право власності на належну їй земельну ділянку, що перешкоджає реалізації її відповідних прав (т. 1 а.с. 1-8). 07.08.2020р. відповідачем Балаклійською РДА подано відзив, у якому просили відмовити у задоволені позову посилаючись на те, що на момент звернення ФОП [PERSON] із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою з метою отримання в оренду земельних ділянок за рахунок земель колективної власності КСП «Червоноармієць», зазначені земельні ділянки не були розподілені між власниками земельних часток (паїв). Проєкт землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) за рахунок земель колективної власності КСП «Червоноармієць» не розроблявся та не затверджувався. Позивач з відповідною заявою до Балаклійської РДА про виділення належної їй земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) із земель колективної власності КСП «Червоноармієць» не зверталась. Спірні земельні ділянки належать до нерозподілених (невитребуваних) часток (паїв), які згідно чинного на той час законодавства перебували в розпорядженні районної державної адміністрації до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку. Після цього, між БРДА та ФОП [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого ФОП [PERSON] передано в оренду за рахунок невитребуваних земельних часток (паїв) земельну ділянку площею 23,0000га (сіножаті) кадастровий номер 6320284400:02:000:0230. 05.04.2016 договір оренди зазначеної земельної ділянки було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тобто право користування спірною земельною ділянкою було оформлено відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На момент прийняття оскаржуваних розпоряджень у БРДА були законні повноваження для передачі спірної земельної ділянки в оренду згідно діючого законодавства. При передачі земельної ділянки в оренду ФОП [PERSON] . Балаклійська РДА керувалась ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», оскільки земельні ділянки передавалися в оренду із пайових земель КСП «Червоноармієць» з посиланням на те, що власники цих земель не реалізували свого права. Отже, розпорядження № 30 від 26.01.2015р. та розпорядження № 248 від 24.03.2016р. прийняті відповідно до чинного законодавства, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, тому підстави для визнання їх недійсними відсутні. Зазначили, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) [PERSON] за рахунок земель колективної власності КСП «Червоноармієць», розташованих за межами населених пунктів на території Морозівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, виготовлена на підставі рішення Морозівської сільської ради Балаклійського району Харківської області. Вказали, що БРДА не зверталася до орендаря - ФОП [PERSON] з з пропозицією укладення угоди про розірвання оскаржуваного договору оренди, оскільки ні позивач, ні інші громадяни не надавали районній державній адміністрації технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) за рахунок земель колективної власності КСП «Червоноармієць» сіножаті - контур № [NUMBER] . БРДА було дотримано всю процедуру, яка передує укладенню договору оренди землі, і ця процедура завершилась реєстрацією права оренди. Договір містить усі істотні умови та при його укладенні було дотримано вимоги законодавства. Незгода позивача з передачею в оренду земельної ділянки єдиним масивом не може бути підставою для визнання її права порушеним під час прийняття відповідного розпорядження, оскільки на момент передачі земельної ділянки в оренду позивачу не було виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку. Наведені обставини свідчать про відсутність порушень прав позивача з їх боку під час прийняття відповідних розпоряджень та укладення спірного договору оренди земельної ділянки (т. 1 а.с. 122-130). 29.09.2020р. позивачем було подано відповідь на відзив, у якій посилалась на те, що БРДА у своєму відзиві підміняє поняття «земельна ділянка» та «земельна частка (пай)», основною відмінністю яких є те, що земельна частка (пай) - не виділена в натурі (на місцевості), а земельна ділянка - це обов`язково виділена в натурі (на місцевості) частина земної поверхні з установленими межами. БРДА здійснила передачу в оренду спірну земельну ділянку в порядку, не передбаченому чинним законодавством України, оскільки ФОП [PERSON] надавалась в оренду земельна ділянка за рахунок невитребуваних земельних часток (паїв), проте в оренду можуть передаватися лише нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки, статус яких вони можуть набути лише після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок. Тому вважає, що адміністрація, передаючи в користування спірну земельну ділянку в оренду перевищила свої повноваження та діяла неправомірно. Вказала, що підставою укладення спірного договору оренди є розпорядження, винесені всупереч вимогам законодавства у сфері використання земельних ділянок, виділених власникам земельних часток (паїв), тому оскаржуваний договір оренди, державна реєстрація права оренди, що виникло на його підставі, а також державна реєстрація земельної ділянки гуртуються на неправомірних розпорядчих рішеннях органу державної влади, а значить є неправомірними (т. 1 а.с. 163-166). За ухвалою від 13.10.2020р. Морозівську сільську раду Балаклійського району Харківської області було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору (т. 2 а.с. 5). Представник позивача просив справу розглянути за його відсутності (т. 2 а.с. 48, 54). Представник відповідача ФОП [PERSON] надав письмову заяву про визнання позову, обізнаність з наслідками його визнання, розгляд справи за його відсутності (т. 2 а.с. 47, 50). Представник відповідача Балаклійської РДА просила розглянути справу без участі їх представника, заперечувала проти задоволення позовних вимог (т. 2 а.