Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

Позивачка звернулася з даним позовом до суду до відповідача про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, де в своїх вимогах покликається на те, що працювала в Бродівській ЗОШ 1 ст. № 1 з 1998 року на посаді вчителя початкових класів і вихователя групи продовженого дня. Має 33 роки педагогічного стажу, вищу освіту, користується авторитетом серед батьків дітей. В 2013 році її незаконно скорочували з посади вчителя групи продовженого дня. Після втручання адвоката, Міністерства освіти, вона була поновлена на роботі. На протязі останніх двох років позивачка не отримувала догани. Директор школи на неї постійно здійснює психологічний тиск, залякує, приходить на уроки без попередження, принижує її при колегах по роботі і дітях. Після ситуації на уроці з учнем [PERSON], коли вона в дитини забрала мобільний, тому що він зривав урок, директор зробила на неї наклеп про те, що вона побила мобільний телефон. Так, відповідно до наказу відділу освіти Бродівської районної держадміністрації від 14.04.2017 р. №240-к її було звільнено з посади вчителя початкових класів Бродівської ЗОШ 1 ст. №1 з 14.04.2017 року за ст.41 п.3 КЗпП України. Звільнена вона була на підставі подання директора Бродівської ЗОШ 1 ст.№1 [PERSON] від 05.04.2017 р. №21 та листа профорганізатора Бродівської ЗОШ 1 ст. №1 [PERSON] від 13.04.2017 року щодо надання згоди на звільнення [PERSON] із займаної посади. Так, згідно подання відділу освіти Бродівської районної державної адміністрації від 10.04.2017 року № 01-17/470 про надання згоди на розірвання трудового договору із [PERSON], таке здійснене на підставі: заяви [PERSON] від 04.04.2017р., доповідної [PERSON], акту від 04.04.2017р., акту про відмову [PERSON] щодо надання письмового пояснення. Відповідно до акту від 04.04.2017 року зазначається: «[PERSON] силою забрала телефон в учня [PERSON]. Вчитель вдарила ним хлопця по носі, потім стукнула телефон об стіл. Від удару його верхнє скло тріснуло. Учень розплакався і отримав психологічну травму». Даний акт затверджений директором [PERSON] та підписаний заступником директора з навчально-виховної роботи, вчителями початкових класів та головою профспілки. Однак зазначає, що жодна з осіб, підписаних в акті не була присутньою під час уроку і викладати вищевикладені твердження у ствердній формі навіть не зазначаючи, з чиїх слів вони прийшли до вказаних висновків є як мінімум некоректно. Відзначає, що єдиною правдою з даного акту є те, що вона від учня дійсно забрала телефон, щоб навести порядок. Але даним телефоном не вдаряла [PERSON] по носі і не била телефоном об парту, не розбивала мобільного телефона. А тільки забрала, зробила йому зауваження про недопустимість під час уроку використовувати мобільний телефон та повернула йому його телефон. Щодо психологічної травми, то лише зробила зауваження, забравши телефон і на протязі кількох хвилин повернула даний телефон учню. Вважає, що при складанні даного акту слід було використати усне опитування дітей, які вже повністю можуть оцінювати події, які відбулися та інцидент з [PERSON]. В той же час акт було складено особами, яких не було в класі під час так званого інциденту. А пояснення відібрано лише від мами [PERSON]. Зазначає, що в неї склалися неприязні стосунки з директором школи через її висловлювання, щодо неправомірних, на її думку, дій директора школи. В той же час директор школи перебуває в дружніх відносинах з мамою [PERSON]. Зазначає, що не порушила основні моральні норми суспільства, не вчиняла дій, що суперечать змісту трудової функції, і не могла дискредитувати свої службово-виховні та посадові повноваження, а тому не вчинила аморальний проступок, не сумісний з продовженням даної роботи. Вважає,що її незаконне звільнення вчинене фактично за наклепом та з використанням неправдивої, недостовірної та неперевіреної інформації, що завдає значних душевних страждань та переживань через наклеп, тому просить стягнути 3000 грн. завданої моральної шкоди. Із посиланням на вимоги статей 235,237-1 КЗпП України просить виплатити в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та просить суд скасувати наказ відділу освіти Бродівської районної державної адміністрації від 14.07.2017року № 240-к, поновити її на роботі. Представник відповідача - начальник відділу освіти Бродівської районної державної адміністрації [PERSON] подав письмові заперечення (а.