Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 21.07.2001 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від спільного життя з яким народила сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, 17.11.2009 року шлюб між ними було розірвано. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.11.2017 року, яке було змінено постановою апеляційного суду Сумської області від 17.01.2018 року, змінено розмір аліментів, стягуваних за рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 жовтня 2009 року з 1/4 частини на тверду грошову суму та стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] аліменти в розмірі 900 грн. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, на утримання сина [PERSON], [INFO], до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягування з моменту набрання рішенням суду законної сили. На даний час коштів для утримання та забезпечення належного розвитку дитини не вистачає, оскільки, на даний час значно збільшилися потреби на навчання дитини та на її харчування. Крім того, відповідач є фізичною особою-підприємцем, має постійний доход. В звязку з цим просить збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] на свою користь на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку та доходів платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, які стягувати з моменту набрання судовим рішенням законної сили. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд збільшити розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Від позивачки мається заява від 16 квітня 2018 року про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність відповідача, в якій зазначив, що [PERSON] згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку та врахувати при цьому, що він має ще і неповнолітню дочку, на утримання якої він сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. Тому прохав суд врахувати вказану обставину. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена. Ухвалами судді Охтирського міськрайонного суду від 30.01.2018 року, від 08.02.2018 року та від 19.02.2018 року позовну заяву було залишено без руху. Після усунення недоліків позивачкою ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22.02.2018 року в справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та справа призначена до розгляду на 19.03.2018 року, відкладено на 02.04.2018 року. 02.04.2018 року протокольною ухвалою суду справу було відкладено на 16.04.2018 року в звязку з тим, що до суду не надійшов відзив на позовну заяву, поданий відповідачем. 16.04.2018 року позивачка та її представник заявили про відвід секретаря судового засідання та судді. Ухвалою суду від 16.04.2018 року заяву позивачки та її представника про відвід секретаря судового засідання було відхилено, а в іншій частині справу було передано до канцелярії Охтирського міськрайонного суду Сумської області для визначення судді в порядку, встановленому ЦПК України. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 17.04.2018 року в задоволенні заяви [PERSON] та її представника [PERSON] про відвід судді Ярошенко Т.О. було відмовлено. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 18.04.2018 року провадження у справі було поновлено та продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у відповідності до ст.279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Однак, враховуючи, що в судове засідання зявився представник позивачки, суд у відповідності до положень ст.279 ЦПК України заслухав його пояснення, дослідив докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи без проведення судових дебатів. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.07.2001 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Охтирського міського управління юстиції Сумської області сторони зареєстрували шлюб (а.с.12). Від спільного життя вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якого відповідач записаний батьком, а позивачка - матірю (а.с.14). 17.11.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.13). З відповідача за рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10.11.2017 року, зміненим постановою апеляційного суду Сумської області від 17.01.2018 року, стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 900 гривень щомісячно, які підлягають індексації, на утримання сина [PERSON], [INFO], до його повноліття, які сплачуються на користь матері [PERSON], починаючи стягування з моменту набрання рішенням суду законної сили (а.с.25-26, 27-29). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 22.07.2016 року №01-13/2693, виданої керуючим справами виконавчого комітету Охтирської міської ради, неповнолітній [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає за адресою [INFO] (а.с.17), де зареєстрована та проживає також і його матір [PERSON] (а.с.10). Відповідно до вимог\~ст. 51 Конституції України\~батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобовязані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обовязки щодо дитини. Статтею 180 СК України\~визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 17 травня 2017 року набрав чинності\~Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2\~ст. 182 СК України\~та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Починаючи з 08 липня 2017 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами України окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - відповідно до ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому доводи позивачки про стягнення аліментів у збільшеному розмірі з часу звернення з вказаним позовом до суду не приймаються до уваги, так як в цій частині не ґрунтуються на законі. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~орієнтує суди на те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК України. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»\~вбачається, що у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік»\~\~ установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Тобто розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме 930 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із\~практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних субєктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій обєктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обовязків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 14.03.2017 року зареєстрований як фізична особа підприємець, займається роздрібною торгівлею в неспеціалізованих магазинах, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, наданим позивачем у своїй відповіді на відзив на позовну заяву (а.с. 124-139). Крім того, судом також встановлено, що відповідно до рішення Охтирського міськрайонного суду від 27.09.2013 року відповідач [PERSON] сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання дитини [PERSON], [INFO], починаючи стягнення з 15.03.2013 року, до досягнення нею повноліття, та аліменти сплачувати матері дитини [PERSON] (а.с.21-22). При вирішенні даного позову\~суд враховує стан здоровя і матеріальне становище сторін: відповідач є фізично здоровим, є фізичною особою-підприємців, отримує стабільний дохід, на утриманні має ще одну малолітню дочку, на яку також сплачує аліменти, тому в даному випадку суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи, що дитина проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні, розмір аліментів, які сплачував відповідач в розмірі 900 грн. щомісячно є в порівнянні до мінімального розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку заниженим, що не відповідає інтересам дитини. З урахуванням всіх обставин справи, принципів розумності, справедливості та виваженості, вартості цін на товари і послуги, що батьки зобовязані піклуватися про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечувати необхідне харчування, медичний догляд, лікування дітей, створювати умови для проживання, виховання та розвитку дитини, утримувати дітей на нормальному рівні матеріального забезпечення, стягувані аліменти є недостатніми для належного забезпечення дитини, а також те, що на даний час розмір аліментів в розмірі 900 грн. щомісячно є в порівнянні до мінімального розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку заниженим, дитина потребує більше коштів у звязку з її зростанням для забезпечення щоденних побутових потреб та розвитку, крім того, купівельна спроможність стягнутих коштів на утримання дитини значно зменшилася, та те, що дитина повинна бути забезпечена матеріально як за рахунок батька, так і за рахунок матері також,тому суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги позивачки та змінити розмір стягуваних аліментів за рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 10 листопада 2017 року та стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини всіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, аліменти виплачувати матері [PERSON] Суд вважає, що такий розмір аліментів для дитини буде достатнім і справедливим, відповідатиме інтересам дитини, враховуючи, що відповідач крім сина [PERSON], має ще дочку [PERSON]. Доводи представника позивачки в даному випадку про те, що оскільки, відповідач сплачує на дочку аліменти в розмірі ? частини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, тому і на сина [PERSON] має сплачувати ? частину аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, не є переконливими та не ґрунтуються на приписах закону. На думку суду, в цій частині позивачкою не надано суду належних, допустимих, переконливих доказів в обґрунтування позову щодо стягнення аліментів саме в розмірі ? частини. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, відмовивши в іншій частині вимог за необґрунтованістю. У звязку з частковим задоволенням позовних вимог, сплачений позивачкою судовий збір за розгляд справи в суді підлягає стягненню пропорційно до задоволених вимог в розмірі 479 грн. 26 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial