Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому зазначила, що з серпня 1995 року була зареєстрована та мешкала з мужем [PERSON] в домоволодінні [ADDRESS] про що є реєстрація та запис у Домовій книзі по [ADDRESS]. Позивачка весь час проживання сплачувала комунальні платежі, здійснювала капітальні ремонти домоволодіння та господарських споруд. Раніш 23/400 домоволодіння [ADDRESS] належали [PERSON] на підставі договору дарування від 05.11.1987 року № 5313, зареєстрованого Маріупольським БТІ 10.11.1987 р. № 9346. [PERSON] помер [INFO] році. На підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.12.1998 р. вказане майно 23/400 домоволодіння [ADDRESS], перейшло у власність сину [PERSON]. Просить визнати права власності за набувальною давністю. Позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Представник третьої особи: Відділ Державної реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд повідомив. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 08.12.2000 р. № 1882 [PERSON] подарував [PERSON] 69/400 домоволодіння [ADDRESS] в м. Маріуполі. На підставі договору дарування р-р 2407 від 05.11.1999, зареєстрованого КП «Маріупольське БТІ» 25.12.1999 р., [PERSON] подарував [PERSON] 25/100 домоволодіння. Таким чином, позивачка вважала себе власницею усіх частин домоволодіння, що раніш належали [PERSON]. У липні 2014 року позивачка звернулася до ТОВ «ПЄФ «Землі Приазов,я» для складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При складанні землевпорядної документації було з,ясовано, що 23/400 домоволодіння [ADDRESS] належать [PERSON] на підставі договору дарування від 05.11.1987 року № 5313, зареєстрованого Маріупольським БТІ 10.11.1987 № 9346. [PERSON], помер [INFO] року. На сьогоднішній день позивачка продовжує проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами. Добросовісно та безперервно володію та користуюсь даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядаю за будинком та утримую його, постійно роблю в ньому поточний та капітальний ремонт. Відповідно до ст. 344 ЦК України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Статтею 344 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майно протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Позивачка володіє, користується житловим будинком з усіма надвірними прибудовами, за адресою: [ADDRESS] вже понад 10 років. Про те що неї необхідно захистити її матеріальне право неї було роз'яснено лише співробітниками ТОВ «ПЄФ «Землі Приазов,я». Згідно із ст. 344 ч. 4 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Статтею 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» визначено, що підставою для державної реєстрації прав, які посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, що набрали законної сили. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01.01.2013 р. проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб'єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійсненна після визнання права власності за набувальною давністю. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має правао володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, не завдаючи при цьому шкоди правом інших осіб і не порушуючи їхніх інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. На підставі викладеного,

Outcome: approved