Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивач Кредитна спілка «Сімейна позика» 31.07.2017 р. звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача суму основної заборгованості за Договором № 2/16-11968/04 про надання споживчого кредиту від 06.01.2016 р. в розмірі 11849,59 грн., відсотки за Договором в розмірі 18120,97 грн. та суму сплачених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 1600,00 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, позивач КС «Сімейна позика» посилається на наступне. Так, 06.01.2016 р. між КС «Сімейна позика» та [PERSON] було укладено Договір № 2/16-11968/04 про надання споживчого кредиту члену кредитної спілки «Сімейна позика». У відповідності до п.п. 1.1, 2.2 Договору позивач надав відповідачу грошові кошти у кредит у розмірі 15000 грн., зі сплатою відсотків по ньому в розмірі 18,06% річних та 2,63% щомісяця від суми кредиту, строком погашення не пізніше 06.01.2018 р. Проте, в порушення умов Договору, відповідач не виконав свої зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості по кредиту. Заборгованість відповідача за Договором № 2/16-11968/04 про надання споживчого кредиту від 06.01.2016 р., станом на 31.07.2017 р. становить 29970,56 грн., з якої: основний борг (тіло кредиту) - 11849,59 грн., відсотки - 18120,97 грн. Невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором призвело до порушення ним прав та інтересів позивача, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 02.08.2017 р. цивільна справа за позовом Кредитної спілки «Сімейна позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Лазаренко В.В. від 02.11.2017 р., відкрито провадження в цивільній справі за позовом Кредитної спілки «Сімейна позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, та призначено справу до судового розгляду. 22.05.2018 р. до суду від представника позивача КС «Сімейна позика» надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості за Договором № 2/16-11968/04 про надання споживчого кредиту від 06.01.2016 р. в розмірі 11849,59 грн., відсотки за Договором в розмірі 31395,97 грн. та суму сплачених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 1762,00 грн. 27.09.2018 р. до суду від представника позивача КС «Сімейна позика» надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості за Договором № 2/16-11968/04 про надання споживчого кредиту від 06.01.2016 р. в розмірі 11849,59 грн., відсотки за Договором в розмірі 37065,97 грн. та суму сплачених судових витрат, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 1762,00 грн. Ухвалою суду від 17.10.2018 р. вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 12.02.2019 р., цивільна справа за позовом Кредитної спілки «Сімейна позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від представника позивача КС «Сімейна позика» 25.06.2019 р. надійшла заява, відповідно до якої представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.09.2018 р., просить задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечує, справу просить розглядати без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує представник позивача. Так, дослідивши матеріали справи‚ суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 06.01.2016 р. між КС «Сімейна позика» та [PERSON] було укладено Договір № 2/16-11968/04 про надання споживчого кредиту члену кредитної спілки «Сімейна позика». У відповідності до п.п. 1.1, 2.2 Договору позивач надав відповідачу грошові кошти у кредит у розмірі 15000 грн., зі сплатою відсотків по ньому в розмірі 18,06% річних та 2,63% щомісяця від суми кредиту, строком погашення не пізніше 06.01.2018 р. Пунктом 1.1. Договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним відповідно до умов, встановлених цим Договором. Згідно п. 2.4 Договору, відповідач повинен сплачувати кредит та відсотки згідно з Графіком місячних платежів рівними частками в сумі 1247,00 грн., щомісячно не пізніше 06-го числа, починаючи з наступного місяця після надання кредиту, до повного погашення боргу згідно з даним Договором. Згідно п. 2.5 Договору, процентна ставка за Договором є змінюваною, тобто при затримці будь-якого місячного платежу цей Договір набуває підвищеного ризику і в цьому випадку плата за користування кредитом змінюється таким чином, що починаючи з наступного дня після 06-го числа, за кожний день прострочення встановлюються відсотки за користування кредитом в розмірі 0,3% від суми кредиту, вказаної в п. 1.1 Договору. Відповідно до п. 3.4.1 Договору, позичальник зобов`язаний повернути одержаний кредит разом з відсотками у розмірі та в строки, передбачені умовами цього Договору. Вбачається, що 06.01.2016 р. між КС «Сімейна позика» та [PERSON] також було укладено Додаткову угоду № ДУ-2/16-11968/04 до Кредитного договору № 2/16-11968/04 від 06.01.2016 р. Згідно п. 1 Додаткового договору, сторони дійшли згоди внести зміни до Кредитного договору № 2/16-11968/04 від 06.01.2016 р., виклавши у наступній редакції: п. 2.1 «Кредит надається Позичальнику згідно заяви Позичальника шляхом зарахування суми кредиту на поповнення добровільного цільового внеску в додатковий капітал після підписання договору. Датою отримання кредиту вважається дата зарахування суми кредиту на поповнення добровільного цільового внеску в додатковий капітал. Вищезазначена дата отримання кредиту зазначається в Графік місячних платежів, що є Додатком №1 до Основного договору.»; п. 2.7 «Погашення кредиту та процентів за користування ним відбувається в такому порядку: в першу чергу сплаті підлягають проценти за користування кредитом, а в другу чергу - сума кредиту. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом у касу Кредитодавця за її місцезнаходженням у відповідні робочі дні та години, або згідно заяви Позичальника, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Кредитодавця визначений розділом 6 Основного договору, або за рахунок коштів добровільного цільового внеску в додатковий капітал.». Датою погашення кредиту так само як і датою сплати процентів вважається дата оформлення Кредитодавцем касових документів на отримані суми, при безготівкових розрахунках - дата зарахування коштів на рахунок Кредитодавця, а при погашенні за рахунок коштів добровільного цільового внеску в додатковий капітал за заявою Позичальника - датою прийняття заяви згідно рішення кредитного комітету.»; П. 3.2.2 «Здійснювати погашення заборгованості позичальника за цим Договором, у тому числі відсотків, в період сплати позичальником грошових коштів у касу Кредитодавця, на поточний рахунок Кредитодавця, або за рахунок коштів добровільного цільового внеску в додатковий капітал.». Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Будучи пов`язаними саме взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), які є чітко прописаними в Кредитному договорі, сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання або змінювати його умови. Таким чином, враховуючи те, що 06.01.2016 р. між сторонами був укладений договір № 2/16-11968/04 про надання споживчого кредиту, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання даного договору. З матеріалів справи вбачається, що позивач виконав свої зобов`язання за Договором № 2/16-11968/04 про надання споживчого кредиту від 06.01.2016 р., надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі 15000 грн., що підтверджується видатковий касовим ордером від 06.01.2016 р. Проте, відповідач порушив умови Договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені Договором строки та порядку, у зв`язку з чим, у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту та процентів. Стаття 536 ЦК України встановлює, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У такому разі положення абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц), від 31.10.2018 року (справа № 202/4494/16-ц). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Згідно розрахунку заборгованості за кредитом по Договору № 2/16-11968/04 про надання споживчого кредиту від 06.01.2016 р., сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 25.09.2018 р. становить 48915,56 грн., з якої: основний борг (тіло кредиту) - 11849,59 грн. та відсотки - 37065,97 грн. У відповідності до п.п. 1.1, 2.2 Договору № 2/16-11968/04 про надання споживчого кредиту від 06.01.2016 р., позивач надав відповідачу грошові кошти у кредит у розмірі 15000 грн., зі сплатою відсотків по ньому в розмірі 18,06% річних та 2,63% щомісяця від суми кредиту, строком погашення не пізніше 06.01.2018 р. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості за кредитом, відсотки у розмірі 37065,97 грн. відповідачу нараховані за період з 07.03.2016 р. по 25.09.2018 р. включно. Разом з тим, враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відсотки за період з 07.03.2016 р. по 11.03.2016 р., з 07.06.2016 р. по 08.06.2016 р., з 07.03.2016 р. по 06.01.2018 р., що становить 25020 грн. (556 (загальна кількість днів прострочення за вказані періоди) х 45%). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.ст. 623, 625 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву щодо заявлених позовних вимог, будь-яких пояснень/заперечень щодо розрахунку заборгованості та в спростування зазначеного позивачем, суду надано не було. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не виконав умов укладеного договору, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми кредитної заборгованості в розмірі 36869,59 грн., яка складається з: 11849,59 грн. - основний борг (тіло кредиту), та відсотки - 25020,00 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1762,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial