Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач, остаточно уточнивши свої вимоги ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 17 лютого 2017 року у розмірі 184957,60 грн. Свої вимоги мотивує тим, що між сторонами був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 34000 грн. в строк до 17 лютого 2018 року зі сплатою 0,35% в день від суми позики - 3675,00 грн. на місяць. У разі прострочення оплати щомісячного платежу за користування позикою, з 18-го числа кожного місяця нараховується пеня з розрахунку 0,1% в день від суми позики - 1020,00 грн. на місяць. Позичальником з червня 2017 року відсотки за користування коштами не сплачуються, у встановлений строк сума позики не повернута. Від позивача надійшла заява про слухання справи в її відсутність, підтримання позову, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми Бурда Б.В. від 27 лютого 2018 року в даній справі відкрите провадження та справа призначена до розгляду на 19 квітня 2018 року. 19 квітня 2018 року розгляд справи відкладено до 7 червня у зв'язку зі знаходженням головуючого судді у нарадчій кімнаті по кримінальній справі. Протокольною ухвалою головуючого від 7 червня 2018 року розгляд відкладено до 09 серпня 2018 року за клопотанням представника відповідача. Протокольною ухвалою головуючого від 9 серпня 2018 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог, розгляд відкладено до 18 вересня 2018 року у зв'язку з неявкою відповідача. Згідно розпорядження №87 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 5 вересня 2018 року справу передано судді Шелєховій Г.В., призначено справу до судового розгляду на 19 вересня 2018 року. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що між 17 лютого 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики за р.№ 457, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Хоменко В.В. (а.с.8) . Згідно п.1.1 договору позики відповідач позичила у позивача гроші в сумі 34000 грн. За користування цими коштами [PERSON] зобов'язалася сплачувати позивачу щомісячно 3675,00 грн. із розрахунку 0,35 % в день від суми позики. У разі прострочення оплати щомісячного платежу за користування позикою, з 18-го числа кожного місяця нараховується пеня з розрахунку 0,1% в день від суми позики - 1020,00 грн. на місяць. Строк повернення позики до 17 лютого 2018 року. Відповідно до розписки від 17 березня 2017 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 4000,00 грн., залишок за договором позики від 17 лютого 2017 року на 17 березня 2017 року складає 33675,00 грн. (а.с.9). Відповідно до розписки від 17 квітня 2017 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 4000,00 грн., залишок за договором позики від 17 лютого 2017 року на 17 квітня 2017 року складає 33328,74 грн. (а.с.10). Відповідно до розписки від 17 травня 2017 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 4000,00 грн., залишок за договором позики від 17 лютого 2017 року на 17 травня 2017 року складає 32828,26 грн. (а.с.11). З матеріалів справи вбачається, що в порушення умов договору позики, та в порушення взятих на себе зобов'язань, до даного часу відповідач не повернула позивачу в повному обсязі суму боргу та відсотки за договором позики. Крім того, з наданих позивачем розписок про часткове погашення боргу, вбачається, що відповідачка борг визнає. Розрахунок боргу відповідачкою не оскаржується. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У відповідності до частин першої і третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалися, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Крім того, згідно із частиною другою ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною першою ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме, суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування зазначеними коштами; 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем визнається факт отримання нею за договором позики 34 000 грн. Договором позики від 17 лютого 2017 року (п. 1.1 Договору) чітко встановлено, що відповідач за користування коштами сплачує щомісячно [PERSON] гроші в сумі 3675,00 грн на місяць з розрахунку 0,35% в день від суми позики. Тобто сторони, укладаючи договір, домовились що визначений ними розмір процентів сплачується позичальником за весь час користування позикою до дня виконання зобов'язання по її поверненню. Підписуючи розписки, про часткову сплату нею позивачу боргу за договором позики, в яких також зазначається сума залишку заборгованості, що складається з позики та процентів, обрахованих відповідно до зазначених умов договору позики, відповідач фактично визнала свої зобов'язання по сплаті процентів за користування позикою у розмірі, визначеному договором, і після закінчення строку повернення суми позики. Таким чином установивши, що даний договір позики не є безоплатним у розумінні норм ч. 2 ст. 1048 ЦК України та що вказаним договором встановлено розмір процентів від суми позики, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав про стягнення процентів за користування коштами, виходячи з розміру, встановленого договором. При цьому, оскільки договір позики не містить положень про припинення строку його дії у зв'язку з настанням граничного строку повернення позики, тому зобов'язання за цим договором відповідно до вимог ст. 599 ЦК України припиняються належним виконанням, тобто поверненням відсотків за користування позикою за весь час такого користування та суми позики. Згідно ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, суд приходить до висновку, що уточнені вимоги позивача про стягнення з відповідачки суми боргу за договором позики 32828,26 грн., суми процентів за користування позикою 50670,42 грн., інфляційних втрат за прострочення повернення основної суми позики 626,63 грн., 3% річних за прострочення повернення основної суми позики 445,21 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань зі сплати процентів за користування позикою 97467,11 грн., інфляційних витрат за прострочення сплати щомісячних платежів за користування позикою 2063,98 грн., 3% річних за прострочення сплати щомісячних платежів за користування позикою 855,99 грн., а всього коштів у сумі 184 957,60 грн. - підлягають задоволенню. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Оскільки представником позивача не надано детального опису виконаних робіт, в цій частині належить відмовити. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений ним судовий збір у сумі 1849,58 грн.

Outcome: partial