Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

Позивачка у травні 2014 р. звернулась до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона з 11.11.2000 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 24.02.2010 р. був розірваний. Від даного шлюбу, позивачка [INFO] народила дочку - [PERSON]. Позивачка зазначає, що відповідач періодично матеріально допомагає їй в утриманні дочки, проте, вказана допомога є недостатньою для утримання дитини, крім того дочка має патологію щелеп та потребує постійного лікування. Позивачка вказує, що дочка перебуває на повному її утриманні, хоча матеріальне забезпечення останньої не надає можливість гідно утримувати дитину, належно забезпечувати її життя. Позивачка зазначає, що з 2012 р. відповідач. Крім телефонних дзвінків, з дочкою жодним чином не спілкується, уникає зустрічей з нею. Позивачка, також зазначає, що у неї перебуває на утриманні матір пенсіонерка, а тому їй скрутно самостійно утримувати непонолітню дочку, при цьому, розраховувати на матеріальну допомогу відповідача, який на власний розсуд визначає розмір цієї допомоги. Таким чином, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 25 відсотків з усіх видів його заробітку щомісяця. Позивачка в судовому засіданні позовні виомги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково та просила присудити стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій формі, а саме: в розмірі 2 500 грн.. подала письмові заперечення на позов. Суд, заслухавши позивачку, представника відповідача та дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є сторони: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Встановлено, що сторони з 11.11.2000 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який 24.02.2010 р. був розірваний. (а.с. 4) Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] зареєстрована та проживає зі своєю матір'ю - позивачкою по справі за адресою: [ADDRESS]. Встановлено, що відповідач [PERSON] інших неповнолітніх дітей та осіб, які перебувають на його утриманні не має, жодних відрахувань з його заробітної плати не здійснюється на користь цих осіб. В судовому засіданні представником відповідача не надано письмових доказів, що відповідач проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON], яку утримує та здійснює за нею догляд, не надано доказів, що вказана особа потребує стороннього догляду. Судом встановлено та підтверджено сторонами, що відповідач [PERSON] здійснює переказ грошових коштів в рахунок сплати аліментів на картковий рахунок позивачки, проте, як вбачається з наданого представником відповідача графіку сплати аліментів, відповідач на власний розсуд визначає розмір аліментів. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру сплати відповідачем аліментів на утримання їх спільної з позивачкою доньки, при цьому, в судовому засіданні позивачка наполягала на стягненні з відповідача аліментів саме в частці, а не у твердій грошовій формі, оскільки позивачці невідомо місце роботи відповідача, розмір його доходів, а оскільки у сторін створились вкрай неприязні стосунки за останні декілька років, позивачка з відповідачем майже не спілкуються, у зв'язку з чим позивачка наполягає не постановленні судового рішення про стягнення аліментів з відповідача саме в частці від всіх видів його заробітку. Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, вказана вище норма передбачає саме право суду, а не обов'язок на призначення аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, враховуючи, що позивачка заперечує проти такого призначення аліментів та наполягає на призначенні аліментів саме в частці від всіх видів заробітку відповідача, суд вважає можливим призначити аліменти в частці від доходів відповідача. З урахуванням матеріального становища сторін, суд вважає занеобхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини від його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення - [PERSON], [INFO] повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачкою, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, позовні вимоги доведені в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача обов'язок сплатити на користь держави судовий збір.

Outcome: approved