Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом вказуючи, що [INFO] , в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області помер її батько - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина за законом, яка складається з належної йому при житті 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Крім батька, власниками зазначеної квартири є також вона та її донька - [PERSON] у рівних з батьком частках - по 1/3 частині квартири кожному з них. Тобто зазначена вище квартира є спільною частковою власністю померлого [PERSON] , її та її доньки (онуки [PERSON] ) [PERSON] по 1/3 частини кожного із співвласників квартири. Її батько при житті був підопічним комунального закладу «Криворізький психоневрологічний інтернат» Дніпропетровської обласної ради, в якому він перебував з 16.04.2013 року - по день своєї смерті [INFO] , у зв`язку з чим він був зареєстрованим за паспортним обліком за адресою: [ADDRESS] по день своєї смерті. Після смерті батька, вона у встановлений законом шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини, із заявою про прийняття спадщини до органів нотаріату за місцем відкриття спадщини не зверталась, оскільки вона на час відкриття спадщини була вагітною сином [PERSON] , якого вона народила [INFO] , потім, під час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, вона завагітніла втретє та народила молодшого сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим вона продовжує перебувати у відпустці по догляду за молодшою дитиною до досягнення нею трирічного віку. А оскільки вона у шлюбі не перебувала та не перебуває, здійснювати догляд за дітьми їй майже ніхто не допомагає, з урахуванням відсутності прямого транспортного сполучення між м. Вільногірськ, де вона мешкає разом з дітьми, та м. Кривий Ріг, вона не мала можливості поїхати до м. Кривого Рогу для подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк - шість місяців з дати відкриття спадщини. Оскільки вона не подала протягом строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини, то в силу норми Закону, зазначеної вище, вона вважається такою, що не прийняла спадщину. Її матір, [PERSON] , померла ще в 1993 році, ще до приватизації зазначеної вище квартири. Оскільки спадкування майна її батька відбувається за законом, бо батько при житті заповіту на будь-чию користь не складав, наступними спадкоємцями за законом на спадщину, що відкрилась після смерті її батька, є його онуки, тобто її діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які є малолітніми, то вважаються такими, що прийняли спадщину за законом. Інших спадкоємців за законом на спадщину, що відкрилась після смерті її батька, на цей час немає, тому її діти є такими що прийняли спадщину. Позивачка просить визнати за малолітніми дітьми - онуками спадкодавця: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за кожним право власності на 1/9 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування 1/3 частки цієї ж квартири за законом, яка належала при житті батькові позивачки (діду дітей) - [PERSON] , що помер [INFO] у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов та вказані в ньому обґрунтування підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити. Пояснила, що вона не звернулась у визначений законом шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини, бо на час смерті батька була вагітна, народила дитину, і під час перебування у відпустці по догляду за дитиною, народила ще одну дитину. Зверталася до нотаріуса за оформленням спадщини як спадкоємець першої черги, але отримала письмову відмову у зв`язку з тим, що вона пропустила строк на прийняття спадщини, і за порадою адвоката звернулася до суду з даним позовом. Вважає, що причини по яким вона вчасно не звернулася до нотаріуса є поважними, оскільки займалася доглядом за малолітніми дітьми, яких нікому було залишити для виїзду до м. Кривий Ріг. Батько помер в м.Кривий Ріг і на час смерті він був зареєстрований у інтернаті. Організовували похорон вона та її бабуся- матір батька. Крім частки батька в квартирі, іншого спадкового майна немає, її мати померла ще в 1993 році. З заявою до нотаріуса про прийняття спадщини в інтересах дітей вона не зверталася. Представник відповідача - Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовна заява підлягає задоволенню. (а.с. 29) Представник третьої особи - органу опіки та піклування Левченко О.М., позов підтримала, вважає його таким, що підлягає задоволенню, бо визнання за дітьми права власності є найліпшим забезпеченням їх права, що відповідає ст.3 Конвенції про права дітей. Вислухавши позивачку, представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню по наступним підставам. Так, факт смерті [PERSON] , [INFO] підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 18). Факт родинних стосунків позивачки та [PERSON] підтверджено копією свідоцтва про народження [PERSON] , згідно якого остання народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с. 11) Факт того, що позивачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , підтверджено копіями свідоцтв про їх народження (а.с.12,13,14) Згідно копії довідки № 3063 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, позивачка [PERSON] , зареєстрована в кв. [ADDRESS] та до складу її сім`ї входять: донька - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , (а.с.15) Факт наявності спадкового майна після смерті [PERSON] , підтверджено копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.10.2012 року, яке видано виконавчим комітетом Вільногірської міської ради та витягом про державну реєстрацію прав, згідно яких [PERSON] належить 1/3 частина квартири [ADDRESS] (а.с. 7,8), технічні характеристики якої підтверджено копією технічного паспорту на вказану квартиру (а.