с. 51). Третя особа просила розглянути справу без їх участі (т. 2 а.с. 9, 27, 65). Судом встановлені обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Розпорядженням голови Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області № 414 від 13.07.2012р., зі змінами, внесеними відповідно до розпорядження від 09.08.2013р., ФОП [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), за рахунок невитребуваних земельних часток (паїв) загальною площею 45,0га (сіножаті), в тому числі: контур [NUMBER] площею 8,1га, контур № [NUMBER] площею 23,0га, контур № [NUMBER] площею 13,9га, розташованих за межами населених пунктів на території Морозівської сільської ради Балаклійського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т. 1 а.с. 75, 76). В 2013 році було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) ФОП [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Морозівської сільської ради Балаклійського району Харківської області для надання в оренду (т. 1 а.с. 77-96). На підставі цієї технічної документації 29.08.2013р. спірну земельну ділянку, кадастровий номер 6320284400:02:000:0230, було зареєстровано в Державному земельному кадастрі (т. 1 а.с. 99, 100) та було складено кадастровий план земельної ділянки (т. 1 а.с. 101-103). Розпорядженням № 30 від 26.01.2015р. затверджено відповідну технічну документацію, передано ФОП [PERSON] в оренду земельну ділянку площею 13,9000 га (сіножаті) кадастровий номер 6320284400:02:000:0228, земельну ділянку площею 8,1000 га (сіножаті) кадастровий номер 6320284400:02:000:0229 та земельну ділянку площею 23,0000 га (сіножаті) кадастровий номер 6320284400:02:000:0230, за рахунок невитребуваних земельних часток (паїв), розташованих за межами населених пунктів на території Морозівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, до моменту отримання їх власниками документів, що підтверджують право власності на земельні ділянки, але не більше ніж на 5 років (т. 1 а.с. 97, 98). Розпорядженням № 248 від 24.03.2016р. внесені зміни до п. 2 розпорядження № 30 від 26.01.2015р. щодо строку оренди - слова та цифри «не більше ніж на 5 років» замінено на слова та цифри «не більше ніж на 7 років» (т. 1 а.с. 104). З наданого разом з позовною заявою договору оренди земельної ділянки вбачається, що 05.04.2016р. між БРДА (орендодавцем) та ФОП [PERSON] (орендарем) було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 23,0000га, кадастровий номер 6320284400:02:000:0230, розташованої за межами населених пунктів на території Морозівської сільської ради Балаклійського району Харківської області за рахунок невитребуваних земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У договорі оренди земельної ділянки зазначено строк його дії: «Договір укладений до моменту отримання їх власниками документів, що підтверджують право власності на земельні ділянки (паї), але не більше ніж на 7 років» (т. 1 а.с. 105-107). Разом з тим, представником позивача 08.12.2020р. та 29.12.2020р. було подано клопотання, в яких він вказав, що на адвокатський запит Балаклійською РДА було надано копію договору оренди від 05.04.2016р., однак в ході розгляду справи було встановлено, що договір, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права користування ФОП [PERSON] спірною земельною ділянкою, датований 29.03.2016р. Тобто, фактично з боку Балаклійської РДА було допущено технічну описку при оформленні свого примірника договору. Тому він просив вважати зазначення у прохальній частині позовної заяви дати спірного договору оренди 05.04.2016р. технічною помилкою та відповідно ухвалити рішення із зазначенням вірної дати договору 29.03.2016р. (т. 2 а.с. 28, 54). На підтвердження вказаних обставин було надано копію договору, отриману від Балаклійської РДА від 05.04.2016р., та копію договору, отриману у державного реєстратора від 29.03.2016р., порівнявши та співставивши які, судом встановлено їх тотожність (т. 2 а.с. 56-58, 60-62). Крім того, 05.04.2016р. на підставі саме договору оренди землі від 29.03.2016р. було здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 23,0000га, кадастровий номер 6320284400:02:000:0230 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 29202247 від 11.04.2016 державного реєстратора Балаклійського районного управління юстиції Харківської області), що підтверджується інформаційною довідкою № 57128758 від 11.04.2016р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 1 а.с. 107, 108). Таким чином, судом встановлено, що спірний договір оренди земельної ділянки було укладено 29.03.2016р., а зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 05.04.2016р. (т. 2 а.с. 33-35, 58, 59, 60-62), що також не заперечувалось учасниками справи. З копій проєкту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) за рахунок земель колективної власності КСП «Червоноармієць», розташованих за межами населених пунктів на території Морозівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, виготовлених Приватним підприємством «Землевпорядник» на підставі розпорядження БРДА № 848 від 04.12.2018р., встановлено, що земельна ділянка площею 23,0000 га (сіножаті, контур 10) складається з 26-ти часток (паїв) (т. 1 а.с. 35-73, 167-213). Даний проєкт було погоджено Балаклійською РДА Харківської області розпорядженням від 22.12.2018р. № 951 (т. 1 а.с. 74). Також, судом встановлено, що позивач [PERSON] була внесена за № 317 до Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Червоноармієць» - додатку 1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР-01-00-000296, виданого 29.06.1996 колективному сільськогосподарському підприємству «Червоноармієць», розташованому в с. Морозівка Балаклійського району Харківської області (т. 1 а.