с.17), в яких позов [PERSON] не визнав та зазначив, що рішення про звільнення з роботи [PERSON] ґрунтується на поданні директора школи [PERSON] та згоді профорганізатора [PERSON] Відділом освіти вживались заходи, щодо отримання пояснень по суті вчиненого аморального проступку педагогом [PERSON], але від пояснення вчиненого [PERSON] ухилилася, самовільно залишивши класну кімнату, в якій знаходилися з метою розгляду заяви [PERSON] - начальник [PERSON], батьки учня [INFO], дирекція школи, практичний психолог школи, класовод 4-Б класу, батьки учнів 4-Б класу. У позовній заяві [PERSON] стверджує сама, що «забрала телефон у [PERSON]», тим самим визнавши, що застосувала заходи фізичного впливу. А застосування заходів фізичного впливу до учнів судами України визнається аморальним проступком. Вважає, що вилучення в дитини (учня) його особистих речей, що проводиться без згоди власника, також не відповідає нормам моралі, як мінімум, і негативно впливає на виконання педагогічним працівником своїх виховних функцій. Відділ освіти заперечує твердження позивача, про те що жодна з осіб, підписаних в акті не була присутньою під час уроку. Така особа є - вчитель [PERSON] Твердження позивача «Я забрала телефон у [PERSON], зробила йому зауваження про недопустимість під час уроку використовувати мобільний телефон та повернула йому телефон» є алогічне. Для того, щоби зробити зауваження, немає ніякої необхідності вчиняти фізичні дії до учня. Сучасні мобільні пристрої - багатофункціональні. Чинне законодавство не забороняє учневі через мобільний пристрій здійснювати аудіозапис уроку чи його відеозапис, здійснювати фотографування матеріалу, використовувати мобільний калькулятор, електронні книги, підручники тощо. Твердження позивача про те, що в неї склалися неприязні стосунки з директором школи - ще одне підтвердження того, що у позивача відсутні високі моральні якості. Представник відповідача зазначає, що позивачка, посилаючись у своєму позові на вимоги ст.ст.54,56 Закону України «Про освіту», сама зазначає, що працівники, які виконують виховну функцію - вчитель, педагог, вихователь - зобовязані бути людиною високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Особистий приклад викладача та його авторитет і високоморальна поведінка мають виключно важливе значення у формуванні свідомості молоді. Унаслідок цього, якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, іншими особами, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 статті 41 КЗпП України. Вважає, що відділ освіти мав достатньо підстав для прийняття управлінського рішення - звільнення [PERSON] із займаної посади за ст.41 п.3 КЗпП України. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON] підтримали позов в повному обсязі, просять суд задовольнити його. Представник позивача - адвокат [PERSON] звернув увагу суду на те, що із оскаржуваного наказу про звільнення незрозумілим є який аморальний проступок вчинила позивачка, відсутні будь-які докази вчинення такого проступку, позивачку звільнили, взявши до уваги слова [PERSON] Оскільки в школі не розроблено порядку користування мобільними телефонами, тим більше не розроблено правил поведінки учнів, тому він вважає, що навчальний процес у школі є хаотичним. Зазначив, що вчитель на уроці підтримує дисципліну та встановлює правила поведінки. Тому коли вчитель забороняє користуватися мобільним телефоном це лише обмеження користування мобільним телефоном. Стверджує що зі сторони позивачки не було вчинено жодних дій, які б вказували на аморальний проступок. Ніхто із осіб, які були допитані в судовому засіданні, зокрема, свідків не ствердив, що дії позивачки були умисними, висловлені лише припущення, оскільки жодна з допитаних осіб не були присутніми при подіях, які відображені в поданні директора, тому встановити яким чином відбувалися події неможливо. Позивачка ж стверджує, що жодних умисних дій відносно учня [PERSON] не вчиняла. Також формально було проведено засідання профспілки. Просить суд задовольнити позов в повному обсязі.\~ Представник відповідача начальник відділу освіти Бродівської РДА [PERSON] позов не визнав, пояснив, що відділ освіти вважає, що забираючи без законних підстав телефон в учня та вдаривши його, учитель [PERSON] вчинила аморальний проступок. Просить взяти до уваги, що протягом 2016/2017 навчального року на адресу дирекції школи неодноразово надходили скарги на роботу вчителя [PERSON] від батьків учнів Бродівської ЗОШ №1. Батьки вимагали звільнити їх дітей від уроків, які проводить [PERSON] в основному через здійснення вчителем психологічного тиску на учнів та створення нею недоброзичливої атмосфери, що шкодить психоемоційному здоровю дітей. [PERSON] цього 11.04.2017 р. вчинила в приміщенні школи ще один аморальний проступок, застосувавши фізичну силу та нецензурну лайку до вчителя [PERSON], результатом чого став виклик поліції. У характеристиці діяльності у між атестаційний період зазначено, що [PERSON] не завжди вдається показати свою компетентність і професійну підготовку, недостатньо вона працює над своєю самоосвітою, подоланням труднощів у професійній діяльності, слід додержуватися педагогічної етики, високих моральних норм життя у колективі, бути у спілкуванні з колегами тактовною і толерантною. Вважає наказ про звільнення вчителя [PERSON] за п.3\~ст.41 КЗпП України\~ законним та обґрунтованим, виданим внаслідок підтвердження конкретного факту вчинення аморального проступку, несумісного з навчально-виховною діяльністю по відношенню до учня школи (застосування заходів фізичного впливу, що призвело до виникнення у [PERSON] психологічної травми). Просить суд відмовити позивачу в позові. