Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду посилаючись на те, що їй на праві особистої власності належить домоволодіння по [ADDRESS] Відповідно до відомостей домової книги за вказаною вище адресою, крім позивачки [PERSON], зареєстровані відповідач [PERSON], який являється зятем позивачки по справі та його син [PERSON]. Під час існування шлюбних відносин, з осені 2006 року по осінь 2009 року, донька позивачки [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали в будинку по [ADDRESS] який придбала позивачка по справі. В 2011 році донька позивачки припинила шлюбні відносини з [PERSON], після чого відповідач змінив місце проживання та перебрався в домоволодіння своєї бабусі, яке знаходиться по [ADDRESS] в м. Новоукраїнка. Згідно з відомостями акта обстеження умов проживання, який складено 21.11.2013 року депутатом Новоукраїнської міської ради Колпак Г.В., в будинку [ADDRESS] відповідач [PERSON] не проживає близько трьох років, що підтвердили сусіди. Тому позивачка просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом по [ADDRESS] Від позивачки по справі до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача надійшла заява в якій він просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні обставини справи та визначив відповідні до них правовідносини. Домоволодіння по [ADDRESS] м.Новоукраїнка належить [PERSON], що підтверджується нотаріально посвідченним договором купівлі - продажу жилого будинку, який укладено 09.06.2006 року між [PERSON], як продавцем та [PERSON] як покупцем ( а.с.8). Разом з позивачкою в данному домоволодінні проживали її зять [PERSON] та внук [PERSON] , які були зареєстровані в домовій книзі (а.с.10-11). Рішенням Новоукраїнського районного суду від 12.03.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та встановлено, що сторони з листопада 2011 року припинили шлюбні відносини ( а.с.13). Відповідач по справі покинув сім»ю , змінивши місце проживання, але до цього часу не виписався з домоволодіння по [ADDRESS] Ч. 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України , до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. З аналізу вищенаведених норм права слід робити висновок, що у разі, якщо член сім'ї власника будинку (квартири) після припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) припинив проживати в займаному жилому приміщенні - виселився , то він втрачає права та обов'язки, які мають власник та члени його сім'ї по відношенню до займаної раніше житлової площі. Тобто оскільки відповідач більш як 3 роки не проживає в даному домоволодінні (а.с.14) він повиннен бути визнаний таким, що втратив право на користування житлом, яке належить позивачці по справі. Виходячи з положень ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України, позивач, як власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок ( частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідач в даному домоволодінні не проживає, його реєстрація у належному позивачеві на праві приватної власності будинку перешкоджає у реалізації ним прав, передбачених ст.150 ЖК України. З огляду на викладене вище суд приходить до висновку, що права позивачки як власниці нерухомого майна, підлягають захисту, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування належним їй будинком. Судові витрати у справі розподіляються у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved