Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Позивач ПАТ «Банк «Юнісон» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до заяви про встановлення кредитного ліміту № 26253015002103/980 від 12 лютого 2015 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Юнісон» був укладений кредитний договір № 26253015002103/980 від 12 лютого 2015 року, відповідно до якого відповідачу був встановлений кредитний ліміт у розмірі 3 400,00 грн. зі сплатою фіксованої процентної ставки річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 12 лютого 2016 року. Відповідач порушивши умови договору в частині неповернення кредиту та несплати нарахованих процентів за користування кредитом, і не виконавши взяті на себе зобов`язання, які передбачені умовами договору має заборгованість. Враховуючи викладене, позивач ПАТ «Банк «Юнісон» просив стягнути з [PERSON] суму заборгованості у розмірі 4 513,60 грн., яка складається із простроченої заборгованості за кредитом - 2 984,24 грн.; простроченої заборгованості за процентами - 1 224,64 грн.; пені за прострочення сплати процентів - 304,72 грн.. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 жовтня 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон» задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Юнісон» заборгованість у загальному розмірі 4 513,60 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом - 2 984,24 грн.; простроченої заборгованості за процентами - 1 224,64 грн.; пені за прострочення сплати процентів - 304,72 грн. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою від29.10.2018 року про перегляд заочного рішення. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.02.2019 року заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду від 29 жовтня 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Юнісон» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідачем поданий відзив на позовну заяву від 19.03.2019 року та від 12.11.2018 року, в яких відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог позивача ПАТ «Банк «Юнісон» в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт укладання договору між позивачем і відповідачем, факт надання кредитних коштів та виконання відповідачем Кредитного договору; позивачем не надано доказів, що підтверджують отримання відповідачем кредитної картки; позивачем не надано доказів, що підтверджують отримання Відповідачем кредитних коштів зазначених у розрахунку боргу на загальну суму 65 209, 10 грн.; позивачем не надано доказів щодо оплати (несвоєчасної оплати чи не в повному обсязі) відповідачем кредиту на загальну суму 62 224, 86 грн.; розрахунок основної суми боргу (нарахування/отримання кредитних коштів) здійсненний поза межами строку дії договору та строку дії кредитної картки. Відповідач [PERSON] подав заява від 19.03.2019р. про застосування строку позовної давності. У судове засідання представник позивача ПАТ «Банк «Юнісон» не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача. У судове засідання відповідач [PERSON] та його представник не з`явилися, представник відповідача надала до суду заяву в якій позов не визнала та заперечувала проти його задоволення, просила проводити розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у вересні 2018 року позивач ПАТ «Банк «Юнісон» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до заяви про встановлення кредитного ліміту № 26253015002103/980 від 12 лютого 2015 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Юнісон» був укладений кредитний договір № 26253015002103/980 від 12 лютого 2015 року, відповідно до якого відповідачу був встановлений кредитний ліміт у розмірі 3 400,00 грн. зі сплатою фіксованої процентної ставки річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 12 лютого 2016 року. Укладення, виконання та припинення Кредитного договору регулюється Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО) в ПАТ «Банк «Юнісон» та Умовами надання споживчих кредитів. Свою згоду на укладання ДКБО, як зазначає позивач у позові, підтвердив шляхом оформлення та підписання заяви про прийняття пропозиції укласти ДКБО, відповідно до умов надання банківських продуктів (послуг). Разом з цим, позивач ПАТ «Банк «Юнісон» не долучив до матеріалів справи заяву про прийняття відповідачем [PERSON] пропозиції укласти ДКБО. Згідно з п. 4.1. Умов відкриття кредитних ліній (днем) надання Банком Клієнту кредиту (його частини/траншу) є день здійснення першої операції за допомоги картки або день утримання платежів, передбачених Тарифами, за рахунок кредитного ліміту за умови відсутності/недостатності на Рахунку власних (не кредитних) коштів Клієнта. Позивач ПАТ «Банк «Юнісон», у розрахунку заборгованості за Кредитним договором, вказував, що відповідач [PERSON] за період з 13.02.2015 року по 20.04.2016 року за рахунок кредитного ліміту отримав кошти на загальну суму 65 209,10 грн. та погасив кредит на загальну суму 62 224, 86 грн. У зв`язку з чим, виникла заборгованість у сумі 2 984, 24 грн. Доказів зняття відповідачем [PERSON] кредитних коштів на загальну суму 65 209,10 грн. та доказів здійснення відповідачем оплат на загальну суму 62 224, 86 грн. позивачем ПАТ «Банк «Юнісон» до суду не надано. Банківська виписка від 11.12.2017 року по рахунку № [NUMBER] на суму 2 984, 24 грн. з призначенням платежу «Перенесення основної заборгованості згідно змін до Плану рахунків (Постанова НБУ від 11.09.17 №89) не є належним та допустимим доказом у даній справі та не підтверджує наявність заборгованості у відповідача [PERSON] по кредитному договору №26253015002103/980 від 12 лютого 2015 року. Відповідно до заяви про встановлення кредитного ліміту кінцевий термін повернення коштів по Кредитному договору та строк дії кредитної картки - 12 лютого 2016 року. Однак, розрахунок основної суми боргу (надання кредиту) позивачем ПАТ «Банк «Юнісон» здійсненний поза межами строку дії договору та строку дії кредитної картки, а саме: 17.02.2016 року на суму 790,00 грн., 18.02.2016 року на суму 43,10 грн., 03.03.2016 року на суму 650,00 грн., 10.03.2016 року на суму 29,99 грн., 16.03.2016 року на суму 700,00 грн., 21.03.2016 року на суму 30,00 грн., 04.04.2016р. на суму 9,49 грн., 06.04.2016 року на суму 600,00 грн., 11.04.2016 року на суму 3 326,81 грн., 19.04.2016 року на суму 58,50 грн., 20.04.2016 року на суму 10,00 грн. правомірність нарахування яких позивачем не доведена. Відповідно до р. 1 ДКБО припинення дії Картки це неможливість здійснення операцій з використанням Картки внаслідок закінчення строку її дії чи анулювання Картки або виникнення інших обставин, передбачених ДКБО та/або правилами МПС. Враховуючи викладене, позивачем недоведені ті обставини, на які він посилався в позовній заяві, що у відповідності до положень ст. 12 ЦПК України є його обов`язком, та не надано належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. Відповідно до ч. 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів по кредитному договору № 26253015002103/980 від 12 лютого 2015 року. Судом враховуються роз`яснення, надані у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» про те, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у справі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов ПАТ «Банк «Юнісон» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню. Оскільки суд, на підставі встановлених судом обставин, що мають вирішальне значення у справі, прийшов до висновку про необґрунтованість позову, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, заява відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed