Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

Позивачка звернулася з даним позовом до суду і вказала, що працює в Коломийському експериментальному заводі «Прут» на посаді начальника відділу кадрів. Починаючи з січня 2011 року їй нараховувалася, однак не виплачувалася заробітна плата, в зв`язку з чим вона звернулася до Коломийського міськрайонного суду із заявою про видачу судового наказу, та 14 лютого 2013 року судом її заяву було задоволено та видано наказ про стягнення з Коломийського експериментального заводу «Прут» на її користь 11 997 грн. 32 коп. нарахованої але не виплаченої заробітної плати. Даний судовий наказ було пред`явлено до примусового виконання, однак до цього часу він не виконаний. Оскільки із змісту даного судового наказу вбачається вказівка про стягнення на її користь суми грошових коштів, а за змістом ст.ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України, тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів, тому між Коломийським експериментальним заводом «Прут» та нею існує грошове зобов`язання по сплаті коштів, обов`язок по виконанню якого виникло з моменту набрання судовим наказом законної сили, а саме дати отримання підприємством судового наказу Коломийського міськрайонного суду - 25 лютого 2013 року. Враховуючи те, що з 25 лютого 2013 року відповідач свого обов`язку по сплаті коштів не виконав, тому саме з цього часу у неї виникло право вимагати у Коломийського експерементального заводу «Прут» індексу інфляції за ввесь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Також, вважає, що наявна вина відповідача у невиплаті своєчасно належних їй коштів, що призвело до дійсного факту порушення роботодавцем її законних трудових прав та існування причинного зв`язку між протиправними діями відповідача, в зв`язку з відсутністю коштів для існування, оскільки робота у відповідача є її єдиним джерелом прибутку, що стало наслідком порушення її психічного благополуччя, душевної рівноваги, постійних страждань, так як вона зазнала моральних мук, переживань. Вказує, що відсутність коштів взагалі позбавила її життєвої активності, відбувся розрив і значна втрата соціальних зв`язків з оточуючими і призвело до того, що фактично такими незаконними діями та бездіяльністю Коломийського експериментального заводу «Прут» по невчасній виплаті належних їй коштів та порушення вимог трудового законодавства, поставило її життя, як працівника заводу в повну залежність від роботодавця, а тим самим стало причиною втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, які вона оцінює в розмірі 6 000 грн. Вказує, що крім невиконання відповідачем вказаного судового наказу, згідно з яким на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі з січня 2011 року по жовтень 2012 року, роботодавець продовжує порушувати вимоги трудового законодавства, та не дивлячись на те, що вона фактично працює та виконує свої обов`язки начальника відділу кадрів, роботодавець далі не проводить виплати нарахованих їй коштів з рахунку заробітної плати, внаслідок чого у Коломийського експериментального заводу «Прут» виникла заборгованість по її виплаті перед нею за період з листопада 2012 року по серпень 2014 року. Вказує, що на її неодноразові звернення з приводу виплати належних їй коштів відповідач не реагує, жодних дій по виконанню вимог трудового законодавства не вчиняє. Вказує, що заборгованість підприємства перед нею станом на 20 вересня 2014 року становить 38 500 грн. Просить суд cтягнути з відповідача на її користь 38 500 грн. заборгованості по заробітній платі, 6 238 грн. 44 коп. інфляційних витрат та 563 грн. 04 коп.-3% річних. Стягнути з відповідача на її користь 6 000 грн. компенсації завданої моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання подав розрахунок заборгованості по заробітній платі позивачки, у відповідності до якого заборгованість заробітної плати перед позивачкою становить 16139 грн. 19 коп., цю суму відповідач визнає як борг по заробітній платі, а також визнає нарахування на цю суму інфляційних в сумі 2995грн. 82 коп. , 3% річних - в сумі 1339 грн.92 коп. та моральну шкоду в сумі 4000 грн., всього 24474 грн. 93 коп. Просить задовольнити позовні вимоги частково в частині суми, зазначеної ним у поданій письмовій заяві. Суд, заслухавши пояснення позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та подані письмові заяви, приходить до наступних висновків. Позивачка працює на підприємстві відповідача - Державне підприємство «Коломийський експериментальний завод «Прут» - з 16 серпня 1999 року по даний час на посаді начальника відділу кадрів, про що свідчить копія трудової книжки (а.с.9). Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно ст.95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. У відповідності з ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відносини, пов`язані з індексацією заробітної заробітної плати, регулюються ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» і Порядком проведення індексації грошових доходів населення. Відповідно до названого закону врахуванню підлягає поряг індексації в розмірі 101 відсоток. Індексація заробітної плати ,нарахованої працівникам, здійснюється з першого числа місяця,наступного за місяцем,в якому оприлюднено індекс інфляції,про що власник підприємства повинен видати наказ,однак невиконання цієї вимоги не позбавляє працівників права на виплату їм суми індексації заробітної плати. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень як представника позивача так і представника відповідача, позивачці дійсно не виплачується заробітна плата. 29 вересня 2014 року судом було надано запит на адресу відповідача про надання довідок про розмір заборгованості по заробітній платі та довідку про середній заробіток позивачки,на що було отримано відповідь та подана розшифровка по виплаті та нарахуванню заробітної плати позивачці, з яких вбачається,що заборгованість відповідача перед позивачем становить 16139 грн. 19 коп. Крім цього, представником позивача подано копії наказів від 30.1.2013 року,14.10.2014 року та оригінал книгі наказів за 2011-2014 роки, з яких вбачається що підприємством за цей період було видано накази про встановлення для всіх працівників заводу неповного робочого дня,тижня і місяця. Дані накази не були оскаржені є діючими. Більше того, позивачка, як особа,яка займає посаду начальника відділу кадрів, не могла не знати про видачу даних наказів і зобов`язана була повідомити суд про їх наявність, оскільки як свідчать представлені документи -пояснення директора підприємства, саме ці накази разом з книгою наказів, зберігаються в кабінеті позивачки. Згідно представленої представником відповідача розшифровки заробітної плати позивачки, середньомісячна заробітна плата позивачки за період з 1.01.2011 року по 1.08.2011 року становила від 1 045 грн. 07 коп. до 2 582 грн. 96 коп.,яка була їй виплачена. За період з 1.09.2011 року по 1.01.2012 року заплата позивачки становила від 1415 грн. 83 коп. до 3 454 грн.71 коп., яка була їй нарахована, однак не виплачена. За період з 1.03.2012 року по 1.08.2014 року середньомісячна заробітна плата позивачки становила від 168 грн.08 коп. до 677 грн.25 коп., яка їй тільки нараховувалась однак не сплачувалась. Враховуючи те, що відповідач свого обов`язку по сплаті коштів не виконує, тому у позивачки виникло право вимагати з Коломийського експериментального заводу «Прут» індексу інфляції за ввесь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Однак нарахування даних сум повинні бути проведені згідно реально існуючої заборгованості, яку було подано представником відповідача - 16139 грн. 19 коп. і які долучені судом до матеріалів справи, а саме - розрахунок 3% річних по заробітній платі за вказаний період становить 1339 грн. 92 коп., розрахунок суми компенсації по заробітній платі за вказаний період - 2995 грн. 82 коп. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Позивачка не представила суду ні розміру свого посадового окладу, ні періоду за який їй було сплачено заробітну плату,ні періоду за який їй заробітну плату не сплачено, однак нараховано,ні розрахунку сплаченої та нарахованої заробітної плати. Так само, позивачка скрила від суду дані про те,що на підприємстві були видані накази про переведення працівників на неповний робочий день та тиждень, відповідно нарахування заробітної плати за періоди, які нею зазначені, повинні проводитись відповідно до діючих наказів. Суд зазначає,що позивачка свідомо, знаючи про наявність цих наказів, зважаючи на займану нею посаду, намагалась ввести суд в оману. Представник відповідача виконав всі запити суду, представив суду необхідні довідки та розшифровки по заробітній платі позивачки, як виплаченій так і нарахованій, врахочуючи видані на підприємстві накази про наявність неповного робочого дня , тижня , встановленого для працівників підприємства. У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Як вбачається з матеріалів справи відповідач не виплатив своєчасно належні позивачу виплати, відповідно позивачка зазнала певних незручностей,змушена звертатись в суд за захистом свого порушеного права,що призвело до втрати часу та певних зусиль, за таких обставин в цій частині позов підлягає до часткового задоволення. Наведене підтверджується представленими суду матеріалами - копією трудової книжки позивачки, копією паспорта позивача. Аналізуючи зібрані докази, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, доведені та підлягають до часткового задоволення. На підставі ст.ст.94,95 Кодексу Законів про працю України,ст.1167 ЦК України та

Outcome: partial