Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивач Концерн\~«МТМ»\~звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, в якому зазначив наступне. Концерн\~«МТМ» в період з січня 2009 року по квітень 2016 року надавав відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], на суму яка станом на 01.05.2016 року складає 3\~323 грн. 33 коп., однак відповідач не здійснив оплати за надані послуги за вказаний період. Посилаючись на вищезазначене, просить суд стягнути з відповідача на користь Концерну «МТМ»\~заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води в розмірі 3\~323 грн. 33 коп., судові витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 1 378 грн. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до Концерну\~«МТМ» про визнання правочину не вчиненим та стягнення моральної шкоди, зазначивши в позові про те, що він не укладав з Концерном\~«МТМ»\~договір про надання будь-яких житлово-комунальних послуг, та не отримував від Концерну жодного документу, який засвідчував би факт укладення договору і був підставою для виникнення взаємних прав та обовязків, посилався на надання неякісних послуг, просив застосувати строки позовної давності щодо задоволення вимог Концерну «МТМі» за первісним позовом. У судовому засіданні представник позивача підтримала первісний позов про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 3\~323 грн. 33 коп. та судових витрат у розмірі 1 378 грн., з підстав зазначених у позові. Проти зустрічного позову заперечувала, пояснивши, що згідно з нормами діючого законодавства на споживачів покладається обовязок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг. [PERSON] договір про надання послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води не уклав, при цьому отримуючи послуги в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом у судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях на позовну заяву, зустрічний позов просив задовольнити у повному обсязі, пояснивши, що договірні відносини між ним та позивачем відсутні, послуги надавалися позивачем неякісно. Крім того, позовні вимоги заявлені Концерном\~«МТМ» з пропуском строку позовної давності. Додатково посилався на те, що, предявляючи свої позовні вимоги, Концерн «МТМ» не надав жодних належних доказів, що обґрунтовували б наявність у Концерну\~права вимоги грошових коштів (цивільної дієздатності, права здійснювати господарську діяльність, належним чином посвідчених копій договорів та інших документів, які б надавали право на стягнення коштів за спірний період, ліцензій, передачі на баланс будинку, сертифікатів відповідності, щодо обґрунтування цін та тарифів, існування письмових договорів з споживачами, отримання відповідачами платіжних документів за надані послуги, доказів сплати послуг відповідачами, доказів, які б свідчили про визнання боргу відповідачами, отримання пропозицій щодо укладення договору між сторонами). До того ж, розрахунок за особовим рахунком не є належним доказом та не відповідає вимогам до оформлення документів, а отже не є розрахунком фінансових претензій, складений поза межами строків позовної давнини. За таких обставин, дії позивача є агресивною підприємницькою практикою з використанням свого монопольного становища. Вказує, що протиправні дії Концерну призвели до втрати ним посади голови ОСББ та додаткового заробітку, приниження честі, гідності та ділової репутації. Відповідач зазнав хронічних захворювань, душевних страждань, які полягають у постійному внутрішньому дискомфорті, моральній незадоволеності, психічній напрузі, нервових зривах, у безсонні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Концерну\~«МТМ» та відмову у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Концерн «МТМ»\~здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення та підігрів питної води населенню, яке зобовязане здійснювати оплату цих послуг згідно з особового рахунку і встановлених тарифів. Відповідачу, за адресою: [ADDRESS], де він зареєстрований і мешкає, щомісячно поставлялася теплова енергія та гаряча вода відповідно до рішення виконкому Запорізької міської Ради № 200 від 28.04.2011 року. Позивач, виконуючи свої обовязки, поставляв відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячої води, а відповідач оплату за отримані послуги в повному обсязі не здійснював, в результаті чого заборгованість з\~січня 2009 року по квітень 2016 року включно року становить 3\~323 грн. 33 коп. Як встановлено судом та не спростовано в суді, відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, які надаються Концерном «МТМ» за адресою: [ADDRESS], оплату за отримані послуги відповідач своєчасно та в повній мірі не здійснював, в зв'язку з чим виникла заборгованість. Між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005 року. Обов'язок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України\~«Про теплопостачання». Частиною 1 ст. 32 Закону\~«Про житлово-комунальні послуги»\~встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630\~(із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. З письмових матеріалів справи вбачається, що позивач\~в період з 01 січня 2009 року по кінець квітня 2016 року здійснював постачання теплової енергії та гарячої води через приєднану мережу у квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Згідно з п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. ст.\~19,\~20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20 цього Закону\~обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 1\~ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2)послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3)послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4)послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики; 2) друга група житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін). Виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх на затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво. Згідно з ч. ч. 2, 5\~ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цім/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Посилання відповідача про нарахування за опалення на підставі не діючих Державних будівельних норм суд не бере до уваги, оскільки розрахунок заборгованості наявний в матеріалах справи виконаний на підставі ст.\~ст. 30-32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Правильність нарахування суми боргу підтверджується детальним розрахунком нарахувань за постачання послуг у квартиру [ADDRESS] та довідкою від 01.06.2016 року (а.с. 9-15). Доводи відповідача щодо відсутності договірних відносин між ними та позивачем, суд вважає безпідставними, оскільки вони суперечать ч. 2\~ст. 205 ЦК України, згідно з якою правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю для настання відповідних правових наслідків та\~ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним. Виходячи зі змісту вказаних правових норм\~ЦК України\~в даному конкретному випадку поведінка сторін свідчить про фактичне укладення ними договору про постачання теплової енергії для потреби опалення та гарячого водопостачання до квартири відповідачів. Посилання [PERSON] на ту обставину, що у позивача відсутнє право вимагати оплати наданих послуг, оскільки між позивачем за первісним позовом\~та відповідачем відсутній договір про надання населенню послуг, не приймаються судом до уваги, так як рішенням Запорізької міської ради від 28.04.2011 року № 200 передано до Концерну «МТМ»\~на балансовий облік обєкти теплопостачання Комунарського району, в тому числі квартиру відповідача, та покладено на позивача функції щодо забезпечення тепловою енергією (опалення та гаряче водопостачання) споживачів. Доводи відповідача про те, що в порушення вимог закону Концерном\~«МТМ» не було підготовлено і укладено з відповідачем договір на постачання теплової енергії, відхиляються судом, оскільки положеннями п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги»\~саме на споживача покладено обовязок з укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, затвердженого Постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005 року. Даний договір за своєю правовою природою є договором приєднання, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Разом з тим відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що вони зверталися до позивача\~з питання укладення договору на постачання теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання і їм в цьому було відмовлено позивачем. Згідно\~зі ст. 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України\~зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу і позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач (ч. ч. 1, 2\~ст. 264 ЦК). З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення із боржника заборгованості в сумі 3\~323 грн. 33 коп. 23.08.2016 року було видано судовий наказ, який ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30 вересня 2016 року скасовано (а.с. 16). Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14\~«Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» - наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що строк позовної давності переривався подією зверненням Концерну «МТМ»\~із заявою про видачу судового наказу та видачею судового наказу від 23.08.2016 року, тому суд дійшов висновку, що заборгованість за період з січня 2009 року по серпень 2013 року виходить за межі строків позовної давності та не підлягає стягненню, в той же час суд приходить до висновку про можливість стягнення заборгованості за період, починаючи з серпня 2013 року по квітень 2016 року, у розмірі 1\~225 грн. 44 коп., виходячи з того, що позивач вперше звернувся з вимогою про стягнення заборгованості у серпні 2016 року, шляхом подачі заяви про видачу судового наказу та дивлячись на те, що позивач у своїй позовній заяві просить стягнути заборгованість станом на 01.05.2016 рік та урахуванням сплачених сум за цей період. Щодо доводів відповідача за первісною позовною заявою, а саме наявності у позивача за первісним позовом цивільної дієздатності, права здійснювати господарську діяльність, належним чином посвідчених копій договорів та інших документів, які б надавали право на стягнення коштів за спірний період, ліцензій, передачі на баланс будинку, сертифікатів відповідності, щодо обґрунтування цін та тарифів, існування письмових договорів з споживачами, отримання відповідачем платіжних документів за надані послуги, доказів сплати послуг відповідачем, доказів, які б свідчили про визнання боргу відповідачем, отримання пропозицій щодо укладення договору між сторонами, а також посилання [PERSON] на те, що розрахунок за особовим рахунком не є належним доказом та не відповідає вимогам до оформлення документів, а отже не є розрахунком фінансових претензій, слід зазначити наступне. Частиною 3\~ст. 10 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 1ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем за первісним позовом надано копії: Статуту, Виписки з єдиного державного реєстру юридичних осіб, Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, що спростовує вищевказані доводи відповідача по справі. Оскільки, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача, суд приходить до висновку про відмову в задоволені зустрічних позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Задоволена сума стягнення у розмірі 1\~225 грн. 44 коп. складає 36,8 відсотків від заявленої суми позовних вимог у розмірі 3\~323 грн. 33 коп.., сума сплаченого судового збору за подачу становить 1 378 грн., 36,8 відсотків від цієї суми становить 507 грн. 10 коп. Тому пропорційно частині задоволених позовних вимог (36,8 %) на користь позивача з відповідача слід стягнути 507 грн. 10 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial