Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

позивач ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 27.01.2021 року звернувся у суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просить стягнути з останніх заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2016 року по 31.03.2019 року у розмірі 13 977, 37 грн., вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що позивач є виробником та виконавцем послуг з постачання теплової енергії споживачам житлового будинку [ADDRESS] , у якому в квартирі [ADDRESS] зареєстровані та проживають відповідачі та отримують такі послуги. Відповідачі, в порушення своїх обов`язків, не вносять плату за надані та спожиті комунальні послуги, у зв`язку із чим виникла заборгованість у спірному розмірі, яку просить стягнути з них. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 16.02.2021 року позовну заяву залишено без руху, визначено недоліки, які в подальшому представником позивача усунено. 18.02.2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. У судове засідання представник позивача не з`явився. 16.03.2021 року до суду надійшла заява від представника позивача Станько Ю.П. , якій він просить розглянути справу у відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, просить позов задоволити (а.с. 65-67). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися судовими повістками за адресами, вказаними у позовній заяві. Рекомендовані повідомлення повернулися до суду із відмітками центру поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання», а також через оголошення на офіційному сайті судової влади. Відповідачі відзиву на позов не подали, жодних заяв чи клопотань в межах цього провадження від них до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися у судове засідання, про причини неявки не повідомили, не подали відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго» є теплопостачальною організацією - суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Порядок надання та споживання житлово-комунальних послуг, порядок укладення, зміни та припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг до 01.05.2019 року встановлювався Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.04.2004 року. Відповідно до ч.4 ст.19 цього Закону, виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), якою є Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго». Аналогічна норма закріплена у п. 3-4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 01.05.2019 року. Суд установив, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: власник квартири - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який є чоловіком власниці житла, що підтверджено довідкою ОСББ «Жовто-Блакитне» від 14.03.2019 № 00000000293 (а.с.25). Таким чином, відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг та користуються, зокрема послугами з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 17.05.2019 року у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги відмовлено (а.с.48,49). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавицями і споживачами, а також їхні права і обов`язки на час виникнення спірних відносин, регулювалися Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.04.2004 року, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносини, передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У позовній заяві зазначено, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 01.07.2014 року опубліковало умови договору приєднання в друкованому місцевому виданні «Високий Замок» №92 ( 5156 ) та запропонувало усім своїм споживачам укласти такий договір. Однак, сама по собі відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, іншими актами цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначені послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та в порядку, що встановлено договором. Суд зауважує, що відповідачі користувалися послугами з централізованого опалення, проте не здійснювались плати за їх утримання, у зв`язку із чим виникла заборгованість за період з 01.11.2016 року по 31.03.2019 року за послуги за спожиту теплову енергію (центральне опалення) у розмірі 13 977, 37 грн. (а.с.26). До позову додано копії актів зняття показів засобів обліку теплової енергії за період з 29.11.2016 року до 29.03.2019 року (а.с.30-46). На час звернення позивача до суду із позовною заявою, відповідачем заборгованість не оплачена. Розрахунки заборгованості стороною відповідача не оспорювались, будь-яких інших розрахунків суду не подано, а відтак такі беруться судом до уваги. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, шо між сторонами існують фактичні договірні відносини. Відповідачі неналежним чином виконували свої обов`язки з оплати житлово-комунальних послуг у зв`язку із чим утворилась заборгованість за спірний період, яка підтверджена позивачем належними та допустимими доказами. Отже, суд приходить висновку, що солідарно з відповідачів в користь позивача необхідно стягнути заборгованість за послуги за спожиту теплову енергію за період з 01.11.2016 року по 31.03.2019 року у розмірі 13 977, 37 грн., а позов задовольнити. Будь-яких інших фактичних даних та підтвердження їх доказами, що має значення для правильного вирішення справи, суд не встановив. Суд застосовує спеціальні норми, які регулюють спірні правовідносини та містяться у Законі України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, та Цивільному кодексі України. Згідно з ч. 1 ст.141 цього Кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні заяви до суду позивач сплачено судовий збір у розмірі 1 909,90 грн (а.с.10), а також доплачено на виконання ухвали суду - 168, 00 грн., а всього 2 077, 90 грн. що підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved