Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цією заявою і просить суд встановити місце проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], разом з нею, [PERSON]. Зобов'язати [PERSON] передати неповнолітню [PERSON] на постійне місце проживання до [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Відповідач позов не визнає і в своєму зустрічному позові просить суд визначити місце проживання дитини з ним [PERSON]. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON], являється матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER]. Згідно рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 березня 2015 року, було розірвано шлюб між нею та відповідачем, [PERSON]. Після розірвання шлюбу спільна дитина, [PERSON], залишилась проживати разом з позивачкою, на підставі усної домовленості між сторонами. В даний момент позивачка проживає окремо від колишнього чоловіка. Під час проживання з позивачкою [PERSON] була забезпечена достойними умовами проживання, відповідно до її вікових потреб. В липні 2015 року колишній чоловік позивачки забрав їхню спільну доньку на декілька днів до себе додому за адресою: [ADDRESS]. Після цього відповідач, доньку [PERSON] не повернув та повертати категорично відмовляється посилаючись на те, що їхня донька не виявляє бажання проживати разом із матір'ю. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України, при вирішенні спору про встановлення місця проживання дитини, бажання дитини, якій не виповнилося 10 років, не враховується. При цьому відповідач не надає позивачці можливості зустрічатись з дитиною, перешкоджає спілкуванню та відмовляється надати до неї доступ. На прохання позивачки про зустріч з дитиною під час телефонних розмов відповідач погоджується, але фізичного доступу до дитини не надає, що спричинило низку конфліктних ситуацій. Позивачка вважає що порушуються її права, встановлені ст. 141 Сімейного кодексу України, так як мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Біляївського району, постійне місце проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], встановлене разом з [PERSON]. Відповідно до ст. 161 СК України, у разі виникнення спору між батьками щодо встановлення постійного місця проживання дитини, такий спір може бути вирішено судом. Враховуючі вищевикладене, а також той факт, що сторони мають рівні права на дитину, рівні побутово матеріальні умови для виховання дитини, суд вважає, що при вирішенні питання про місце проживання дитини суду необхідно виходити з того, що у суда немає підстав передбачених ст.. 161 СК України, для розлучення дитини з матір'ю, тим більше за умови, що ця дитина є дівчинкою трирічного віку і потребує виховання специфічних навиків поведінки та дотримання санітарно - гігієнічних норм. Суд вважає, що при вищевикладених обставинах позов [PERSON] підлягає задоволенню, так як така думка підтверджується висновком органу опіки та піклування Біляївського району, довідкою психологічного дослідження спеціаліста психолога згідно якого дитина почувається комфортно як з батьком та із матір'ю, думкою прокурора який вважає, що дитина повинна проживати з матір'ю. І з тих самих підстав зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Суд не приймає до уваги пояснення свідків, так як свідчення свідків зі сторони позивача протеріччать свідченням свідків зі сторони відповідача

Outcome: dismissed