Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] народився син [PERSON]. Подружнє життя не склалося, у зв'язку з чим з липня 2018 року вони проживають окремо, дитина живе з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також кошти на її утримання в розмірі 800 грн. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в позовній заяві, доповнивши, що відповідач на протязі тривалого часу не надає жодної допомоги на утримання дитини, не цікавиться її життям та розвитком. Відповідач [PERSON] позов визнав, пояснивши, що офіційно він ніде не працює, оскільки не може знайти роботу. Однак виконує різну роботу за договорами найму з фізичними особами. Погодився на сплату аліментів в розмірі визначеному позивачкою та коштів на її утримання. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в підготовчому судовому засіданні з наступних підстав. Так, відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що сторони з 21.01.2017 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] у них народився син [PERSON], батьком якого є відповідач, однак він проживає окремо і не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з позивачкою, що підтверджується поясненнями сторін, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження дитини (а.с.4,5). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Крім того, відповідно до п.2 та п.4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на таке утримання вона має за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, а також визнано відповідачем, останній хоча офіційно не працевлаштований, однак виконує роботу за договорами найму з фізичними особами, отримуючи відповідний дохід в твердій грошовій сумі. Також суд приймає до уваги, що він має молодий вік та нормальний стан здоров'я. Враховується при цьому і стан здоров'я дитини та позивачки. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], згідно Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини, а позивачка має право на утримання від нього, оскільки він має таку можливість, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ст.141 ЦПК України, з врахуванням задоволення вимог позивачки та звільнення її відповідно до Закону від сплати судових витрат, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. Таким чином,

Outcome: approved