Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав відносно спільних неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі з 24.12.2015 року по 25.05.2017 року. В них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . З 27.12.2017 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON] та має спільну дитину, [PERSON] , [INFO] . З моменту припинення шлюбу із відповідачем, він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться фізичним, духовним, моральним розвитком та не сплачує аліментів на утримання дітей. Станом на 01.04.2019 року має заборгованість зі сплати аліментів у сумі 78326, 50 грн. Вихованням та утриманням дітей займається вона та її чоловік. Посилаючись на висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , позивачка просить її позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про отримання ним судової повістки. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] пояснили, що [PERSON] не бере участі у вихованні дітей. Діти проживають разом із своєю матір`ю, [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , який має намір всиновити дітей позивачки від першого шлюбу. Представник органу опіки та піклування не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 24.12.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бобровицького районного управління юстиції, який було розірвано згідно рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25.05.2017 року (а.с.10). Сторони мають спільних дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.12, 13). Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , позивачка в справі після одруження із [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.14). Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно правової позиції, викладеної в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, визначені ст. 166 СК України . Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу продовжує не виконувати своїх батьківських обов`язків, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. До органів поліції чи органу опіки та піклування для вжиття заходів реагування до відповідача з приводу нехтування ним батьківськими обов`язками стосовно дітей позивачка не зверталася, про що підтвердила в судовому засіданні. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав від 29.01.2019 року. Вказаний висновок не є достатньо мотивованим та не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та щодо того, що така міра буде мати позитивний вплив на виховання дітей в подальшому. Всі обставини викладені у висновку встановлені лише зі слів заявниці, позивачки в справі. Крім того, судом встановлено з пояснень представника органу опіки та піклування, що висновок комісії про позбавлення батьківських прав ухвалювався у відсутності батька дітей, [PERSON] . У комісії були відсутні будь-які дані щодо повідомлення [PERSON] про розгляд питання про позбавлення його батьківських прав. Також посилання представника органу опіки та піклування про неможливість повідомлення [PERSON] про засідання комісії не приймаються до уваги, оскільки в судовому засіданні з`ясовано, що свідок [PERSON] , мати позивачки, має телефонний зв`язок з матір`ю [PERSON] , з якою він проживає в м.Бобровиця Чернігівської області. Крім того, свідок [PERSON] , чоловік рідної сестри [PERSON] , має спільних друзів із [PERSON] . Також [PERSON] повідомила, що володіла інформацією про перебування відповідача на лікуванні. Комісія не встановила та не перевірила об`єктивні причини неявки [PERSON] для розгляду питання про позбавлення його батьківських прав. Не було з`ясовано чи отримував останній запрошення на комісію, а одразу прийнято рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав, а не про застосування заходів попередження та впливу щодо виконання батьківських обов`язків [PERSON] . В актах обстеження умов проживання зазначено, що [PERSON] не надає фінансової допомоги дітям з лютого 2017 року. Дані висновки зроблені членами комісії, як пояснила позивачка, зі слів сусідів та родичів, а тому вказані акти суд не може прийняти до уваги як належні та допустимі докази в розумінні ст. 81 ЦПК України. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Враховуючи вищевикладене та те, що позивачкою не було надано безспірних доказів, які свідчать про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав, приймаючи до уваги те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Також суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей та покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Outcome: dismissed