Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач Київський міський територіальний центр соціального обслуговування звернувся до суду з даним позовом, при цьому просив стягнути з кожного із відповідача по 5976грн.95коп. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що [PERSON] працює в центрі з 15.03.2007р. на посаді водія. Відповідно до заяви від 31.12.2009р. з 1.01.2010р. [PERSON] за суміщенням посади виконував обов'язки механіка. За посадовою інструкцією механіка був матеріально-відповідальною особою та забезпечував автотранспорт паливно-мастильними матеріалами, пальним, запчастинами, лакофарбувальними матеріалами. Договір про матеріальну відповідальність не укладався. 21 серпня 2010р. між Територіальним центром та ТОВ «Росі-1» було укладено договір купівлі-продажу нафтопродуктів №10-598, бензин-А-95 і дизельне паливо. За даними бухгалтерського обліку паливо рахувалося за [PERSON], який отримав матеріальні цінності від постачальника ТОВ «Рось-1», що підтверджується видатковою накладною №С1-02470 від 6.12.2010р. З 27.03.2015р. по 17.04.2015р. Департаментом соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради була проведена перевірка окремих питань фінансово-господарської діяльності Київського міського територіального центру соціального обслуговування. В період проведення перевірки виявлена нестача запасів (палива) на загальну суму 11953грн.90коп. Нестача палива виникла в 2011році. [PERSON] перебувала в трудових відносинах з Територіальним центром з 11 травня 2006р. і займала посаду головного бухгалтера. 17.08.2012р. була звільнена з посади за угодою сторін. Виявлення фактичного залишку палива, відстеження руху паливно-мастильних матеріалів (ПММ) та контроль за залишками на смарт-картках у постачальника проводиться актами звірки, порівняльними відомостями, тощо. Акти-звірки, які б підтверджували дані залишку ПММ між Територіальним центром та ТОВ «Рось-1» бухгалтерською службовою не проводилися. Відповідачі як матеріально відповідальні посадові особи повинні відшкодувати завдану шкоду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на те, що договір про матеріальну відповідальність з ним не укладався, відповідно по накладним ніяких паливних матеріалів він не приймав і на зберігання йому нічого не передавалося. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, посилаючись на те, що вона звільнилася з посади головного бухгалтера з 17.08.2012р. Інвентаризацію проводили кожен рік станом на 1 листопада. Ніяких нестач не було. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до наказу №23-к від 15.03.2007р. [PERSON] був прийнятий на посаду водія з 15.03.2007р. з повною матеріальною відповідальністю, де і досі працює./а.с.7/ Відповідно до заяви відповідача [PERSON] від 31.12.2009р. він просив дозволити йому виконувати роботу на 0,5ставки механіка по випуску автомобілів на лінію за суміщенням з 1.01.2010р./а.с.8/ Наказ про суміщення посад не зберігся. В судовому засіданні сторони не заперечували того факту, що Договір про матеріальну відповідальність з [PERSON] не укладався. Відповідно до посадової інструкції механік відділу транспортного обслуговування інвалідів з порушенням опорно-рухового апарату механік є матеріально-відповідальна особа./а.с.9/ 21 серпня 2010р. між Територіальним центром та ТОВ «Рось-1» було укладено договір купівлі-продажу нафтопродуктів №10-598, бензин-А-95 і дизельне паливо./а.с.10-11/ Відповідно до п.2.1 Договору Продавець протягом дії цього Договору зобов'язується поставити і передати у власність, а Покупець прийняти і оплатити нафтопродукти. Згідно п.4.1 Договору товар постачається продавцем шляхом заправки автомобілів позивача на АЗЩС продавця після пред'явлення відпускної смарт-карти. Згідно п.4.2 Договору відпускні сім-картки видаються покупцю продавцем після оплати останнім вартості Товару, відповідно до наданої накладної на підставі довіреності встановленого зразка. Згідно п.1.6 Договору Довірена особа покупця - представник покупця, уповноважений ним на отримання паливно-мастильних матеріалів. Передача довіреній особі пластикової смарт-карти засвідчує надання йому відповідних повноважень при оформленні товарно-матеріальних цінностей. В судовому засіданні представник позивача не надав суду доказів на підтвердження того, що позивач уповноважував відповідача [PERSON] на отримання паливно-мастильних матеріалів згідно вищевказаного Договору. Відповідно до п.3.2 Договору підставою для здійснення оплати за товар , що поставляється у відповідності до Договору, є видаткова накладна продавця. В судовому засіданні відповідач [PERSON] при надані йому судом для огляду видаткової накладної №С1-02470 від 6.12.2010року суду пояснив, що на накладній стоїть лише підпис директора центру , він ніяких накладних не підписував і паливно-мастильних матеріалів не отримував. Представник позивача підтвердила факт відсутності на накладній підпису відповідача та доказів , які б підтверджували отримання ним паливно-мастильних матеріалів. Відповідно до ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установу, організації, внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Відповідно до ч.2 ст.130 КЗпП України при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працювала на посаді головного бухгалтера у позивача в період з 11.05.2006р. по 17.08.2012р./а.с.18-19/ Згідно посадової інструкції головного бухгалтера Київського міського територіального центру соціального обслуговування головного бухгалтера останній мав забезпечувати проведення інвентаризації, оформлення матеріалів, пов'язаних з нестачами і розкраданнями коштів і товарно-матеріальних цінностей, відшкодування втрат від нестач, крадіжок і псування матеріальних цінностей./а.с.20-21/ З 27.03.2015р. по 17.04.2015р. Департаментом соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради була проведена перевірка окремих питань фінансово-господарської діяльності Київського міського територіального центру соціального обслуговування. В період проведення перевірки виявлена нестача запасів (палива) на загальну суму 11953грн.90коп. При цьому зазначено, що станом на 1 січня 2013-2015року по рахунку 235 «Палив, горючі і мастильні матеріали» в оборотних відомостях рахується паливо на загальну суму 11953грн.90коп., але в який саме період виникла нестача паливно-мастильних матеріалів перевіркою не зазначено, а тому твердження представника позивача , що нестача стала саме в 2011р., коли посаду головного бухгалтера займала відповідач [PERSON] нічим не підтверджено. Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що будь-яких доказів на підтвердження того, що саме внаслідок неправомірних дій відповідачів позивачу завдано шкоду в розмірі 11953грн.90коп., позивач суду не надав, відповідно його позовні вимоги є необгрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed