Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що сторони є батьками малолітньої дитини. Дитина перебуває на утриманні позивачки. Відповідач не надає допомоги на утримання дитини. Через це позивачка звернулася до суду з даним позовом; та просить суд задоволити позов про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Зазначений позов був виділений в окреме провадження на підставі ухвали Рівненського районного суду Рівненської області від 13.08.2020 р. з позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. 29.09.2020 року позивачкою були подані письмові пояснення, відповідно до яких зазначає, що за час їх окремого проживання з відповідачем останнім було придбано планшет сину та частково оплачено його відпочинок на морі. Однак, вказані обставини на її думку, не звільняють відповідача від регулярного, щомісячного утримання сина. Додатково зазначає, що заявлений нею розмір аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно, буде повністю відповідати інтересам дитини та не нестиме надмірний фінансовий тягар для відповідача. 13.10.2020 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнає частково, та згідний сплачувати аліменти у розмірі 929,50 грн. Додатково зазначає, що він має бажання турбуватись про сина, проводити з ним вільний час, однак таку можливість він має лише коли дозволить позивачка. Крім того зазначає, що готовий матеріально забезпечувати сина незалежно від рішення суду. Щодо обставин, зазначених позивачкою у позовній заяві, зазначає, що він регулярно надає матеріальну допомогу сину, про що свідчать розписки про отримання коштів позивачкою. Водночас також було придбано сину планшет, оплачено відпочинок на морі. Крім того відповідач зазначає, що регулярно купує сину іграшки, одяг та інші необхідні товари, про що свідчать копії товарних чеків, наявні в матеріалах справи. Також відповідач просить суд врахувати ту обставину, що на даний час він офіційно не працює; має на утриманні жінку, з якою проживає без реєстрації шлюбу; та надає допомогу своїм непрацездатним батькам, які досягли пенсійного віку. 21.10.2020 р. позивачка подала відповідь на відзив, відповідно до якого зазначає, що факт придбання відповідачем планшета, купівлі речей для сина, зокрема: гойдалки, м`яча, штанів нею визнається. Крім того вона не заперечує той факт, що відповідач частково оплатив відпочинок сина на морі. Однак, на її думку, вищезгадані подарунки не позбавляють відповідача обов`язку матеріально утримувати сина. Також зазначає, що домовленості між ними про те, що дані подарунки відповідач робить в рахунок коштів на утримання сина, досягнуто не було. Щодо можливості відповідача надавати кошти на утримання сина зазначає, що останній є здоровим, працездатним, нещодавно придбав автомобіль, що свідчить про наявність доходів у відповідача. Крім того зазначає, що факт утримання відповідачем інших осіб ним не доведений. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, надала пояснення щодо вищезазначених обставин. Не заперечила, що відповідач надавав їй грошові кошти: 2500 грн. та 20 доларів США 25.02.2020 року; надав 1500 грн. у вересні 2020 року; купував планшет та речі, про які зазначив відповідач. Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги визнав частково в розмірі та з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що на даний час він є безробітним. У вересні надав для позивачки кошти у розмірі 1500 грн. на утримання сина. Крім того, раніше щомісячно надавав допомогу у розмірі від 1000 до 1500 грн., однак розписок про отримання позивачкою коштів він не брав. Додатково повідомив, що хотів укласти нотаріально посвідчену угоду з позивачкою щодо добровільної сплати аліментів, але вона відмовилася. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково та просить суд звернути увагу, що відповідач добровільно надавав та надає допомогу на утримання його дитини. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Частина 1 статті 184 СК України визначає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як встановлено в судовому засіданні, сторони є батьками малолітньої дитини. Дитина проживає з позивачкою. Дитина утримується як позивачкою, так і відповідачем. Отже, в судовому засіданні встановлені обставини, за яких відповідач добровільно надавав та надає матеріальну допомогу на утримання сина. Так, у лютому 2020 р. він надав 2500 грн. та 200 доларів США (що за курсом НБУ (1/24,49) становило 4 898 грн.), а у сумі така допомога склала 7 398 грн. У вересні 2020 р. відповідач надав позивачці 1500 грн. За період з березня 2020 року (12.03.2020 р. позивачка звернулася з позовом до суду) по жовтень 2020 року (час розгляду справи судом), а це 7 місяців, грошова допомога склала 8898 грн., що за кожен місяць еквівалентно 1271, 14 грн. (7398 грн.+1500 грн. =8898 грн./7 місяців = 1271, 14 грн.). Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач регулярно купує необхідні сину товари, а також одяг та іграшки. Зокрема, в матеріалах справи наявні документи, що підтверджують, що у квітні 2020 року відповідачем було придбано сину дитячу гойдалку (товарний чек від 18.04.2020 р., вартість 180 грн.), м`яч футбольний (товарний чек №б/н від 17.04.2020 р., вартість 480 грн.), у червні 2020 року відповідачем було придбано сину спортивні штани (товарний чек від 04.07.2020 р., вартість 180 грн.). Також, згідно фіскального чеку №000132373 00020 від 16.08.2020 р. ТОВ «САВ-ДИСТРИБЮТОР» магазин «Фокстрот», відповідач придбав сину планшет загальною вартістю 5 148, 90 грн. Загалом було придбано товарів на суму 5988, 90 грн. Отже, відповідач додатково до наданих грошових коштів у середньому, щомісячно, надавав допомогу по 855, 56 грн. у виді придбаних речей, необхідних для розвитку дитини. Вищезазначені обставини свідчать про те, що відповідачем не було порушено приписи ст. 180 СК України. Відповідач добровільно надає допомогу на утримання сина, піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, допомагає позиваці створювати належні умови для розвитку природних здібностей сина. Суд звертає увагу, що обов`язок з утримання дітей покладений на обох батьків. І батько дитини за останні 7 місяців надав допомогу на суму 13 386,90 грн., що відповідає еквіваленту 1912,41 грн. щомісячно, і перевищує розмір 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо заяви позивачки, що відповідач придбав автомобіль, то суду було надано для огляду свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, згідно якого відповідач не є власником автомобіля. Аналізуючи зібрані у справі докази дійшов висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та недоведеним. А тому у його задоволенні слід відмовити. Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, і вони покладаються на державу (сплата судового збору).

Outcome: dismissed