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 1998 року [PERSON] працює в Бродівській ЗОШ І ст. №1 (а.с.100). Наказом № 240-к від 14.04.2017 року [PERSON] звільнена із посади вчителя початкових класів Бродівської ЗОШ 1 ст.№1 з 14.04.2017 року на підставі ст.41 п.3 КЗпП України (а.с.18). Дане рішення ґрунтувалося на поданні директора школи [PERSON] №21 від 05.04.2017 р.(а.с.19) та листі профорганізатора Бродівської ЗОШ 1 ст. №1 [PERSON] від 13.04.2017 року щодо надання згоди на звільнення [PERSON] із займаної посади (а.с.23).\~\~ Так, згідно подання директора школи [PERSON] №21 від 05.04.2017 р., у вівторок 04.04.2017 р. учителем початкових класів [PERSON] був здійснений антипедагогічний та антиморальний вчинок. На уроці трудового навчання у 4-Б класі вона вирвала з рук учня [INFO], вдарила ним хлопчика по обличчі і розбила телефон об стіл. Учень отримав психологічну травму, а батьки - розбитий телефон. За дзвінком учня у школу зявилися батьки [PERSON] та [PERSON] з метою отримати пояснення від вчителя. [PERSON] жодних пояснень, ні усних, ні письмових, батькам та дирекції школи не надавала. Вищенаведене говорить про те, що учитель вчинила аморальний проступок, який несумісний з продовженням роботи на посаді педагога. Свідок [PERSON] показала, що вона працює на посаді директора школи і 04.04.2017 р. коли стався інцидент із учнем [PERSON] нею було подано доповідну на імя начальника відділу освіти із проханням притягнути до дисциплінарної відповідальності, оскільки як було встановлено зі слів учня [PERSON], він мав вживати геомепатичні припарати, тому використовував телефон як годинник, однак вчитель [PERSON], забрала телефон в нього. Коли вона виривала телефон з рук [PERSON], то зачепила по обличчю, вдаривши по носі і кинула телефоном об стіл, розбивши його екран по діагоналі. Учень відразу передзвонив батькам, які прийшли до школи, щоб зясувати у вчительки, що відбулося, однак вона відмовилася розмовляти з батьками і адміністрацією школи. При цьому інциденті була присутня вчитель [PERSON], яка на той момент знаходилася в класі. Разом з тим вказала, що наказ про використання мобільних телефонів по школі не видавався. Щодо поведінки [PERSON], то вказала, що у січні 2017 р. із вчителем проведено профілактичну бесіду, оскільки мав місце подібний факт, мали місце також інциденти з іншими вчителями школи. Також писали заяви батьки деяких дітей, щоб звільнити їхніх дітей від відвідування уроків [PERSON] Свідок [PERSON] показала, що вона зайшла в клас 4-Б, щоб заспокоїти дітей, які шуміли, бо в сусідньому класі вона проводила диктант. Безпосередньо сам інцидент вона не бачила, оскільки була повернута до учнів. Однак побачила, що [PERSON] тримала в руках телефон та сказала дивіться, що робить [PERSON]. Хлопець сидів червоний, починав плакати. Після уроку діти почали говорити, що [PERSON] вдарила телефоном по носі [PERSON]. Свідок [PERSON] показала, що являється класним керівником 4-Б класу і їй стало відомо зі слів учня [INFO], що [PERSON] бавився телефоном, а [PERSON] підійшла і вдарила телефоном по столі. Свідок [PERSON] показала, що являється головою профспілкового комітету і 11.04.2017 р. розглядалося подання відділу освіти про погодження звільнення [PERSON], однак остання на засідання не зявилася, хоча була повідомлена про проведення такого засідання, повторно засідання проведено 13.04.2017 р. і на цьому засіданні було надано згоду на звільнення [PERSON] із займаної посади, так як встановлено, що вчинені насильницькі дії відносно дитини [PERSON], також взято до уваги заяви батьків [PERSON]. Свідок [PERSON], яка працює на посаді практичного психолога, показала, що при розмові з учнем після його інциденту з вчителем [PERSON] він був наляканий, говорив емоційно, боявся йти на урок до вчителя. Розказував про те, що він не віддавав телефон вчительці, а вона вирвала з рук телефон, вдаривши його по обличчю, кинула телефоном, який від удару тріснув. Свідок [PERSON] показала, що вона працює на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи, тому в силу своїх посадових обовязків 04.04.2017 р. зайшла в клас, де навчається 4-Б клас та зі слів дітей почула, що вчителька [PERSON], забрала