Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього 179\~667 грн. 75 коп. згідно з договором банківського вкладу №\~375455 від 23.12.2014 року, а також 1\~000 грн. у відшкодування заподіяної моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що між сторонами було укладено договір банківського вкладу, строк дії якого закінчився 23.06.2015 року. Однак, банківський вклад у повному обсязі їй повернено не було, у звязку з чим на теперішній час у Банку існує заборгованість перед позивачкою у вищезазначеному розмірі. При цьому, у Банку з 24.06.2015 року було введено тимчасову адміністрацію, у звязку з чим Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачці було виплачено 200\~000 грн. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 23 грудня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» було укладено Договір банківського вкладу №\~375455 (вклад «Новорічний»), відповідно до умов якого сума вкладу склала 16\~392 дол. США під 11% річних. Строк зберігання вкладу 180 календарних дній, дата повернення вкладу 21 червня 2015 року. Кошти у вказаному розмірі були перераховані на банківський рахунок № 26303001065318 23 грудня 2014 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення №5256. 21 червня 2015 року строк дії Договору банківського вкладу закінчився, у звязку з чим відповідно до умов Договору грошові кошти було перераховано на власний рахунок позивачки у Банку № 26257065502101. Станом на 23.06.2015 року залишок на рахунку позивачки №\~26257065502101 склав 17\~440,91 дол. США, що підтверджується наявними у матеріалах справи виписками по рахунку. Однак, на підставі постанови Правління НБУ від 23.06.2015 року № 408 «Про віднесення ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» до категорій неплатоспроможних» виконавчою дирекцією ФГВФО 23.06.2015 року було прийнято рішення № 121 про запровадження з 24.06.2015 року у Банку тимчасової адміністрації. У передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядку 27.08.2015 року позивачці було виплачено 200\~000 грн. (еквівалент 9\~187,50 дол. США). Таким чином, станом на 05.10.2015 року залишок невиплачених грошових коштів на рахунку позивачки №\~26257065502101 складає 8\~253,49 дол. США. При цьому, враховуючи офіційний курс валюти (долару США) на день введення у Банку тимчасової адміністрації (23.06.2015 року), сума невиплачених коштів позивачці у гривні складає 179\~667 грн. 75 коп. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 3 ст. 1060 ЦК України за договором банківського строкового вкладу банк зобовязаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. За ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. При цьому, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон), який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Пунктом 16 ст. 2 Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим законом. Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальним, а даний закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Нормами ст. 36 Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Так, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. В той же час, частиною 6 ст. 36 Закону передбачено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Враховуючи той факт, що строк дії Договору банківського вкладу позивачки сплив до введення у Банку тимчасової адміністрації, а також той факт, що на теперішній час заборгованість Банку перед позивачкою не погашена, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з Банку коштів за Договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає , зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я , у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї . При цьому відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. В той же час, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували страждання позивача внаслідок порушення його прав. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди слід відмовити. Позивачка також просила стягнути з відповідача витрати, понесені нею за надання юридичних послуг у розмірі 250 грн., однак у задоволенні вказаних вимог слід відмовити з огляду на таке. Як зазначено у п. 47 та 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року №\~23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У даному випадку суду не наданий розрахунок виплати на правову допомогу; крім того, у матеріалах справи відсутня копію квитанції про сплату послуг за надання правової допомоги, що відповідно до вищезазначених норм є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1\~796 грн. 68 коп.

Outcome: partial