Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

Позивач, орган опіки та піклування Зноб-Новгородської селищної ради, звернувся до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачка, [PERSON] , є матір`ю малолітньої дитини, [PERSON] , відомості про батька записані в свідоцтві про народження дитини на підставі ст.135 СК України. Відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, зокрема, не піклується про сина, не цікавиться його здоров`ям, не забезпечує матеріально, крім цього зловживає спиртними напоями. На підставі рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 22.07.2020 малолітній [PERSON] був відібраний від матері без позбавлення її батьківських прав. Наразі дитина перебуває в Сумському обласному спеціалізованому будинку дитини на повному державному утриманні. Зважаючи на викладене, позивач вважає доцільним позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітньої дитини. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачка, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву, в якій просила відмовити в задоволенні позову та просила суд не позбавляти її батьківських прав відносно її малолітньої дитини, [PERSON] , запевнивши суд, що змінить свій спосіб життя, перестане зловживати спиртними напоями, влаштується на роботу та належним чином виховуватиме власну дитину. Розгляд справи просила провести без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачка, [PERSON] , є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Сумським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 07.11.2019 /а.с.10/. З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00027237568, встановлено, що відомості про батька [PERSON] записані за заявою матері згідно з ч.1 ст.135 СК України /а.с.16, 17/. З висновку органу опіки та піклування Зноб-Новгородської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав, який підписано головою Зноб-Новгородської селищної ради від 07.07.2021 №07-08/819, встановлено, що [PERSON] , мати малолітнього [PERSON] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини, а саме, без поважних причин не відвідує дитину за місцем її перебування, не забезпечує одягом, не цікавиться життям дитини, її вихованням та здоров`ям. За рішенням суду дитина відібрана від матері без позбавлення батьківських прав та направлена до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини на повне державне утримання, де наразі і перебуває. З огляду на викладене, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини /а.с.5/. Відповідно до копії розпорядження голови Середино-Будської районної державної адміністрації від 12.06.2020 №138-ОД малолітній [PERSON] , [INFO] , направлений до Сумського обласного спеціалізованого будинку дитини на повне державне забезпечення /а.с.15/. Малолітній [PERSON] , [INFO] , перебуває на вихованні в КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» з 12.06.2020 на повному державному забезпеченні /а.с.18/. Відповідно до копії рішення Середино-Будського районного суду Сумської області від 22.07.2020 малолітній [PERSON] , [INFO] , відібраний від матері, [PERSON] , без позбавлення останньої батьківських прав /а.с.29-33/. Судом також встановлено, що [PERSON] , [INFO] , наданий статус дитини, позбавленої батьківського піклування, що підтверджується копією розпорядження голови Середино-Будської районної державної адміністрації від 16.11.2020 №236-ОД /а.с.8/. З копії довідки КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» від 16.03.2021 №287/01 вбачається, що за час перебування малолітньої дитини, [PERSON] , на вихованні в даному закладі його мати, [PERSON] , дитину не провідувала, не телефонувала та не цікавилась станом його здоров`я, питання про повернення дитини додому перед адміністрацією закладу не ставила /а.с.20/. З медичних довідок КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» встановлено, що малолітній [PERSON] перебуває на «Д» огляді з діагнозом ураження головного мозку неуточнене, має всі профілактичні щеплення згідно віку, група здоров`я ІІ /а.с.19, 21, 22/. Відповідно до довідки-характеристики, виданої Зноб-Трубчевським старостинським округом №2 Зноб-Новгородської селищної ради №234 від 06.07.2021 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм співмешканцем [PERSON] , ніде не працює, схильна до зловживання спиртними напоями та скоєння правопорушень /а.с.6/. З довідки Середино-Будської районної філії Сумського обласного центру зайнятості від 05.07.2021 №85 вбачається, що [PERSON] не перебуває на обліку в центрі зайнятості /а.с.11/. З актів обстеження умов проживання від 21.01.2021, 24.03.2021, 18.06.2021, 07.07.2021 та 12.07.2021 встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм співмешканцем, [PERSON] . Відсутні належні умови для проживання та виховання дитини /а.с.23-27/. Суд вважає, що досліджені у справі докази не підтверджують позицію позивача щодо ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків відносно її малолітньої дитини з огляду на наступне. Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). В постанові КЦС ВС від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 висвітлена правова позиція, в якій зазначено, що, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України»). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідачка [PERSON] в своїй заяві заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої дитини та запевнила суд, що змінить своє ставлення до виховання дитини та забезпечуватиме належні умови для її проживання. Суд розцінює таку позицію відповідачки як бажання виховувати дитину та проявляти інтерес до її життя, виховання та матеріального забезпечення. Крім того, матеріалами справи не доведено, що поведінка матері малолітньої дитини є свідомим нехтуванням нею своїх батьківських обов`язків та створює загрозу життю та здоров`ю дитини. Висновок органу опіки та піклування Зноб-Новгородської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав, який підписано головою Зноб-Новгородської селищної ради від 07.07.2021 №07-08/819 не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. З огляду на викладене, суд не може покласти в основу доказів про свідоме ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків вказаний висновок. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Представником позивача також не доведено, що позбавлення відповідачки батьківських прав, як крайній захід впливу на останню слугуватиме якнайкращому забезпеченню інтересів малолітньої дитини. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, однак, враховуючи поведінку відповідачки щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, останню слід попередити, що в разі продовження вказаної поведінки вона може буди позбавлена батьківських прав.

Outcome: dismissed