Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, в якому просила визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 4,42 в умовних кадастрових гектарах у порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] , яке, у свою чергу, було успадковане останньою, після смерті [PERSON] .. Обґрунтовуючи вимоги вказала, що ця земельна частка (пай) належала [PERSON] відповідно до сертифікату серії СМ№0058457. Однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки [PERSON] не прийняла спадщину після смерті [PERSON] .. Позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просила розгляд справи провести без її участі, про що повідомила суд заявою. Представник відповідача Буриківської сільської ради Сумської областів задоволенні позову заперечень не мав, просив розгляд справи провести без його участі, про що повідомив суд заявою. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що [INFO] в м. Києві померла [PERSON] , зареєстроване місце проживання якої було с. Бурики Буринського району Сумської області, у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої увійшли усі права та обов`язки, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті, що підтверджується свідоцтвом про смерть спадкодавця, довідкою сільської ради (а.с.6,8). За життя [PERSON] залишила особисте розпорядження на випадок своєї смерті - заповіт, який був посвідчений секретарем Буриківської сільської ради Буринського району Сумської області Романчук Н.Г. 15.11.1995 року та зареєстрований в реєстрі за №52, яким все належне їй майно заповіла своїй дочці [PERSON] , що вбачається з копії заповіту (а.с.7). Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 25.10.2019 року, що набрало законної сили 25.11.2019 року, встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] (а.с.11-13). Як вбачається з довідки Буриківської сільської ради [PERSON] прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, що відповідає вимогам ч.1 ст.549 ЦК Української РСР, положення якого діяли на час відкриття спадщини і ця обставина не оспорюється відповідачем (а.с.8). До складу спадщини увійшло право [PERSON] на земельну частку (пай) площею 4,42 га в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності САПТЗТ «Рассвет», що було підтверджене сертифікатом серії СМ №0058457, виданим 19.06.1996 року та зареєстрованим в Книзі видачі сертифікатів на земельну частку (пай) 25.06.1996 року за №269, що вбачається з копії сертифікату, довідки відділу у Буринському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області (а.с.6,20). [PERSON] ,прийнявши спадщину після смерті своєї матері [PERSON] юридично її не оформила та померла [INFO] (а.с.9). Спадкоємцем першої черги за законом після смерті останньої є дочка померлої [PERSON] , яка [INFO] , відповідно до рішення Буринського районного суду від 25.10.2019 року, звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), яка була успадкована [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] , що вбачається з копії спадкової справи № 1/2020 від 20.01.2020 року. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну частку (пай) було відмовлено, оскільки зареєстроване місце проживання [PERSON] та [PERSON] було різним і факт прийняття спадщини останньої не встановлений (а.с.14,15). Між тим, вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом статті 525 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з пунктом 113 глави 3 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року №18/5, яка була чинної на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкодавця в управління чи володіння спадковим майном. На переконання суду таким доказом є вищезгадана довідка №71 від 03.03.2020 року Буриківської сільської ради, відповідно до якої спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном. Крім іншого, судом враховано, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай), оскільки вона була включена до списку осіб громадян-членів сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства «Рассвет»» під №296 та отримала відповідний сертифікат на право на земельну частку (пай) (а.с.16-18). Частинами першою та другою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року №899 - IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За загальним правилом спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04. 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Таким чином, досліджені по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved