Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачок, в якому просила суд стягнути з відповідачок витрати, пов'язанні з відновленням документів на майно та з явкою до суду, посилаючись на те, що після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO]. майном, яке належало померлому батькові розпоряджалися відповідачки, які викрали правовстановлюючі документи на будинок [ADDRESS], який належав померлому батькові внаслідок чого позивачка вимушена відновлювати правовстановлюючі документи на зазначений будинок. Крім того, на протязі восьми років в суді слухалися справи, де стороною була позивачка про виселення відповідачки [PERSON] з зазначеного будинку у зв'язку з чим позивачка понесла витрати на її явку в суд та її представника. На підставі викладеного позивачка просить стягнути з відповідачок витрати на відновлення правовстановлюючих документів на будинок [ADDRESS] в сумі 806,05 грн., витрати, пов'язані з явкою до суду в розмірі 35196,00 грн., а також покласти на відповідачів витати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Також позивачка дала згоду на ухвалення заочного рішення у справі так як відповідачки в судове засідання не з'явилися. Відповідачки в судове засідання не з'явилися, про дату час та місце розгляду справи двічі повідомлялися належним чином. Так, судом, у відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачок, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, відповідно до повернутих поштових повідомлень відповідачки відмовилися від одержання судових повісток, що відповідно до ч. 8 с. 76 ЦПК України в цьому випадку вважається, що відповідачі повідомлені належним чином. Враховуючи вказані факти, згоду позивачки, що надана в судовому засіданні, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, надані позивачкою, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожному громадянину гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб здійснюється шляхом вирішення цивільних справ, що згідно вимог ст. 1 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦПК України передбачено право кожної особи - і фізичної і юридичної (згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи), на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦПК України кожній особі надано право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і зазначені способи захисту таких цивільних прав та інтересів. За правилами частин 1 і 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами згідно ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 58-66 ЦПК України. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За правилами ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Отже, позивачка [PERSON] повинна була довести наявність факту порушення її права відповідачками по справі, підтвердивши такі факти відповідними доказами. Оцінивши на підставі ст. 212 ЦПК України всі докази, якими позивачка підтверджувала свої вимоги про компенсацію витрат, пов'язаних з відновленням документів на майно, суд не встановив фактів, якими позивачка обґрунтовувала свої вимоги. Позивачка не надала суду жодного належного та допустимого доказу, передбаченого ст. ст. 57-66 ЦПК України і не довела, що нею були понесені витрати на відновлення правовстановлюючих документів на будинок [ADDRESS], який належав її померлому батькові, чим не виконала вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України. Суд не бере до уваги розрахунок витрат на відновлення правовстановлюючих документів (а.с. 9) так як витрати документально не підтверджені, тобто не надані суду квитанції, чеки тощо про оплату витрат у зв'язку з чим вказаний розрахунок не можна визнати як доказ фактично понесених позивачкою витрат на відновлення правовстановлюючих документів. Крім того, в судовому засіданні на пропозицію суду позивачка не зазначила, які саме документи поновлювала та якими доказами це підтверджується. В матеріалах справи відсутні жодні належні та допустимі докази того, що саме відповідачки викрали у позивачки оригінали документів на вищезазначений будинок, що саме діями відповідачок позивачці були завдані матеріальні збитки, а також не доведена сума таких збитків у зв'язку з чим суд прийшов до висновку, що позивачка не довела факт, що відповідачки спричинили їй матеріальну шкоду внаслідок крадіжки документів та знаходження цих документів у відповідачок. У поданій до суду позовній заяві позивачка просить стягнути з відповідачок судові витрати, пов'язаних з явкою до суду, які складають загальну суму 35196,00 грн. та на підтвердження надала розрахунки (а.с. 4-5, 6, 7-8, 9). Згідно із ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. За змістом ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Таким чином, зі змісту вказаної норми вбачається, що питання щодо судових витрат вирішує суд, який ухвалив рішення у зв'язку з чим вимоги позивачки стосовно стягнення витрат, що пов'язані з явкою до суду, які відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України віднесені до судових витрат у справі, повинні бути документально підтверджені та їх розподіл розглядається у цивільній справі при розгляді якої вони понесені, або в порядку передбаченому ст. 220 ЦПК України шляхом ухвалення додаткового рішення. Документів, що свідчать про оплату витрат, пов'язаних з явкою до суду, оформлених у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, касовий чек, проїзний документ) позивачкою суду не надано. На пропозицію суду в судовому засіданні позичка не пояснила по якій справі приймала участь та просить стягнути витрати, пов'язані з явкою до суду. Наданими позивачкою розрахунки не підтверджено факт понесення нею витрат. пов'язаних з явкою до суду для участі у справі, а тому підстави для задоволення її позовних вимог про відшкодування витрат, пов'язаних з явкою до суду в розмірі 35196,00 грн. відсутні. Суд не бере до уваги копію документів (а.с. 10-17), оскільки позивачка не пояснила що за документ та на підтвердження чого надала його копію. Вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивачки та якими доказами вони підтверджуються, суд приходить до однозначного висновку, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивачки про витрати, пов'язанні з відновленням документів на майно та з явкою до суду, а саме відсутні докази поновлених документів, докази транспортних витрат, а також докази участі в судових справах. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, якими [PERSON] обґрунтовувала свої позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином, зі змісту статті вбачається, що питання щодо судових витрат вирішує суд, який ухвалив рішення.

Outcome: dismissed