Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку розміром 1.538 га, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частку земельної ділянки розміром 3.076 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Виноградненської сільської ради Болградського району Одеської області. Згодом був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку розміром 2.61 га серії ЯА № 152723 від 08.12.2006 року на ім'я [PERSON]. Позивачка звернулася до Відділу Держземагенства у Болградському районі Одеської області з приводу приведення державного акту у відповідність до свідоцтва про справо на спадщину за законом, однак отримала письмову відмову про неможливість внести виправлення допущених помилок у державному акті, що стало приводом для звернення до суду (а.с.2-3). До початку розгляду справи по суті заявлених позовних вимог, позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог (а.с.44), а саме просить постановити рішення, яким: - скасувати розпорядження Болградської районної державної адміністрації Одеської області від 23 квітня 2004 року № 335 «Про затвердження протоколу зборів власників земельних сертифікатів на право на земельну частку (пай) СВК «Дружба» з доданим списком черговості власників земельних сертифікатів на право на земельну частку (пай) в частині надання у власність [PERSON]; - визнати державний акт на право приватної власності на землю серії ЯА № 152723 від 08 грудня 2006 року, виданий на ім'я [PERSON] Болградською районною державною адміністрацією Одеської області - недійсним; - скасувати державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 152723 від 08 грудня 2006 року за гр. [PERSON], зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010651801503. Позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні та пояснила, що вона з сестрою [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. 31 січня 2003 року їм було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Дружба» с. Виноградне, Болградський район, розміром в 3.076 в умовних кадастрових гектарах. Однак, а ні на її ім'я, а ні на ім'я її сестри державний акт не видавався, проте 08 грудня 2006 року на цю земельну ділянку було видано державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я неіснуючої особи «[PERSON]», що перешкоджає їй в даний час отримати державний акт на свою частку земельної ділянки. Відповідачі позов визнали. Підтвердили, що дійсно спірний державний акт було видано незаконно на ім'я неіснуючої особи, що позбавляє можливості спадкоємців отримати правовстановлюючі документи на свої ім'я. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінює докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.7). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Дружба», с. Виноградне, Болградського району Одеської області, розміром 3.076 в умовних кадастрових гектарах, вартістю в 26320.30 гривен згідно сертифікату на право на земельну частку /пай/ ОД № 0298107 від 25 вересня 1997 року (а.с.26, 53). 31 січня 2003 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] на спадкове майно, що складається з сертифікату на право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Дружба», с. Виноградне, Болградського району Одеської області, розміром 3.076 в умовних кадастрових гектарах, вартістю в 26320.30 гривен згідно сертифікату на право на земельну частку /пай/ ОД № 0298107 від 25 вересня 1997 року (а.с.9, 27). Разом з тим, 08 грудня 2006 року Болградська районна державна адміністрація Одеської області на цю земельну ділянку розміром 2.61 га. видала на підставі розпорядження № 335 від 23.04.2004 року (а.с.54) державний акт серії ЯА № 152723 на ім'я неіснуючої особи [PERSON] (а.с.10, 52), що також підтверджується реєстраційною карткою земельної ділянки (а.с.37). Відповідно до Порядку паювання земель, переданих у колективну власність сільськосподарським підприємствам і організаціям», затвердженого Указом Президента України від 08.08.1995 року № 720/95, після видачі громадянинові державного акта на право приватної власності на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку /пай/ повертається до районної державної адміністрації. В даному випадку, сертифікат ОД № 0298107 від 25 вересня 1997 року на право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Дружба», с. Виноградне, Болградського району Одеської області, розміром 3.076 в умовних кадастрових гектарах, вартістю в 26320.30 гривен знаходиться на руках у позивачки, та Болградській РДА - не здавався. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до положення п. «б» та п. «в» ст. 81 Земельного Кодексу України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності та приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Статтею 116 ч.1 Земельного Кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до п.1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до положення ст.155 ЗК України, ст.393 ЦК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним та скасовується. Таким чином, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом видане 31 січня 2003 року державним нотаріусом [PERSON] та [PERSON] на спадкове майно, що складається з сертифікату на право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «Дружба», с. Виноградне, Болградського району Одеської області, розміром 3.076 в умовних кадастрових гектарах, вартістю в 26320.30 гривен згідно сертифікату на право на земельну частку /пай/ ОД № 0298107 від 25 вересня 1997 року є чинним, ніким не скасовано та не змінено, то кожному зі спадкоємців має бути видано правовстановлюючий документ на його частку землі, а тому Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 152723 виданий на ім'я неіснуючої особи [PERSON] і усі послідуючі дії пов'язані з оформленням, переоформленням, реєстрацією та отримання цього державного акту, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010651801503 - мають бути визнанні недійним та скасовані. Відповідно до ст.ст.10, 60 ч.1, ч. 4 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях. Доказами в розумінні ст.57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановляються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв'язку у їх сукупності. Зважаючи на те, що оспорюваний Державний акт порушує права позивачки, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення уточнених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Outcome: approved