с. 215-231). Позивачу на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ХР №0080317, виданого БРДА 20.10.1997р. на підставі розпорядження БРДА від 17.02.1997р. № 75, як члену КСП «Червоноармієць», належить право на земельну частку (пай) розміром 5,98 в умовних кадастрових гектарах (т. 1 а.с. 14). За рішенням Морозівської сільської ради Балаклійського району Харківської області від 26.02.2019р. [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості), за рахунок земель колективної власності КСП «Червоноармієць»: сіножаті - контур № [NUMBER] , ділянка № [NUMBER] , площею 0,8806га, розташовану за межами населених пунктів на території Морозівської сільської ради Балаклійського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т. 1 а.с. 15). В 2019р. ПП «Землевпорядник» було виготовлено відповідну технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) [PERSON] за рахунок земель колективної власності КСП «Червоноармієць» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за межами населених пунктів на території Морозівської сільської ради Балаклійського району Харківської області д (т. 1 а.с. 16-31). За рішенням державного кадастрового реєстратора Відділу у Балаклійському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № РВ-6302417062020 від 23.06.2020р. відмовлено позивачу [PERSON] у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру за її заявою від 22.06.2020р. з підстави: « Перетин ділянок з ділянкою 6320284400:02:000:0230 (площа співпадає на 100%)» (т. 1 а.с. 32-34). Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункти 2, 10 частини 2 статті 16 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За змістом ч. 3 ст. 43 ЗУ «Про місцеві державні адміністрації» від 09 квітня 1999 року, розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. За змістом ст.ст. 79, 79-1 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст.ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно пунктів 16, 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» № 899-IV від 5 червня 2003 року визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв). Згідно ч. 1 ст. 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (в редакції, яка діяла на момент видачі розпоряджень Балаклійської районної державної адміністрації, а також укладення договору оренди) розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проєктом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проєкт землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). Згідно п. 12 Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 122 від 04 лютого 2004 року (в редакції, яка діяла на момент видачі розпоряджень Балаклійської районної державної адміністрації, а також укладення договору оренди) нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки передаються в розпорядження сільських, селищних, міських рад чи райдержадміністрацій з метою надання їх в оренду. Згідно ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (в редакції, чинній на момент укладення договору оренди) нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» у чинній редакції, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проєкту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). За змістом статті 2 ЗК України об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Відповідно до статті 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Згідно пункту 7 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012р., редакція якого діє з 01.01.2013р., з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Положеннями статті 124 ЗК України та статті 16 Закону України «Про оренду землі» визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування визначено статтею 123 ЗК України. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 3 ЦК України встановлено, що судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність є загальними засадами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 6 ст. 24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр» однією з підстав для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Частиною 10 статті 24 цього Закону передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). За змістом положень Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Указу Президента України від 08.08.1995 № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» нерозподілена (невитребувана) земельна ділянка - це земельна ділянка, що була запроектована в складі єдиного земельного масиву без визначення меж в натурі (на місцевості), проте не була розподілена на зборах власників земельних часток (паїв) через неявку на збори осіб - власників права на земельну частку (пай) чи їх спадкоємців. Статус невитребуваних нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок. Разом із тим на відміну від земельної ділянки, земельна частка (пай) є умовною часткою земель, які належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, розмір якої визначено в умовних кадастрових гектарах. Отже, земельні ділянки державної або комунальної власності та земельні частки (паї) є різними об`єктами земельних відносин і мають різний правовий режим, а договір оренди земельної частки (паю) та договір оренди земельної ділянки є самостійними договорами з різним предметом, оскільки за договором оренди земельної частки (паю) предметом договору є земельна частка (пай), а за договором оренди земельної ділянки предметом є земельна ділянка. У випадку оренди земельної частки (паю) встановлюються орендні відносини щодо права на земельну частку (пай), не визначену в натурі земельну ділянку, посвідчену сертифікатом. Формування земельних ділянок із нерозподілених часток (паїв) здійснюється згідно з проєктом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), а результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 17.01.2019 у справі № 908/1947/16. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи положення Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», а також затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 122 від 04.02.2004р. Порядку організації робіт та методики розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв), нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки не є землями державної чи комунальної власності, а перебувають лише у розпорядженні відповідних рад та адміністрацій до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку. Таким чином, можливим є надання в оренду за рішенням районної державної адміністрації чи відповідного органу місцевого самоврядування відповідно до наданих їм повноважень нерозподілених (невитребуваних) саме земельних ділянок, а не земельних часток (паїв), відповідно до вимог земельного законодавства, в тому числі статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» та пункту 12 названого Порядку. Вказаним Законом передбачено право відповідної ради чи районної державної адміністрації передавати в оренду виключно нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки, виділені власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), але їх власники не отримали державні акти на право власності на земельну ділянку. На час передачі в оренду нерозподілених (невитребуваних) земельних ділянок в орендодавця щодо таких ділянок має бути наявна документація, зазначена в статті 8 названого Закону. Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 28.11.2018р. у справі № 914/2621/17. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як було встановлено судом, ФОП [PERSON] було передано в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 6320284400:02:000:0230. Вказана земельна ділянка сформована за рахунок земельних часток (паїв) членів КСП «Червоноармієць». Проєкт землеустрою зазначеної земельної ділянки розроблявся на замовлення ФОП [PERSON] та саме з метою подальшої передачі їх в оренду. При передачі в оренду ФОП [PERSON] вказаної земельної ділянки формування земельних ділянок із нерозподілених часток (паїв) здійснено не було, проєкт землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) не розроблявся, а розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства не здійснювався. Зазначені дії були проведені лише в 2018 році, тобто вже після передачі в оренду ФОП [PERSON] спірної земельної ділянки. Таким чином ФОП [PERSON] було передано в оренду саме земельну частки (паї), а не невитребувані земельні ділянки. Зазначені порушення вимог чинного законодавства при передачі в оренду спірних земельних ділянок призвели до того, що позивач, як власник земельної частки (паю), на сьогоднішній день позбавлена можливості оформити право власності на належну їй земельну ділянку. Таким чином, оспорюване розпорядження № 30 від 26.01.2015р. за своїм змістом було спрямоване на передачу земельних ділянок в оренду ФОП [PERSON] на підставі технічної документації на землю, розробленої на замовлення потенційного орендаря та з присвоєнням кадастрових номерів земельним ділянкам. Беручи до уваги вищенаведене суд дійшов висновку, що розпорядження № 30 від 26.01.2015р. суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права позивача [PERSON] в частині передання в оренду ФОП [PERSON] земельної ділянки площею 23га із кадастровим номером 6320284400:02:000:0230. Тому наявні підстави для визнання незаконним та скасування зазначеного розпорядження в цій частині. В свою чергу оспорюване розпорядження № 30 від 26.01.2015р. було підставою укладення 29.03.2016р. між Балаклійською районною державною адміністрацією Харківської області та ФОП [PERSON] договору оренди земельної ділянки площею 23га із кадастровим номером 6320284400:02:000:0230. Зміст цих договорів суперечить ст. 124 Земельного кодексу України, ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. 16 Закону України «Про оренду землі», що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності оспорюваного правочину. Укладаючи спірні договори оренди земельних ділянок, ФОП [PERSON] усвідомлював, що вони можуть бути розірвані у будь-який момент від дня їх укладення, який пов`язувався з моментом оформлення пайщиками КСП «Червоноармієць» права власності на належні їм земельні ділянки. Разом з цим реєстрація спірної земельної ділянки та передача її в оренду ФОП [PERSON] унеможливлює реалізацію вказаного права позивачем. За таких обставин суд не вважає, що визнання спірного договору оренди недійсним є непропорційним втручанням держави в право ФОП [PERSON] на майно, гарантоване ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Скасовуючи державну реєстрацію права оренди суд керується ст. 216 ЦК України «Правові наслідки недійсності правочину», оскільки підставою реєстрації вказаного права був оспорюваний договір оренди, який визнається недійним. З метою захисту порушених прав позивача, суд, відповідно до ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр,» також скасовує державну реєстрацію земельної ділянки площею 23га з кадастровим номером 6320284400:02:000:0230 в Державному земельному кадастрі, оскільки вказана реєстрація перешкоджає позивачу в реалізації її прав. Позовна вимога [PERSON] про припинення права оренди відповідача ФОП [PERSON] на спірну земельну ділянку окремому задоволенню не підлягає, оскільки саме визнання недійсним договору оренди, предметом якого є вказана земельна ділянка, та скасування державної реєстрації права оренди матиме наслідком припинення права користування нею ФОП [PERSON] . Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial