Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просила стягнути на її користь з відповідача суму боргу за договором позики від 20.09.2012р., в сумі 227\~360,00 грн., та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 18188,80 грн. В обґрунтування вимог посилалася на те, що між нею та відповідачем був укладений договір позики на зазначену суму, відповідач не повернув кошти на першу її вимогу. На підтвердження укладання договору позики відповідачем було складено відповідну розписку від 20.09.2012р. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнав та пояснив, що кошти не отримував, розписку не писав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що між [PERSON], як позикодавцем з одного боку та [PERSON], як позичальником з іншого боку, 20.09.2012р., було укладено договір позики відповідно до якого [PERSON], передала а [PERSON], отримав позику в розмірі 227\~360,00 грн. На підтвердження отримання коштів за договором, було складено відповідну розписку (а.с. 5). Строк повернення позики договором не встановлений. До теперішнього часу позичальник кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду. В силу частин 1-3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою другою статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. ст. 57-59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка. В силу ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. В частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] три проценти річних від простроченої суми в розмірі 18\~188 грн 80 коп., (ст. 625 ЦК України), суд вважає, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивачкою не доведено належними доказами час предявлення вимоги про повернення коштів, що унеможливлює нарахування процентів за невиконання грошового зобовязання. Крім того, суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що він не писав розписку та не отримував кошти, оскільки такі обставини відповідачем не доведені. Обовязок доказування підроблення розписки (або підпису в ній) від імені відповідача (боржника) лежить на відповідачеві в силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. На підставі ст. 625, 1047, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: partial