Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач Кілійська районна державна адміністрація Одеської області звернулась до Кілійського районного суду Одеської області 14.11.2017 року з позовною заявою до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що [PERSON], [INFO], яка проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS], має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини вказані зі слів матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Малолітній [PERSON], [INFO], був влаштований до Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини терміном на шість місяців за заявою матері в зв'язку з тяжким матеріальним становищем, яке склалось в сім'ї, відсутністю умов для проживання дитини та на підставі розпорядження голови райдержадміністрації від 03.03.2017 року № 134 «Про влаштування малолітнього [PERSON], [INFO]» до будинку дитини, терміном на шість місяців на повне державне забезпечення. [PERSON] було роз'яснено, що вона повинна приймати активну участь у вихованні дитини, відвідувати сина в будинку дитини, цікавитися його станом здоров'я та долею. Мати була попереджена про відповідальність за ухилення від виховання дитини та виконання своїх батьківських обов'язків, про що була складена відповідна довідка - попередження від 23.03.2017 року. Але, як зазначає позивач, згідно акту Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини про результат відвідування та піклування дитиною від 26.10.2017 року за № 02/06-46, за весь час перебування а будинку дитини малолітнього [PERSON], [INFO], мати жодного разу його не відвідувала, не цікавилась станом його здоров'я та розвитком дитини, не займалась його вихованням та утриманням. Як вказує позивач, у вересні 2017 року термін перебування малолітнього [PERSON], в будинку дитини закінчився, мати дитини [PERSON] неодноразово запрошувалась для проведення бесіди та з'ясування її намірів щодо подальшого місця перебування її сина, але на запрошення до служби у справах дітей вона не з'являлась. На теперішній час відповідач не вжила жодних заходів для повернення дитини в сім'ю, до служби у справах дітей райдержадміністрації з проханням повернути сина в сім'ю не зверталась. На підставі вищезазначеного позивач просить суд: - позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її дитини [PERSON], [INFO]; - стягнути з [PERSON], [INFO] на користь дитини [PERSON], [INFO], щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 713 гривень на особових рахунок дитини, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття; - передати дитину [PERSON], [INFO] органам опіки та піклування для вирішення її подальшої долі. Представники позивача за довіреністю, Ухаркіна Н. М. та Владимирець О. В., надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Прокурор Ізмаїльської місцевої прокуратури Порущенко Є. В., надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі. На підставі письмової заяви представників позивача, прокурора та відповідача суд ухвалює рішення без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 18.02.2017 року Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області вбачається, що [PERSON] народився [INFO], батьками записані [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 61, /а. с. 4/. Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька, відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України за № 00017683032 від 18.02.2017 року встановлено, що в актовому записі про народження № 61 від 18.02.2017 року, складеному Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, відносно [PERSON], [INFO], відомості про батька внесені за вказівкою матерів дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, /а. с. 10/. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 27.01.2017 року по справі № 502/2710/16-ц позбавлено [PERSON], [INFO], уродженку м. Вилкове Кілійського району Одеської області, громадянку України, батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], яких передано органу опіки та піклування; позбавлено [PERSON], [INFO], громадянина України, батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], яких передано органу опіки та піклування, /а. с. 13-14/. Розпорядженням Кілійської районної державної адміністрації Одеської області № 134 від 03.03.2017 року, влаштовано малолітнього [PERSON], [INFO] до будинку дитини, терміном на шість місяців на повне державне забезпечення, /а. с. 8/. Довідкою - попередженням про відповідальність за ухилення від утримання та виховання дитини від 23.02.2017 року встановлено, що [PERSON] сповіщена, що [PERSON] перебуває в Ізмаїльському спеціалізованому будинку дитини за адресою: [ADDRESS] на повному державному забезпеченні. Також роз'яснено, що у разі залишення дитини у будинку дитини більше ніж на шість місяців без поважної причини, адміністрація закладу на підставі ст. ст. 164, 165, 182 Сімейного кодексу України має право звернутись до суду з позовною заявою про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, після чого дитина набуде статусу позбавленої батьківського піклування та буде поставлена на облік з усиновлення, /а. с. 7/. Актом Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини № 02/06-46 від 26.10.2017 року встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], перебуває на повному державному забезпеченні в Будинку дитини з 17.03.2017 року. Мати дитини [PERSON] жодного разу не відвідувала, не цікавилась станом здоров'я та розвитку дитини, тобто фактично самоусунулась від його виховання та утримання, /а. с. 11/. Відповідно до розписки від 05.10.2017 року встановлено, що [PERSON] відмовилась забирати з дитячого будинку дитину [PERSON] для подальшого виховання, /а. с. 12/. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], встановлено, що орган опіки та піклування вважають доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO], /а. с. 3/. Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно. Ухилення батьків від виховання своїх обов'язків має місця коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних цінностей та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно Конвенції «Про права дітей», ратифіковану Верховною Радою України 27.02.1991 року, у ст. 2 зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У ст. 9, зазначеної конвенції, Україна взяла на себе зобов'язання, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст.150 Сімейного кодексу, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя Обставини справи свідчать про те, що відповідач, яка є матір'ю дитини, фактично самоусунулась від належного утримання та виховання дитини і не бажає змінити своє ставлення до його виховання, відповідач не вжила жодних щодо догляду за дитиною, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов'язками та відповідно, про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні її неповнолітньої дитини. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із п.3 ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, беручи до уваги потребу дитини в матеріальному забезпеченні та догляді, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Присуджені аліменти, як вважає суд, будуть достатніми для того, щоб забезпечити виконання батьківського обов'язку відповідачем, щодо утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст.3 ч.2 п.14 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх та неповнолітніх осіб. Тому за правилами ст. 141 ЦПК України при винесенні рішення з відповідача належить стягнути судові витрати.

Outcome: approved