Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Позивач, ПАТ «Дельта Банк», звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], у якому зазначив, що 22.09.2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 49.290325706-ТК, згідно з умовами якого, позивач (за Договором - Банк) надав Відповідачеві кредитні кошти у сумі 8728,00 грн. з розрахунку 24 % річних за користування кредитом на строк з 22.09.2006 року до повного погашення кредиту. 20.05.2013 поку позивач за договором купівлі-продажу із ПАТ «Кредитпромбанк» придбав права вимоги, за яким позивач замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора у зазначених в договорі зобов'язаннях з усіма наслідками та правами, передбаченими ст. ст. 512-517 ЦК України. Відповідач станом на 12.05.2014 р. не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість в сумі 9959,11 грн. [PERSON] неодноразово був повідомлений про виникненням заборгованості по оплаті передбачених Договором платежів перед ТОВ «Комерційний банк «Дельта». Однак на даний час кредитна заборгованість Позичальником погашена не була. Заборгованість відповідача складається з: заборгованість за сумою кредиту - 8255,28 грн.; заборгованість за відсотками: 1703,83 грн. В зв'язку із викладеним у позивача виникла необхідність звернутися до суду з цим позовом. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, у разі неявки відповідача просив проводити розгляд справи у заочному порядку у відповідності до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини: 22.09.2006 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № 49.290325706-ТК190800045, згідно з умовами якого, відповідно до пункту 1.1. Банк зобов'язується надати Відповідачеві не пізніше наступного робочого дня після підписання договору грошові кошти зі сплатою процентів за користування кредитом з розрахунку 24% річних на умовах, визначених в цьому договорі, з остаточним терміном повернення кредиту та сплати процентів не пізніше ніж 18.09.2009 року для придбання певного майна/послуг, на умовах визначених договором. Матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того факту, що Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши Відповідачеві зазначені грошові кошти - кредит, та що відповідач ці кошти отримав. Матеріали справи також не містять жодних відомостей щодо того, чи сплачував відповідач суму боргу банку частково, якщо так, то коли та в яких розмірах. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказана норма закону позивачем та його представником не виконана, в зв'язку із чим суд вважає позовні вимоги не доведеними та необґрунтованими, в зв'язку із чим вважає за необхідне у їх задоволенні відмовити. Крім того, згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як розтлумачив Конституційний Суд України у своєму рішенні № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року, дія положення ст. 11 Закон України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» позовна давність за позовами про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Кінцевим строком виконання зобов'язання відповідача є, згідно умов договору, 18.09.2009 року, дата надходження позову до суду - 06.06.2014 року, клопотання про поновлення строку позовної давності чи його переривання, позивачем та його представником до суду не подавалось, до суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що строк для звернення до суду з позовом пропущено з поважних причин. За вказаних обставин, беручи до уваги, що позивачем не доведено, що позовна давність була збільшена за домовленістю сторін, а також не обґрунтовано її переривання, зупинення перебігу чи пропущення з поважних причин, і таких обставин не встановлено судом, в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Дельта Банк» слід відмовити не лише в зв'язку із недоведеністю, але й за спливом позовної давності. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним відмовити позивачу у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат, понесених останнім при подачі позову до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed