Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, яким просила: - зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію про те, вона нібито притягувалася до кримінальної відповідальності за шахрайство, шляхом звернення з заявою до начальника Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, та надати позивачці копію заяви з вибаченням протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили; - стягнути з відповідача на користь позивачки 30000 (тридцять тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди. Також позивачка просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 3000 грн. Позов обґрунтовано тим, що 27.05.2013р. відповідач звернувся до начальника Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи [PERSON] з заявою, в якій зазначив, що позивачка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за шахрайство. Ця інформація є недостовірною, не відповідає дійсності. Позивачка, яка має трудовий стаж 40 років та є ветераном праці, працює лікарем у сел.Бабаї Харківської області та користується повагою як серед мешканців цього населеного пункту, так і серед жителів сел.Покотилівка, де працювала раніше. Ознайомившись з вищевказаною заявою відповідача, позивачка зазнала нервового шоку, отримала розлад свідомості та розлад нервової системи, оскільки неправдива інформація дуже її вразила. Крім того, останнім часом вона відчула зміну у ставленні до неї колег по роботі та хворих. Як вона дізналася, причиною погіршення стосунків з оточуючими стало розповсюдження відповідачем недостовірної інформації, яка підриває професійний авторитет позивачки. В судовому засіданні позивачка підтримала свій позов, підтвердила фактичні обставини, які в ньому викладені та додатково пояснила, що вона працює у поліклініці сел..Бабаї Харківської області на посаді лікаря-невропатолога. За своїми професійними обов'язками вона наділена правом виписки рецептів на ліки, що містять у своєму складі наркотичні речовини. Тому кожного року вона зобов'язана проходити перевірку на предмет відсутності фактів притягнення до кримінальної відповідальності. Від своїх колег по роботі, зокрема, від головного лікаря поліклініки, їй стало відомо, що відповідач розповсюджує інформацію про те, що вона притягувалася до кримінальної відповідальності за шахрайство. Ці відомості не є дійсними, вони порочать її честь, гідність та ділову репутацію як лікаря. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні також підтримав позов. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, пояснивши, що йому стало відомо про те, що позивачка притягалася до кримінальної відповідальності за шахрайство, від гр.Чуприної, яка працювала разом з позивачкою, коли та перебувала на посаді головного лікаря поліклініки у сел.Покотилівка. Представник відповідача [PERSON] також заперечував проти позову, пояснивши, що сторони цього цивільно-правового спору були також сторонами в іншій цивільній справі, яка розглядалася у Харківському районному суді Харківської області. В ході розгляду вказаної справи було призначено судову експертизу, провадження якої доручено експертам ХОБСМЕ. Про те, що позивачка притягувалася до кримінальної відповідальності за шахрайство, відповідач дізнався від гр.Чуприної, колишньої співробітниці позивачки. Тому він направив до ХОБСМЕ вищевказану заяву з метою недопущення невірних висновків, які експерти могли зробити на підставі документів, що надавалися позивачкою, та які згодом були визнані рішенням суду недостовірними. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. У 1973 році позивачка закінчила навчання у Харківському медичному інституті за спеціальністю «лікувальна справа», про що свідчить копія диплому №148 від 30.06.1973р. (а.с.18). Згідно з копією трудової книжки, оформленої на ім'я позивачки [PERSON], її трудова діяльність як медичного працівника розпочалася з 01.08.1973р. у Харківській обласній клінічній лікарні. На цей час позивачка працює лікарем-невропатологом у Бабаївській поліклініці (а.с.16-17). Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] позивачка є ветераном праці (а.с.19). Як вбачається з копії почесних грамот (11-14), позивачка користується професійною повагою у суспільстві. Крім того, та обставина, що позивачка обиралася депутатом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області та депутатом Бабаївської селищної ради Харківського району Харківської області, свідчить про те, що вона користується певним авторитетом та довірою у суспільстві (а.с.19). 31.05.2013р. за вхідним №33 на ім'я начальника Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи надійшла заява [PERSON] від 27.05.2013р., в якій зазначено, що [PERSON] притягувалася до кримінальної відповідальності за шахрайство. Цією заявою [PERSON] просив начальника ХОБСМЕ довести до відома експертів ХОБСМЕ те, що [PERSON], яка за фахом є лікарем-невропатологом, раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за шахрайство (а.с.4). В судовому засіданні відповідач визнав, що він подавав до начальника ХОБМСЕ цю заяву. Копією витягу з реєстру №197-09082013/63210, сформованого Управлінням інформаційно-аналітичного забезпечення ГУМВС України в Харківській області, станом на 14.08.2013р. [PERSON], [INFO], уродженка с.Бражники Ново-Водолазького району Харківської області, на території України до кримінальної відповідальності не притягується, засудженою не значиться, у розшуку не перебуває (а.с.15). В той же час, будь-яких доказів, які б це спростовували, стороною відповідача не надано. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що інформація, яка міститься в заяві відповідача від 27.05.2013р., поданої ним на ім'я начальника ХОБСМЕ 31.05.2013р., щодо притягнення позивачки до кримінальної відповідальності за шахрайство є недостовірною. Така інформація принижує честь і гідність позивачки, а також її ділову репутацію як лікаря. Одним з невід'ємних особистих немайнових прав фізичної особи є право на повагу до гідності та честі (ст.270 Цивільного кодексу України). Частиною 4 статті 32 Конституції України гарантується право кожного в судовому порядку спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1 «Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Відповідно до п.п.24, 25 цієї Постанови, за загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. Згідно з п.27 Постанови способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно. Так, статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статі. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності. Таким чином, проаналізувавши встановлені у судовому засіданні обставини та наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв'язку, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої розповсюдженням відповідачем недостовірної інформації про позивачку, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Разом з тим, суд вважає достатньою суму компенсації такої моральної шкоди у розмірі 1000 грн. При цьому суд також враховує, що позивачкою не доведено тих обставин, на які вона посилалася у позові в обґрунтування заявленої нею суми моральної шкоди у розмірі 30000 грн., а саме, факту погіршення стану її здоров'я, а також факту розповсюдження відповідачем недостовірної інформації про неї серед жителів сел.Бабаї та сел.Покотилівка. Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки суми витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., то суд не вбачає для цього підстав, враховуючи її недоведеність. Так, згідно зі ст.1 цього Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Але суду не надано допустимих доказів на підтвердження укладення відповідної угоди про надання правової допомоги, сплати позивачкою вищевказаної суми, а також належного та достовірного розрахунку вартості таких послуг згідно з вищевказаними вимогами закону. На підставі викладеного,

Outcome: partial