Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні його неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що з 24.11.2009 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2012 року. Від подружнього життя з відповідачем мають сина - [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні, оскільки відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на її утримання. Після розірвання шлюбу, відповідач участі у вихованні сина не приймає, не відвідує дитячий садок, кружки, не спілкується з сином, ніяких зв'язків із ним не підтримує та взагалі не проявляє до нього батьківського піклування. [PERSON] зі свого боку будь-яких перешкод відповідачу щодо спілкування з сином не чинила. Вважає, що така поведінка відповідача свідчить про його ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, та пояснили про обставини так, як це викладено в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій просили ухвалити рішення у справі в інтересах дитини. Враховуючи умови ст. 224 ЦПК України, судом, за згодою позивачки та її представника, розглянуто справу в заочному порядку. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З 24 листопада 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 04 серпня 2011 року). Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2012 року у справі № 2020/7750/2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили. Комунальний заклад «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 16 Харківської міської ради» в своєму листі від 30.08.2016 року за № 120 повідомляли, що [PERSON], [INFO] дійсно займається на відділенні гімнастики спортивної (тренер-викладач [PERSON].). До спортивної школи приводила та забирала дитину, цікавилась успіхами, відвідувала батьківські збори мати [PERSON]. Як вбачається із відповіді, наданої КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 7» від 26.08.2016 року за № 2432, дитина [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] знаходиться під наглядом фахівців комунального закладу охорони здоров'я за «Харківська міська дитяча поліклініка № 7» з народження. Мати дитини [PERSON] з сином регулярно звертається за медичною допомогою з профілактичною та лікувальною метою до фахівців даного комунального закладу. На диспансерному обліку дитина не знаходиться. Лікарняні листи непрацездатності оформлювались на ім'я матері [PERSON] На теперішній час хлопчик [PERSON] додаткового оздоровлення та лікування не потребує. Харківська дирекція Поштамту - ЦПЗ № 1 в своїй відповіді від 29.08.2016 року за № 09-07-968 повідомляли, що перевіркою бази даних відділення поштового зв'язку Харків-176 за період з 01.08.2015 року по 31.07.2016 року поштові перекази на ім'я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в надходженні та виплаті не значаться. У своєму листі від 07.09.2016 року за № 125/01-35 Комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (Ясла-Садок) № 428» Харківської міської ради повідомляли, що [PERSON], [INFO] відвідує комунальний заклад з 01.10.2013 року. Упродовж періоду з 01.10.2013 року по теперішній час біологічний батько [PERSON] не відвідував батьківські збори, не забирав і не приводив до садка сина. На батьківські збори приходила мати [PERSON] - [PERSON], та забирала і приводила до садка сина вона. Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 24.02.2017 року, як представник органу опіки та піклування в інтересах дитини вважало за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як вбачається з зазначеного висновку [PERSON] до медичного закладу щодо стану здоров'я сина не звертався, не відвідував батьківські збори, не забирав та не приводив сина до дитсадка, щодо усунення перешкод в спілкуванні з сином з боку матері дитини до управління служб у справах дітей не звертався та ніяких доказів щодо виконання ним батьківських обов'язків не надав, на засідання комісій жодного разу не з'явився, про причини неявки не повідомив, жодних документів чи пояснень не надав. На засідання комісії мати дитини повідомила, що батько довгий час умисно ухиляється від обов'язків по вихованню та утриманню дитини, ніколи не відвідує сина, не цікавиться його здоров'ям, розвитком, місце його проживання невідоме. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що вони з позивачкою проживають разом з 2012 року, а з 07.06.2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] повністю самостійно ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків. Ніколи не приїжджав до свого сина, не надавав йому матеріальної допомоги. Дитина [PERSON] називає його батьком, а він його сином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає позивачку з п'яти років та вони є подругами. Позивачка проживає разом зі своїм чоловіком та її сином. Останній раз бачила [PERSON] коли дитині було два місяці. Син [PERSON] називає теперішнього її чоловіка [PERSON] батьком, а він в свою чергу його сином. У відповідності до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21.06.2001 року, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані приймати участь у вихованні дитини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У даному випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 в постанові від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх обов'язків з незалежних від неї причин. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов'язок є особистим та рівним як щодо матері, так і до батька дитини. За ст. 181 СК України, у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов'язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Дитина мешкає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, відповідач свій обов'язок щодо утримання дитини не виконує. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За положеннями ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відомостей щодо наявності проблем зі станом здоров'я у відповідача суду не надано. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», з 1 січня 2017 року установлено прожитковий мінімум з розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років - 1 355 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежів за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі був зобов'язаний довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як заперечення проти позову. За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Одночасно, сторонам роз'яснюється, що розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, що відповідає положенням ст. 192 СК України. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved