Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги покликається на те, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 05.12.2008 розірвано шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON] . За час перебування у шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] - з 29.10.2015 [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження. З моменту припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] , тобто протягом вже більше, як десяти років останній жодним чином не цікавиться життям доньки, не бере жодної участі в її вихованні, не цікавиться її потребами, не надає належного утримання. Відтак, рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23.04.2015 [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Рішення суду відповідачем не оскаржувалося. Разом з тим, визначена судом сума аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 500 гривень щомісячно та 300 гривень щомісячно на оплату занять у гуртках та мистецьких школах, не відповідає фактичним потребам дитини відповідного віку, та є меншою ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просить збільшити розмір аліментів який був визначений Франківським районним судом м. Львова від 23.04.2015 до 3000 грн., які стягувати до до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивачка не прибула подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, проти заочного рішення, у випадку неприбуття відповідача, не заперечує, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомив та не подав до суду відзив на позовну заяву. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою учасників справи в судове засідання, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи проведено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що від спільного шлюбу позивач та відповідач мають дитину [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження виданим виконавчим комітетом Отиневицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, актовий запис № 2 (аркуш справи 10). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, такий між сторонами розірваний, про що у Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 14 від 12 лютого 2009 року (аркуш справи 14). Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23.04.2015 збільшено розмір аліментів та стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 500 гривень щомісячно, 300 гривень щомісячно на оплату занять у гуртках та мистецьких школах, починаючи з дня звернення позивачки до суду, тобто з 17.03.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Позбавлено батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно доньки [PERSON] , [INFO] (аркуш справи 6-9). Відповідно до чч.1, 2, ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.91, та набула чинності для України 27.09.91, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Отже, положення ст.192 Сімейного кодексу України, регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. У частині 1 ст. 192 СК України, наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Як на підставу для збільшення розміру стягнутих аліментів, позивачка вказує ті обставини, що розмір стягуваних аліментів є меншим від законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів. Враховуючи вищенаведене, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 1 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років становить 2218 грн. За вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (1109 гривень). На підставі ст. 183 СК України, частка заробітку , яка буде стягуватися як аліменти на дитину , визначається судом. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При визначені розміру аліментів, суд враховує матеріальний та сімейний стан позивачки та відповідача, законодавче встановлення розміру аліментів на дитину, а тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень, який на думку суду, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та буде відповідати вимогам закону та принципам справедливості, не порушить інтересів відповідача, позивача у справі. Судові витрати належить стягнути із відповідача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved