Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] у них народилася донька [PERSON]. З березня 2019 року з відповідачем сімейні відносини не підтримують та проживають окремо. Дитина проживає з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі 2000 грн.. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Доповнила, що вона працює старшою медичною сестрою в приймальному відділенні Буринської ЦРЛ та отримує мінімальну заробітну плату. За станом здоров`я дитина потребує систематичного лікування, а її доходу не вистачає на всі ці витрати. Відповідач жодної допомоги не надає, хоча утримує підсобне господарство, продає молоко та молокопродукти, отримуючи дохід близько 10000 грн. на місяць. В силу п.4) ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач [PERSON] вважається таким, що повідомлений належними чином про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився повторно, клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву не надав. За згодою позивачки, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилася дитина, дочка - [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, що вбачається із свідоцтва про народження дитини, свідоцтва про шлюб (а.с.5,6). З березня 2019 року сторони проживають окремо, дитина мешкає з позивачкою, а відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання, що вбачається з доводів позивачки, довідки про склад сім`ї та довідки про фактичне місце проживання (а.с.2,3). Також, з медичних довідок, наданих позивачкою, видно, що дитина перебуває на «Д» обліку із захворюванням головного мозку, у зв`язку з чим потребує постійного догляду та періодичного лікування. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати також обставини зазначені в ч.1 цієї статті. Частиною 1 ст.184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи наведені положення Закону, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] зобов`язаний надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання своєї неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі. При цьому, судом встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, займається веденням особистого підсобного господарства, інших утриманців не має. Також, судом враховується і стан здоров`я та матеріальне становище позивачки, яка працює та неповнолітньої дитини сторін, яка має хронічні захворювання, у зв`язку з чим потребує періодичного лікування. В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» передбачено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, з 01.07.2019 року, - 2118 гривень. Надавши оцінку встановленим обставинам справи в їх сукупності та відповідності нормам матеріального права, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини в твердій грошовій формі у розмірі 1300 гривень, що не поставить його в скрутне матеріальне становище і такий розмір не буде меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд не погоджується з твердженнями позивачки щодо можливості сплати ним коштів на утримання дитини у більшому розмірі, оскільки ці доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні і вона не довела цього належними та допустимими доказами згідно з вимогами процесуального закону. З врахуванням наведеного позов підлягає частковому задоволенню. Що стосується додаткових витрат на витрат на утримання дитини пов`язаних з її станом здоров`я, то позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду про їх стягнення відповідно до положень ст.185 СК України. Згідно ст.141 ЦПК України, з врахуванням часткового задоволення вимог позивачки та звільнення її відповідно до Закону від сплати судових витрат, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп..

Outcome: partial