телефон в учня [INFO], який довго намагався не віддавати його, тому вона вирвала з рук та вдарила по обличчю, однак чи мимоволі, чи навмисно цього ствердити не може. Потім кинула телефоном об парту від чого тріснуло скло. Свідок вказала, що на уроці користуватися телефоном не можна, однак учень мав подивитися яка година, бо приймав геомепатичні ліки. В хлопця була червона ліва щока, однак чітко сказати не може. Після уроку прибули батьки учня, однак [PERSON] відмовилася давати їм будь-які пояснення. Також зазначила, що деякі батьки раніше писали заяви про те, що відмовляються, щоб їх діти відвідували уроки вчительки [PERSON], а саме пятеро батьків із 4-Б класу, де навчається 30 дітей та двоє батьків із 4-В, де навчається 28 дітей. [PERSON] цього [PERSON] мала інциденти з іншими вчителями. Свідок [PERSON] показала, що вона являється мамою учня [PERSON]. В день інциденту зателефонувала директор школи і просила прийти до школи. Коли вона з чоловіком прийшла до школи, то побачила заплаканого сина, який пояснив, що наприкінці уроку він взяв мобільний телефон, щоб подивитися котра година, оскільки мав прийняти геомепатичні ліки. Коли взяв телефон, то [PERSON] почала з рук виривати телефон, він не хотів віддавати, тоді вона вириваючи телефон, вдарила по обличчю та носі, від чого був знак на правій щоці. У телефона було розбите скло, так як вчителька вдарила по учительському столі. Дитина перебувала в стресі, оскільки він сам збирав гроші на телефон і цим телефоном дуже дорожив та переживав, що телефон розбитий. В правоохоронні органи із жодними заявами вони не зверталися. Також вказала, що жодних претензій до [PERSON] немає, вони самі відремонтували телефон, тому на відшкодування матеріальної шкоди не претендує. Показання свідків суд вважає такими, що містять розбіжності щодо викладення характеру розвитку подій та в основному будуються на припущеннях та зі слів інших осіб, тому суд оцінює їх критично. Будь-яких прямих доказів на підтвердження конкретного факту щодо вчинення неправомірної поведінки стосовно учня [INFO], суду не надано, клопотань щодо допиту [PERSON] та інших осіб, які були безпосередніми очевидцями сторонами не заявлялося. Суд вважає, що посилання представника відповідача на характеристику діяльності вчителя [PERSON] у між атестаційний період (а.с.100-101), на заяви незначної кількості батьків учнів, де вони просять дозволити не відвідувати уроки образотворчого мистецтва і трудового навчання в учителя [PERSON] у звязку із психологічним тиском (а.с.105-108) може свідчити про загальну оцінку поведінки позивачки, однак не про аморальний вчинок. Відповідно до п. 3\~ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи. До субєктів, які можуть бути звільнені за вказаною підставою, належать учасники навчально-виховного процесу, зазначені у\~статті 50 Закону України «Про освіту», а саме: керівні, педагогічні, наукові, науково-педагогічні працівники, спеціалісти. Отже, звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов:\~\~\~\~\~\~аморальний проступок, повинен бути підтверджений фактами; вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію. Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку як при виконанні трудових обовязків, так і не повязаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті). Визначення поняття аморального проступку у законодавсті України відсутнє. Таке на думку суду, є оціночним поняттям, а відтак потребує належної оцінки та дослідження фактів, які стверджують вчинення аморального проступку працівником та несумісність такого проступку з продовженням роботи.\~\~ Судом встановлено, що звільнення [PERSON] з роботи проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки позивачки, не підтвердженої конкретними фактами. Даний факт підтверджується даними, які містяться у доповідній директора Брордівської ЗОШ І ст. №1 від 04.04.2017 р.(а.с.20), акті від 04.04.2017 р. (а.с.21) заяві [PERSON], [PERSON] від 04.04.2017 р. (а.с.26). Інших доказів того, що [PERSON] 04 квітня 2017 року вчинила аморальний проступок, несумісний з продовженням роботи на посаді вчителя суду не подано. Суд вважає, що та обставина, чи вчинила [PERSON] аморальний проступок, а також чи такий поступок у випадку його вчинення сумнісний із продовженням нею роботи на займаній посаді не було досліджено у повному обсязі відповідачем, оскільки фактично всі доводи відповідача щодо вчинення позивачем такого проступку зводяться лише до пояснень батьків учня [PERSON]. Інших належних та допустимих доказів настання негативних наслідків для учня внаслідок дій позивача відповідачем не надано. Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно зі\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За змістом ч. 1\~ст. 58 ЦПК України\~належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Дослідивши матеріали справи, вислухавши свідків\~ вчителів школи, з приводу поведінки вчителя [PERSON] суд дійшов висновку, що поведінку [PERSON] не можна визнати такою, що несумісна з продовженням роботи вчителя та дає підстави для її звільнення за п.3\~ст.41 КЗпП України. Нормами трудового законодавства передбачено, що підставою для звільнення за п.3\~ст.41 КЗпП України\~визнається не будь-який аморальний проступок, а такий що несумісний із продовженням роботи. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові від 11.02.2015 року у справі №6-248цс-14, аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні устої суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Так, аморальним проступком слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо. Суд, враховуючи зазначену правову позицію та оцінюючи поведінку [PERSON], виходячи із встановлених конкретних обставин справи, не може погодитись про вчинення нею аморального проступку несумісного з продовженням роботи, тому суд приходить до висновку про задоволення позову в частині скасування наказу про звільнення з роботи та поновлення на роботі. Відповідно до ч.1\~ст.235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про його поновлення на роботі орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення\~середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, з подальшими змінами та доповненнями (надалі - Порядок). Відповідно до Порядку, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правила обчислення середнього заробітку, виходячи із виплат\~за останні два календарних місяця роботи, що передують події, з якого повязана відповідна виплата. Нарахування виплат за час вимушеного прогулу, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані, протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. (п.8 Порядку). Відповідно до наведених у довідках відповідача відомостей (а.с.44,109) середньомісячна заробітна плата позивача за два місяці, що передували звільненню, становила 2614.67 грн. ( 2402.67 грн. + 2826.67 грн. : 2). Тому, з врахуванням отриманої заробітної плати у квітні 2017 р. за період з 01.04.2017 р. по 14.04.2017 р. в розмірі 7434 грн. (в т.ч. 5946.74 грн. компенсація невикористаної відпустки) (а.с.44) та враховуючи, що за один робочий день до виплати належить 118.85 грн., а час вимушеного прогулу складає період з 15.04.2017 р. до 29.08.2017 р., то до стягнення підлягає 11347.96 грн. (квітень 2017 р. -1126.95 грн., + травень 2017 р. -2614.67 грн. + червень 2017 р. -2614.67 грн. + липень 2017 р. -2614.67 грн. + 20 робочих днів серпня 2017 р.-2377 грн.) Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди позивачеві суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення даної вимоги частково. Відповідно до стаття\~237-1\~\~КЗпПУ\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної немайнової шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган, незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої незалежності. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, які були надані у п. 9, 13\~Постанови від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Звертаючись до суду з позовом, позивачка обґрунтувала позовні вимоги про стягнення моральної (немайнової ) шкоди. Внаслідок незаконного звільнення позивачці з боку відповідача завдано моральну шкоду, внаслідок негативних змін у звичайних умовах її життя. З втратою роботи вимушена була прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, що спричинило їй моральні страждання та душевні хвилювання, внаслідок чого тривлий час проходить лікування. Виходячи з вищенаведеного, враховуючи конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань, які зазнала [PERSON], а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості моральна шкода підлягає стягненню у розмірі 2000 грн. За правилами\~ст.79 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно до п. 1 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі. Відповідно до п. п. 1 п. 1 ч. 2\~ст 4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п. п. 2 п. 1 ч. 2\~ст 4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до\~ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік»\~з 01 січня 2017 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 1600 гривень. Тобто, при подачі даного позову [PERSON] необхідно було б сплатити 640 грн. за кожну вимогу немайнового характеру та 640 грн. за вимогу майнового характеру. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача відділу освіти Бродівської районної державної адміністрації на користь держави судовий збір в сумі 2560 гривень. На підставі ст.ст.41 ч.1 п.3, 43, 235, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial