Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів та з врахуванням уточнення позовних вимог просить визнати протиправним та скасувати рішення Шумівецької сільської ради Хмельницького району від 17 травня 2012 року №12 про затвердження акту земельної комісії Шумівецької сільської ради, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою [PERSON] шляхом зобов'язання її самовільно не займати земельну ділянку, яка належить [PERSON], визнати недійсними державні акти від 5 квітня 2006 року, видані [PERSON] та стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.. В судовому засіданні позивачка та її повноважний представник позовні вимоги з врахуванням поданих уточнень підтримали та просили позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її повноважний представник в судовому засіданні проти позову заперечували, вказували на безпідставність позовних вимог. Відповідач Шумівецька сільська ради направила до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без участі свого повноважного представника. Інші відповідачі в судове засідання не з'явилися, заяв відносно позовних вимог та розгляду справи не подавали, були належним чином про дату, час та місце судового засідання. Суд заслухавши пояснення сторін, експерта, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необгрунтованість позовних вимог та про те, що в задоволенні позову слід відмовити. Як встановлено судом, згідно рішення Шумівецької сільської ради №14 від 1 квітня 1994 року позивачці було передано у власність земельну ділянку по [ADDRESS], площею 0,25 га. 24 серпня 1996 року Шумівецькою сільською радою позивачці було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ХМ реєстраційний №125. 5 квітня 2006 року [PERSON] видані державні акти на право власності на земельну ділянку за реєстраційними номерами №01065300015 та №01065300016. Актом земельної комісії Шумівецької сільської ради від 27 березня 2012 року встановлено межові знаки між земельною ділянкою позивачки та земельною ділянкою відповідачки [PERSON] після проведення обміру вказаних земельних ділянок. Рішенням №12 дванадцятої сесії VI скликання Шумівецької сільської ради від 17 травня 2012 року даний акт було затверджено. Позивачка вказуючи, що дане рішення порушує її право на користування та володіння належною їй земельною ділянкою та те, що вказаним рішенням не зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянку шляхом викорчовування своїх насаджень, звернулася з відповідним позовом до суду. Відповідно до ст.60 ЦПК України: 1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. 2. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 3. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналізуючи в сукупності всі докази по справі, суд приходить до висновку про те, що при прийнятті спірного рішення, Шумівецька сільська рада діяла у спосіб та в межах повноважень, що передбачені чинним законодавством України. Зокрема враховується що спірне рішення є рішенням колегіального органу, яке прийняте на підставі вивчення пропозицій та підтверджуючої документації. Належних та допустимих доказів того, що спірне рішення не відповідає чинному законодавству, стороною позивача не надано та таких доказів судом не здобуто. Відтак позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою [PERSON] шляхом зобов'язання її самовільно не займати земельну ділянку, яка належить [PERSON], оскільки на думку суду стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності перешкод у позивачки з боку даного відповідача в користуванні належною їй земельною ділянкою. Відповідно до ст.131 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладання таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з врахуванням вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Судом не встановлено обгрунтованих та достатніх підстав для визнання державних актів відповідачки недійсними, враховується, що державні акти на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування. Відтак їх правомірність залежить від законності відповідного рішення органу місцевого самоврядування. Не підлягають задоволенню вимоги і про стягнення з відповідачів моральної шкоди, оскільки дані вимоги не є обгрунтованими та судом не встановлено факту завдання з боку відповідачів позивачці моральної шкоди.

Outcome: dismissed