Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої увійшла спадщина її чоловіка - батька позивачки [PERSON] , який помер [INFO] . До вказаної спадщини увійшло право на земельну частку (пай) площею 3,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі, що будо успадковане останнім після смерті своєї матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки спадкоємець за заповітом [PERSON] проживав в іншій державі, спадщину не прийняв та помер [INFO] . У видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане право на земельну частку (пай) нотаріус відмовив, так як оригінал сертифікату серії СМ №021082, яким було підтверджено це право за [PERSON] , був втрачений. Просила визнати за нею право на цю земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позивачка заявлені вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача про розгляд справи повідомлений належним чином, в судове засідання не явився по невідомій причині, клопотання про відкладення розгляду справи не надав. Суд визнав можливим справу розглянути без його участі за наявними доказами. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши надані докази і давши їм оцінку, повно та всебічно встановивши обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла баба позивачки [PERSON] , яка проживала в с. Чумакове Буринського району Сумської області, у зв`язку з чим відкрилася спадщина, до складу якої увійшли усі права та обов`язки, що належали їй на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті, що підтверджується свідоцтвом про смерть спадкодавця (а.с.12). До спадщини останньої увійшло право на земельну частку (пай) розміром 3,58 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) у землі, яка перебуває у колективній власності СПТЗТ «КОЛОС», що було посвідчено сертифікатом на земельну частку (пай) серії СМ №021082, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 02.04.1996 року за №488 (а.с.8). З довідки Червонослобідського старостинського округу вбачається, що на день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в с. Чумакове Буринського району Сумської області (в теперішній час Конотопський район Сумської області) разом із сином [PERSON] , 1938 року народження та невісткою - [PERSON] , 1940 року народження (а.с.13). Родинні відносини між [PERSON] та її сином [PERSON] підтверджені копією свідоцтва № [NUMBER] про народження останнього (а.с.23). За життя, 23.07.1992 року, [PERSON] посвідчила в Червонослобідській сільській раді Буринського району заповіт на користь [PERSON] , якому заповіла все своє майно (а.с.14). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №59958875 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, свідоцтва про право на спадщину [PERSON] органами нотаріату не видавалися (а.с.37). [INFO] [PERSON] помер в м. Шахти, Ростовської області Російської Федерації (а.с.15). Оскільки матеріали справи не містять доказів прийняття спадщини останнім після смерті [PERSON] , суд вважає, що [PERSON] спадщину не прийняв. Крім того, враховуючи, що останній не прийняв спадщину та помер після закінчення встановленого законом строку на її прийняття, право на прийняття належної йому частки до його спадкоємців не перейшло, спадкова трансмісія не відбулась. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2020 року (справа № 305/235/17). З наведеної вище довідки Червонослобідського старостинського округу вбачається, що на день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в с. Чумакове Буринського району Сумської області разом із своїм сином [PERSON] , 1938 року народження, у зв`язку з чим суд вважає, що останній прийняв спадщину фактично вступивши у володіння спадковим майном, являючись спадкоємцем першої черги за законом. 15.02.1996 року державним нотаріусом Буринської районної державної нотаріальної контори Черниш Д.М., на ім`я [PERSON] , видане свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок, яке було зареєстроване в реєстрі за №281 (а.с.48). Свої спадкові права щодо земельної частки (паю), належної [PERSON] останній не оформляв і помер [INFO] в с. Чумакове Буринського району Сумської області (а.с.9). Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшли усі права та обов`язки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Згідно з довідки Червонослобідського старостинського округу на день смерті [PERSON] з ним проживали його дружина [PERSON] та син [PERSON] , що свідчить про прийняття ними спадщини шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (а.с.10). 11 грудня 2003 року [PERSON] звернулася до Буринської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] , що підтверджується архівною копією спадкової справи №429 (а.с.47-49). 11.12.2003 року державним нотаріусом Буринської районної державної нотаріальної контори Анохіним О.В. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину після смерті її чоловіка - [PERSON] (а.с.49). Право на земельну частку (пай), яка також була успадкована попереднім спадкодавцем після померлої [PERSON] , знову оформлено не було. При цьому, другий спадкоємець за законом - [PERSON] , із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] до органів нотаріату не звертався і помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.11). Відповідно з довідкою із Спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, за життя заповіт ним не посвідчувався, відомостей про прийняття будь-ким спадщини після його смерті судом не встановлено (а.с.35,36). В подальшому, [PERSON] померла [INFO] в с. Червона слобода Буринського району Сумської області і спадщину після смерті останньої прийняла її дочка [PERSON] - позивачка по справі, подавши 01.02.2019 року заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Буринського нотаріального округу Сумської області Анохіну О.В., що підтверджується матеріалами спадкової справи №17/2019 та свідоцтвами про народження і одруження останньої (а.с.16, 55-66). В рамках даної спадкової справи їй були видані три свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на успадковане [PERSON] право на земельну частку (пай), що належала [PERSON] і було успадковане після її смерті [PERSON] , оскільки позивачка не надала оригінал сертифікату на земельну частку (пай) серії СМ №021082, який був виданий після смерті [PERSON] (а.с.18). Між тим, право останньої на вказану земельну частку( пай) у суду сумнівів не викликає з огляду на таке. Фактично, паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» №666/94 від 10.11.1994 року та Указу від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» №720/95. Зокрема, згідно п.2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із законодавством, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). Тобто відповідно до змісту статей 22,23 Земельного кодексу України (1990 р. N 561-XII) та Указу Президента України від 08.08.1995 року право на земельний пай у таких випадках особа набуває за наявності усіх трьох умов - перебування в членах КСП, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП Державного акта. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] таке право набула, оскільки вона була включена до списку осіб громадян-членів сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства «Колос» під №488, який додавався до державного акту на право колективної власності на землю серії СМ №000005 від 17.05.1995 року (а.с.19-22). Сама по собі видача сертифікату після смерті останньої не може бути підставою для виключення із спадщини останньої її права на земельну частку (пай), оскільки сертифікат є лише документом, що підтверджує його належність, однак право на земельну частку (пай) у неї виникло ще за життя. Подібні висновки також сформульовані у постановах Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №178/982/18 та від 25.02.2021 року у справі №581/2672/19, які є обов`язковими для врахування судом в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року №899 - IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За загальним правилом спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04. 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Таким чином, досліджені по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов в повному обсязі і таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості.

Outcome: approved