Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідачки та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна. Посилається на те. Що 19.09.2011 року відповідачка [PERSON] уклала шлюбу із її сином [PERSON], який рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06.07.2017 року було розірвано. Від подружнього життя у них є двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка є рідною матір'ю третьої особи [PERSON] та бабусею його дітей від шлюбу. Мати дітей, відповідачка по справі з травня 2017 року покинула сім'ю та своїх дітей, переїхавши проживати до своїх батьків у село Верхні Петрівці Сторожинецького району Чернівецької області. Після того, як відповідачка покинула свою сім'ю, всі питання щодо утримання, догляду та виховання дітей взяв на себе її син. Але, після розірвання шлюбу між її сином та відповідачкою здоров'я останнього значно погіршилося, в результаті чого він став інвалідом другої групи. На даний час опікується дітьми вона та її чоловік. З часу коли відповідачка покинула своїх дітей, їх вихованням та догляданням за ними не займалася, фінансової допомоги не надавала, місце їх проживання не навідує, життєвими питаннями не цікавиться та не проявляє до них материнської турботи. Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06.07.2017 року з відповідачки стягнуто аліменти на утримання її двох малолітніх дітей в сумі по 720 грн. щомісячно та судом було встановлено, що остання проживає окремо від дітей, не навідує їх, коштів на утримання не надає. Але відповідачка рішення даного суду не виконує та утворилася заборгованість по сплаті аліментів. Питання про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав відповідачки розглядалося на засіданнях комісій з питань захисту дитини при Герцаївській райдержадміністрації Чернівецької області, де 18.09.2017 року було прийнято Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її двох малолітніх дітей. В зв'язку з тривалою психічною хворобою батько дітей [PERSON] не може самостійно доглядати за собою, тому опікується дітьми його мати позивачка по справі. Просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно її двох малолітніх дітей та призначити її опікуном над ними. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, однак від неї надійшла письмова заява, в якій просить суд розглянути справу у її відсутності та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду письмову заяву про те, що просить суд розглянути справу у його відсутності та просить позовні вимоги позивачки задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Герцаївської РДА Чернівецької області Ігнат І.Д. в судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та пояснила суду, що відповідачка неодноразово викликалася на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Герцаївській РДА, але жодного разу не з'являлася. Комісією було встановлено, що діти проживають із позивачкою та її чоловіком в їхньому будинку, вони дітьми опікуються, утримують їх, піклуються про їхній фізичний розвиток. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи за наступного. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Принцип 6 даної Декларації зазначає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Так, ст.164 СК України визначено підстави для позбавлення батьківських прав батьків, а саме: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. При цьому відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.п.16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевірити докази, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, зокрема, щодо поведінки відповідачки відносно дитини та достатності обґрунтувань тих обставин, які визначені підставою для позбавлення її батьківських прав, можливості зміни її поведінки відносно дитини внаслідок вжиття менш суворих заходів впливу. Відносно цих вимог закону, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO] серії [NUMBER] від 03.01.2013 року та [PERSON], [INFO] серії [NUMBER] від 19.05.2015 року їхньою матір'ю записана відповідачка [PERSON], а батьком - [PERSON]. Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 06 липня 2017 року шлюб між відповідачкою [PERSON] та третьою особою [PERSON] було розірвано. Рішенням даного суду від 06.07.2017 року з відповідачки на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання їхніх малолітніх дітей в сумі по 720 грн. на кожну дитину. Як вбачається із довідки № 786 від 21.09.2017 року Сторожинецького районного відділу державної виконавчої служби Чернівецької області батько дітей [PERSON] не отримує аліменти з 06.06.2017 року по 01.09.2017 року. Також судом встановлено, що діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають в господарстві позивачки та її чоловіка в [ADDRESS]. Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов позивачки № 1711 від 21.09.2017 року вбачається, що умови проживання дітей відмінні, діти доглянуті, охайно одягнуті. В будинку завжди чисто, діти мають гарні умови для здорового та розумового розвитку. Згідно Інформації № 1538 від 22.08.2017 року про Петрашівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області з 18.05.2017 року відповідачка не відвідує своїх дітей і як мати не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до своїх дітей, не надає їм моральної, матеріальної допомоги, життєвими питаннями дітей не цікавиться. На даний час дітьми опікуються позивачка [PERSON] та її чоловік [PERSON] Відповідачка з боку сільської ради характеризується негативно. Батько дітей [PERSON] до травня 2017 року виконував свої батьківські обов'язки. Але у зв'язку із хворобою не має змоги їх виконувати, так як на даний час є інвалідом ІІ групи. Останній хворіє на психічний розлад. Не спроможний доглядати за собою та своїми дітьми, та сам потребує стороннього догляду. З боку сільської ради позивачка характеризується з позитивної сторони. З висновку органу опіки та піклування Герцаївської РДА № 03-14/1645 від 18.09.2017 року вбачається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], так як вона ухилилася від виконання батьківських прав по вихованню дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним оглядом, не спілкується із дітьми, не проявляє до них материнської турботи та будь-якої матеріальної, фінансової допомоги не надає. Неодноразово відповідачці надавалася можливість виправити становище та поміняти її відношення до дітей, але остання для себе ніяких висновків не зробила. Мати самоусунулась від виховання дітей. Не заперечували проти позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 постанови № 3 від 30.03.2007 року роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] вихованням та утриманням дітей не займається, не відвідує їх з липня 2017 року, не спілкується з ними, не піклується про їх здоров'я, фізичний та моральний розвиток, про створення належних умов для їх проживання та виховання, не проявляє до них батьківської турботи, матеріально не забезпечує. Така поведінка відповідачки [PERSON] свідчить про те, що остання повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків та свідомо нехтує ними, що відповідно до ст.164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. За таких обставин суд вважає, що відповідачку [PERSON] слід позбавити батьківських прав по відношенню до її малолітніх дітей. Згідно ч.ч.1-3 ст.243 СК України опіка та піклування встановлюються над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється на дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка та піклування на дитиною встановлюється органом опіки і піклування, а також судом у випадках, передбачених ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Враховуючи подання органу опіки та піклування від 22.09.2017 року та родинні відносини позивачки [PERSON] та її малолітніх онуків [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у відповідності до положень ч.4 ст.167 СК України, суд приходить до висновку про доцільність передання дітей їй під опіку, оскільки вона має переважне право і фактично з часу як мати відповідачка по справі покинула дітей та після хвороби її сина третьої особи [PERSON] здійснює за ними догляд та забезпечує належні умови для їх проживання та виховання. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення і поновити зазначену особу в батьківських правах. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідачки, що у разі зміни обставин, що слугували підставами для позбавлення її батьківських прав, вона не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по даній справі. На підставі ст.150, ст.155, ст.164, 165, 169 Сімейного кодексу України, принцип 6 Декларації з прав дитини прийнята резолюцією 1386 ( XIV ) Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, ст.18 Конвенції про права дитини ратифікованої Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, ч.ч.1, 6 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», п.п.16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року та

Outcome: approved