Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивачка, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 30% доходів відповідача, починаючи з дня предявлення позову та проводити стягнення до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що 12 квітня 2007 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. \~ Син проживає з нею і перебуває повністю у неї на утриманні. \~ 20 січня 2015 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. \~ Відповідач фізично здоровий, працездатний, а тому вона вважає, що він може сплачувати аліменти. \~\~\~В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не прибули. \~\~\~Відповідач та його представник адвокат [PERSON] в судове засідання не прибули. Представник відповідача скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, де зазначила, що проти позову заперечує, в позові просить відмовити, оскільки на підставі рішення Долинського районного суду від 17.07.2018 року, яке набрало законної сили, визначено місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з батьом [PERSON]. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком народженого у шлюбі з позивачкою сина [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Стаття 182 СК України передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз зазначених норм Закону вказує, що право на отримання аліментів на утримання неповнолітніх дітей має той з батьків з ким проживають діти. Як вбачається\~з рішення\~Долинського районного\~суду Івано-Франківської\~області від\~17.07.2018\~року,\~справа №:\~343/786/18,за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Долинської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої\~ дитини, суд ухвалив: позов задовольнити.\~\~\~\~Визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 цього ж кодексу передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з наведених позивачем доводів, висловлених відповідачем заперечень, суд приходить до переконання, що позивачем не подано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про перебування неповнолітньої дитини на її утриманні. Судом встановлено, що неповнолітній син проживає з відповідачем та перебуває на його утриманні. Отже, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного ст.180-182 СК України,

Outcome: approved