Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивачка, зменшивши свої позовні вимоги, звернулася із справжнім позовом до відповідача про стягнення аліментів на своє утримання в розмірі 702,00 гривень щомісяця, як такої, з ким проживає дитина-інвалід. Вимоги мотивовані тими обставинами, що з 06.10.2006 року по 25.07.2011 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народилася дитина - син [PERSON]. З моменту розірвання шлюбу сторони проживають окремо, син залишився проживати разом із матір'ю та знаходиться на її утриманні. Оскільки малолітня дитина [PERSON] є інвалідом дитинства, відповідно свідоцтва серії [NUMBER], виданого 15.07.2013 року, позивачка вимушена сидіти вдома та постійно доглядати за дитиною, у зв'язку з чим не має можливості влаштуватися на роботу та мати постійний заробіток, необхідний для розвитку дитина та на власні потреби. Позивачка у судове засідання 20.02.2014 року не з'явилася, надала заяву про неможливість явки у зв'язку із хворобою дитини, раніше у судових засіданнях заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові, просили їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні заявлені вимоги не визнали. Посилаючись на те, що вимоги є безпідставними та недоведеними, крім того, відповідач не має можливості надавати таку допомогу дружині, оскільки має на утриманні пристарілих батьків та сам знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом: гіпертонічна хвороба 2 ступеню, та потребує додаткові кошти на лікування. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 06.10.2006 року по 25.07.2011 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] народилася дитина - син [PERSON]. З моменту розірвання шлюбу сторони проживають окремо, син залишився проживати разом із матір'ю за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Малолітня дитина [PERSON] є інвалідом дитинства, що підтверджується відповідним посвідченням серії [NUMBER], виданого 15.07.2013 року та має діагноз: дитячий аутизм. Позивачка в обґрунтування своїх заявлених вимог посилається на те, що вона вимушена постійно доглядати за дитиною-інвалідом, проходити разом із ним госпіталізація для лікування, у зв'язку з чим не має можливості влаштуватися на роботу, тому вважає, що має право на утримання від свого чоловіка. Відповідно до ч.1 ст. 88 Сімейного Кодексу України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Тобто в розумінні положень ст. 88 СК України для одержання утримання від другого з подружжя у зв'язку з тим, що з ним проживає дитина-інвалід, недостатньо того, щоб ця дитина була лише інвалідом. Необхідно, щоб: 1) дитина була інвалідом, що повинно бути доказаним письмовими документами і, зокрема, висновком ЛТЕК; 2) дитина потребувала постійного стороннього догляду, що також повинно бути доведено висновками лікарів, медичної комісії; 3) дитина проживала з одним з подружжя і опіка та догляд над дитиною-інвалідом була постійна з боку цього батька (матір); 4) другий із подружжя міг надавати таке утримання. Відповідно до ст. 30,60 ЦПК України кожна особа має право довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однак позивачкою не надано до суду доказів того, що дитина-інвалід потребує постійного стороннього догляду, та саме позивачка здійснює такий постійний нагляд за дитиною. Також суд враховує той факт, що відповідач проживає разом із батьками, які є пенсіонерами, отримують мінімальну пенсію, відповідач за рішенням Нахімовського районного суду м. Севастополя від 21.09.2009 року зобов'язаний до сплати аліментів на користь позивачки щомісяця в розмірі ? частки всіх видів заробітку, з 02.12.2013 року відповідач працевлаштований на посаду юриста в ДП «Спеціалізований санаторій ім. А.П. Чехова» МОЗ України із окладом 1508,80 гривень, що свідчить про неможливість відповідача надавати матеріальну допомогу позивачу в розмірі 702,000 гривень. Разом з цим, суд роз'яснює сторонам, що в разі понесення позивачкою витрат на лікування дитини-інваліда, необхідного спеціального харчування у зв'язку із лікуванням, додаткового розвитку дитини, та інші витрати, позивачка не позбавлена права на звернення до суду із позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, що передбачено ст. 185 СК України. Такі витрати можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. В силу приписів ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed