Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивачка у грудні 2013 року звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку за номером [ADDRESS], укладений між сторонами 22 вересня 1996 року за ціною 500 гривень, а також визнати за нею право приватної власності на вказану частину будинку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 вересня 1996 року сторони уклали між собою договір купівлі-продажу вказаної ? частини будинку за ціною 500 гривень, які позивачка повністю сплатила відповідачці в день укладення договору та отримала від неї правовстановлюючий документ і технічний паспорт на ? частину будинку. Позивачка у зв'язку з придбанням частини будинку стала у ній проживати і з 22 жовтня 1996 року також прописалась у ньому, проте відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення укладеного договору. У судове засідання позивачка не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про визнання позову, справжність підпису на якій посвідчена нотаріально. Дослідивши матеріали справи, суд находить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору дарування, посвідченого 30 січня 1996 року за реєстром № 75 Фрунзівської державної нотаріальної контори Одеської області, відповідачці на праві власності належала ? частина житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] на підставі. На договорі є відмітка про те, що її право власності на його підставі 14 лютого 1996 року за реєстраційним номером 793 на сторінці 4 було записано у реєстрову книгу № 8 та заведена інвентаризаційна справа № 384 Фрунзівського бюро технічної інвентаризації. У розписці відповідачки від 22 вересня 1996 року вказано про продаж нею позивачці вказаної частини будинку за ціною 500 гривень, повне отримання за нього грошей і передачу покупцю договору дарування і технічного паспорту на частину будинку. У паспорті позивачки наявна відмітка про реєстрацію її місця проживання у придбаному будинку з 22 жовтня 1996 року. Згідно пропозиції про нотаріальне посвідчення укладеного договору купівлі-продажу житлового будинку, яку позивачка 06 грудня 2013 року надала відповідачці, останній пропонується протягом 5 днів прибути до нотаріальної контори для нотаріального посвідчення зазначеного вище договору. Згідно положень статей 224 і 227 Цивільного кодексу Української РСР, чинних на час видачі розписки, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Частиною 2 статті 47 цього Кодексу було встановлено, що якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. На підставі досліджених доказів суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу частини будинку, який був повністю виконаний обома сторонами, оскільки позивачка сплатила ціну за придбану частину будинку і прийняла її разом з документами, а відповідачка повністю отримала ціну продажу за частину будинку, передала його позивачці. Суд також вважає, що для визнання вказаного договору дійсним відсутні передбачені законом обмеження, договір не містив протизаконних умов.

Outcome: approved