Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, який згодом уточнила, в обґрунтування якого вказала, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 березня 1996 року відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської ради народних депутатів, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON], [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/2 кожному. [INFO] року згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] в [PERSON],- помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку спірної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивачка звернулася до Четвертої Луганської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.В ході підготування документів про видачу свідоцтва про спадщину було встановлено, що [PERSON] за життя не зареєстрував право власності за житло, що є підставою для нотаріуса для відмови у вчиненні нотаріальних дій, тому позивачка вважає, що її права порушені, та просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] на ? частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. /а.с. 18-20/. В судове засідання з'явилася позивачка, яка заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач,- Управління комунальним майном Луганської міської ради, направило письмову заяву про слухання справи без участі їх уповноваженого представника, вирішення спірного питання залишило на розсуд суду /а.с. 28/. Третя особа,- Четверта Луганська державна нотаріальна контора до суду не з'явилася, надала суду заяву, у якій справу просила розглянути без їхньої участі. Третя особа,- Реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції Луганської області направила письмову заяву про слухання справи без участі їх уповноваженого представника /а.с. 30/. Заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд прийшов до наступного висновку. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 березня 1996 року відділом по приватизації житлового фонду Луганської міської ради народних депутатів квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON], [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/2 кожному /а.с. 9/. [INFO] року згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER]- [PERSON],- помер /а.с. 6 (зворотній бік)/ . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку спірної квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки характеристики на об'єкт нерухомого майна від 04 червня 2013, складеної МКП «БТІ» , квартира, загальною площею 61,3 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що складається з: 1-коридору площею 7,9 кв. м., 2-комори площею 0,4 кв. м., 3-туалету площею 0,9 кв. м., 4-кухні площею 7,1 кв. м., 5-житлової кімнати площею 13,5 кв. м., 6- житлової кімнати площею 15,9 кв. м., 7- житлової кімнати площею 15,6 кв. м. /а.с. 8/. Позивачка звернулася до Четвертої Луганської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. В ході підготування документів для видачі свідоцтва про спадщину було встановлено, що [PERSON] за життя не зареєстрував право власності на житло, що є підставою для нотаріуса у відмові у вчиненні нотаріальних дій /а.с. 13-15/. Відповідно до свідоцтва про шлюб від 12 жовтня 1990 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб /а.с. 10/. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом на майно померлого [PERSON] є його дружина - позивачка [PERSON]. Позивачка, починаючи з 22.01.1993 року по теперішній час, проживає та зареєстрована в спірній квартирі /а.с. 5/. Відповідно до Постанови від 12 грудня Державний нотаріус Четверта Луганської державної нотаріальної контори відмовив позивачці у вчиненні нотаріального оформлення спадщини, у зв'язку з тим, що спадкове майно не зареєстровано належним чином /а.с. 13-15/. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням. Згідно з ч. 1 ст. 383 цього Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Засади та способи захисту права власності передбачені положеннями глави 29 ЦК України. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Отже, право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усуненням усіх третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов'язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб Складовими суб'єктивного права власності є правомочності - володіння, користування і розпорядження. Правомочність володіння - це юридично забезпечена можливість власника бути в безпосередньому фактичному зв'язку з річчю. Володіння треба розуміти як постійну можливість матеріального зв'язку власника з річчю. При наявності юридичних підстав володіння називають титульним. Воно пов'язане з волевиявленням власника. Правомочність користування - це заснована на законі можливість вилучення корисних властивостей речі для задоволення потреб власника чи інших осіб. Право користування може належати не тільки власникам, але й іншим особам на підставі, зокрема, цивільно-правових договорів або адміністративних актів. Правомочність розпорядження - це закріплена нормами права за власником можливість визначити долю належної йому речі шляхом знищення, відчуження або передачі її в тимчасове володіння іншим особам. Лише власник має право одночасно володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном. Відповідно до норм чинного законодавства встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч.1 ст. 356 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги відносяться діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Здійснити державну реєстрацію права на нерухоме майно відповідно до діючого законодавства за померлим його спадкоємцю неможливо. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат» затвердженого 02.09.1993 року за №3425 - ХІІ для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. У відповідності до ст. ст. 1268, 1270 ЦК України (2003р.) спадкоємець, який мешкав із спадкодавцем постійно на момент відкриття спадку, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у шестимісячний термін не заявив відмови від неї. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України надається право власнику подання позову у разі, якщо його право власності оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved