Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 28 січня 1981 року Липовецьким відділом РАЦС Вінницької області, актовий запис №7, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що від шлюбу діти уже повнолітні, однак через органи РАЦСУ відповідач розірвати шлюб відмовляється. Причиною, що спонукала звернутись до суду із позовом про розірвання шлюбу, позивачка вказує на те, що відповідач постійно зловживає спиртними напоями, морально її принижує, на грунті чого постійно виникають сварки та скандали. Неодноразові спроби налагодити відносини в сім'ї позитивних результатів не дали. Сімейні відносини повинні будуватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, однак між позивачем та відповідачем цього не має, вони стали чужими людьми. Просить суд шлюб припинити шляхом його розірвання, оскільки спільне проживання та збереження шлюбу суперечить як інтересам позивача так і інтересам відповідача, що мають істотне значення. При розірванні шлюбу вирішити питання про зміну прізвища - залишити прізвище, набуте у зв'язку із реєстрацією шлюбу «[PERSON]». В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28 січня 1981 року Липовецьким відділом РАЦС Вінницької області, було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис №7 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.3), після реєстрації якого відповідачка змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Від шлюбу вони мають дітей, які уже повнолітні. Судом встановлено, що сторони жодних заходів щодо примирення та збереження сім'ї не вжили, а відтак наміру зберегти сім'ю не мають, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Правовідносини, що є предметом даного спору є сімейними, а відтак регулюються Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 року N 2947-III. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 1 СК України передбачено, що сімейні відносини будуються на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки. Зі змісту ст.ст.104, 105, 110 СК України слідує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду шляхом пред'явлення позову одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене та у контексті приведених правових норм, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню: шлюб між сторонами має бути розірваний, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. Разом з цим, підлягає до задоволення вимога позивача про залишення їй прізвища відповідача набутого у зв'язку із реєстрацією шлюбу, оскільки це узгоджується з приписами ст.113 СК України. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.110,112,113 СК України,

Outcome: approved