с.9-10) З копії довідки Комунального закладу «Криворізький психоневрологічний інтернат Дніпропетровської обласної ради» від 10.07.2019 року № 784, вбачається, що [PERSON] , 1960 р.н., дійсно являвся підопічним інтернату з 16.04.2013 року та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Помер [INFO] та знятий з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю. (а.с. 15) Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), наданої приватним нотаріусом Петруш О.С., інформація щодо спадкових справ та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у спадковому реєстрі відсутня. (а.с. 44) Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), наданої приватним нотаріусом Петруш О.С., інформація щодо заповітів та спадкових договорів складених [PERSON] у спадковому реєстрі відсутня. (а.с. 45) Згідно копії висновку про вартість майна від 22.07.2019 року оціночна вартість 1/3 частини квартири [ADDRESS] становить 56386,00 грн. (а.с. 16-17). Відповідно до ст.ст. 1216 -1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.2 ст. 1220 ЦК, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. З аналізу вказаних норм слідує, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заяву від імені малолітньої особи або недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун (ч.4 ст.1269 ЦК). Цивільне законодавство (ст.ст. 1261-1265 ЦК ) встановлює п`ять черг спадкоємців за законом. Онуки спадкодавця відносяться до п`ятої черги спадкоємців за законом, оскільки відносяться до другого ступеня споріднення, і можуть спадкувати за правом представлення (ст. 1276 ЦК) або у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення таких спадкоємців від спадкування, неприйняття усіма спадкоємцями попередньої черги спадщини або відмови від її прийняття шляхом подачі відповідної заяви про відмову нотаріусу за місцем відкриття спадщини (ч.2 ст.1258 ЦК). В судовому засіданні встановлено, що позивачка є донькою померлого [PERSON] , і відповідно, спадкоємцем першої черги, а її діти є онуками померлого, тобто відносяться до п`ятої черги спадкоємців за законом. Право на спадкування позивачки, як спадкоємця першої черги, так і її дітей, як спадкоємців п`ятої черги, відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.1220 ЦК виникло у день відкриття спадщини, тобто день смерті [PERSON] , який є батьком позивачки та доводиться дідом її дітям і яка настала [INFO] . Таким чином, право спадкування дітей позивачки, є похідним від реалізації нею цього права, оскільки вона є спадкоємцем першої черги, тобто має переважне право перед її дітьми на спадок, а у дітей позивачки це право виникає у них у разі не прийняття позивачкою спадщини або відмови від неї шляхом подачі відповідної заяви нотаріусу. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України здійснення права спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, на прийняття цієї спадщини відбувається шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову у цьому в зв`язку з пропуском нею строку для прийняття спадщини, який, як слідує з її пояснень, наданих суду, вважає пропущеним з поважних причин, оскільки на час смерті батька, яка настала в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області вона проживала у м. Вільногірськ Дніпропетровської області, була вагітна, народила дитину, і під час перебування у відпустці по догляду за нею, народила ще одну дитину, займалася доглядом за її малолітніми дітьми і не мала змоги виїхати до м. Кривий Ріг для подання відповідної заяви нотаріусу. Таким чином, позивачка виразила своє бажання прийняти спадщину після померлого батька шляхом подання в установленому законом порядку заяви нотаріусу про прийняття спадщини, однак не отримала свідоцтво на спадщину у зв`язку з пропуском нею строку на подання цієї заяви, який вважає пропущеним з поважних причин, і позивачка не позбавлена можливості захисту свого права в судовому порядку, зокрема, шляхом звернення з відповідною заявою до суду в поряду ч.3 ст. 1272 ЦК України з питання визначення їй додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини. Від спадщини в установленому законом порядку позивачка не відмовлялася. При таких обставинах, факт неотримання позивачкою з вказаних нею причин свідоцтва про право на спадщину після померлого батька, на думку суду, не може свідчити про неприйняття нею спадщини взагалі, оскільки можливості захисту порушеного права позивачкою не вичерпані, а право дітей позивачки на отримання спадщини після померлого діда є похідним від її права і не може реалізуватися окремо, оскільки одним із основних принципів спадкування є черговість отримання права на спадкування особами, визначеними ст.ст. 1261-1266 ЦК України. Крім того, відповідно до ст. 1, ч.1 ст.2 ЦПК України, цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Як пояснила позивачка в судовому засіданні, до нотаріуса з питання отримання свідоцтва на право на спадщину за законом після померлого діда в інтересах її малолітніх дітей вона не зверталася, при цьому вирішення питання черг, кола спадкоємців і наявність у них підстав для спадкоємства входить саме до компетенції нотаріуса, яким можливість отримання дітьми позивачки спадкового майна після померлого діда по зазначеним позивачкою підставам не розглядалася, тому спір у даних правовідносинах як такий відсутній. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що в межах заявлених позивачкою вимог, спосіб захисту порушеного права останньою обрано невірно, достатні підстави для визнання за дітьми позивачки права власності на майно померлого діда в порядку спадкування за законом відсутні, позов подано передчасно, тому у його задоволенні слід відмовити. Судові витрати по справі у виді сплаченого [PERSON] судового збору в розмірі 768,40 грн., слід віднести на рахунок позивачки. На підставі ст.ст. 1220, 1258, 1261-1265, 1269, 1270, 1272, 1276 ЦК України,

Outcome: dismissed