Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивачка просить суд розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що їх подальше спільне життя стало неможливим. Також просить суд після розірвання шлюбу визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO], разом із нею. Свої вимоги позивачка і її представник обґрунтовують тим, що через постійні конфлікти та суперечки спільне життя подружжя стало неможливим та нестерпним, сторони по справі мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. В звязку з цим шлюбні стосунки фактично припинені, з березня 2015 року сторони по справі проживають окремо, примирення між сторонами не можливо. 29.05.2015 року відповідач, порушуючи домовленість між сторонами, забрав сина до себе та не повідомляє про його місцезнаходження. Позивачка зазначила, що дуже любить свого сина, має змогу забезпечити його всім необхідним, постійно слідкує за станом здоровя сина, піклується про нього. Натомість відповідач не має постійного місця роботи та заробітку, умови його життя не придатні для проживання з дитиною. Відповідач є психічно та емоційно неврівноваженою людиною, схильною до фізичних образ. Таким чином, позивачка просить суд визначити місце проживання дитини з нею і не має намір перешкоджати батьку дитини в спілкуванні з дитиною. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, не надав суду докази поважності причин неявки в суд, направив суду письмові заперечення проти позову (а.с.31-34). В своїх запереченнях вказав, що не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою. Просить суд визнати місце проживання їх сина разом із ним. Зазначив, що зараз дитина знаходиться у нього на підставі усної угоди з позивачкою про рівне за часом проживання сина з кожним із батьків. Щодо його працевлаштування зазначив, що зараз він знаходиться на стадії підписання контракту з приватним підприємцем. Вважає не доказаним факт того, що умови проживання дитини з ним є не придатними. Приймаючи до уваги викладене, що позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, то в відповідності до ст.224 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони по справі знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 31 липня 2010 року (а.с.13), мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6), припинили шлюбно-сімейні відносини, з березня 2015 року проживають окремо, спільне господарство не ведуть, ніяких сімейних відносин не підтримують, між ними відсутнє взаєморозуміння, дитина на цей час знаходиться у відповідача. Відповідач проти розірвання шлюбу з позивачкою не заперечує (а.с.33). Позивачка не згодна на примирення з відповідачем і наполягає на розірванні шлюбу. Приймаючи до уваги, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, що має істотне значення, то у відповідності зі ст.112 Сімейного кодексу України позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згоди сторін по справі на проживання сина з одним із подружжя після розірвання шлюбу не досягнуто. В звязку з цим до справи було залучено Управління Служб у справах дітей Харківської міської ради, які надали суду висновок №508 від 18.09.2015 року про те, що в інтересах дитини вважають за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з матірю [PERSON]. При цьому зазначили, що позивачка займає посаду прийомоздавальника вантажу та багажу в «Локомотивному депо Основа», де працює з 2007 року, має стабільну зарплату, ознак наркологічного захворювання у неї не виявлено, за місцем роботи вона характеризується позитивно. Згідно до акту обстеження житлово-побутових умов, для дитини створено належні умови для проживання, навчання та розвитку. Відповідач [PERSON], з його слів, працює не офіційно, довідку про доходи надати не може. Згідно до акту обстеження житлово-побутових умов, для дитини створено належні умови для проживання. Дитина мешкає з батьком з 25.05.2015 року. Відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Із наданих суду доказів видно, що [PERSON] має постійне місце проживання і належні умови для проживання сина (а.с.7), має постійне місце роботи і стабільну зарплату (а.с.8,9), не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами (а.с.47,48), позитивно характеризується (а.с.49), належним чином виконувала свої материнські обовязки щодо виховання сина до того часу, як дитина стала проживати з батьком. Посилання відповідача на те, що позивачка прихильна до алкоголю, спростовується сертифікатом про проходження наркологічного огляду (а.с.48). Посилання відповідача на аморальну поведінку позивачки є не обґрунтованим і не підтвердженим відповідними доказами. Інформація на компютерному диску (а.с.39), не містить в собі зазначення часу і місця, повного відтворення всіх обставин і сама по собі не є достатнім доказом. Із копії трудової книжки відповідача (а.с.35-36) видно, що він офіційно не працевлаштований, суду не надано документи щодо його доходу. Згідно до ч.2 ст. 161 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З урахуванням всього вищевикладеного, ставлення сторін по справі до виконання своїх батьківських обов'язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, віку дитини, стану її здоров'я та враховуючи те, що відповідач по справі не має самостійного доходу, суд в інтересах малолітнього сина [PERSON], [INFO], визначає місце його проживання разом із матірю [PERSON].

Outcome: approved