Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із відповідним позовом до відповідачів, який згодом уточнила /а. с. 235/, в обґрунтування якого зазначила, що її батькам [PERSON] та [PERSON] (мачухі) в рівних частках належала на праві власності квартира [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право власності від 20 листопада 1998 року, згідно з копією довідки МКП «БТІ» м. Луганська за № 56089 від 29 серпня 2007 року /а. с. 14/.[INFO] мачуха позивачки - [PERSON] померла та після її смерті ? частку квартири успадкували чоловік [PERSON] та її донька [PERSON], внаслідок чого власниками вказаної квартири стали: ? частка - [PERSON] та ? частки [PERSON]. 20 грудня 2005 року [PERSON] видав довіреність за № 4946 на імя [PERSON], якою уповноважив оформити спадкові права на майно після його померлої дружини та довіреністю № 4947 від 20 грудня 2005 року він уповноважив [PERSON] подарувати своїй нерідній дочці [PERSON] належну йому на праві власності квартиру, вказавши, що квартира належить повністю йому. 23 грудня 2005 року [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] подарував [PERSON] належні йому на праві власності ? частки квартири. 04 вересня 2007 року [PERSON], яка була власником квартири на підставі договору дарування від 23 грудня 2005 року продала спірну квартиру [PERSON], у відповідності до чого був укладений договір купівлі - продажу. [INFO] [PERSON] помер. Оскільки за життя, а також в момент оформлення довіреності батько [PERSON] страждав стійким психічним захворюванням, не був здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, позивачка просить суд визнати недійсною довіреність від 20 грудня 2005 року, посвідчену приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 4947, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] подарувати [PERSON] належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS]; визнати недійсним договір дарування від 23 грудня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1-8884, за яким [PERSON] подарував [PERSON] належну йому на праві власності ? частку квартири [ADDRESS], та витребувати з чужого незаконного володіння у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. У судове засідання представник позивачки - [PERSON] не з'явився та до початку розгляду справи від неї на адресу суду надійшла заява, в якій він уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив провести розгляд справи за його відсутністю. Відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Заперечень проти позову не надали та заяви про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходило. Третя особа - приватний нотаріус Луганського міського нотаріального округу Луганської області - [PERSON] до суду також не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином та заяви про розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило. Таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України, суд вважає, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не з'явилися до суду без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів без участі відповідачів. Судом вирішено справу розглядати заочно. Відповідно до ст. 15 ЦПК України, розгляд даної справи належить до компетенції суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. ст. 3, 213, 214, 215 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються. В мотивувальній частині рішення має бути зазначено, чи були порушені, не визнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] в рівних частках належала на праві власності подружжю [PERSON] та [PERSON], відповідно до фотокопії свідоцтва про право власності на житло від 20 листопада 1998 року, згідно з копією довідки МКП «БТІ» м. Луганська за № 56089 від 29 серпня 2007 року /а. с. 14/. Після смерті [PERSON] належна їй ? частка квартири успадкована в рівних частках чоловіком спадкодавиці [PERSON] та дочкою спадкодавиці [PERSON] про що їм 23 грудня 2005 року видані свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, частки співвласників квартири розподілились наступним чином : ? частки за [PERSON], ? частка за [PERSON] 20.12.2005 року від імені [PERSON] посвідчено довіреність, в якій він уповноважував [PERSON] /сина відповідачки/ подарувати належну йому частку квартири [PERSON]. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] 20 грудня 2005 року в реєстрі за № 4947. 23 грудня 2005 року [PERSON], від імені якого діяв [PERSON] подарував [PERSON] належні йому на праві власності ? частки квартири. Договір укладений в письмовій формі та посвідчений державним нотаріусом шостої Луганської державної нотаріальної контори 23 грудня 2005 року в реєстрі за № 1- 1884. 30 серпня 2007 року [PERSON] подав до Артемівського районного суду м. Луганська позов про визнання договору дарування недійсним з тих підстав, що не укладав договору дарування і не відчужував квартиру [PERSON] чи іншим особам, що йому не відомі обставини укладання договору дарування. 04.09.2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу даної квартири, але право власності за новим власником в БТІ не зареєстровано з причини наявності арешту на квартиру, накладеного судом. [INFO] [PERSON] помер, відповідно до фотокопії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23 липня 2008 року, зареєстрованого та виданого виконкомом Ювілейної селищної ради артемівського району м. Луганська, актовий запис № 99 /а. с. 238/ та спадщину після його смерті прийняла його дочка [PERSON] - спадкоємець першої черги за законом, якій видано свідоцтво про право на спадщину від 23.01.2009 року. Позивачка [PERSON] після прийняття спадщини змінила підстави позову, посилаючись на те, що [PERSON] на момент підписання довіреності на відчуження квартири від 20.12.2005 року та на момент укладання договору дарування частки квартири від 23.12.2005 року знаходився у такому психічно хворому стані, у якому не усвідомлював значення своїх дій і не міг ними керувати. За життя батька [PERSON] зверталася до суду з заявою про визнання [PERSON] недієздатним та призначення її опікуном над батьком. У справі проведено дві психіатричні експертизи. Провадження у справі закрито у зв'язку зі смертю [PERSON]. Згідно висновку амбулаторної комісійної психіатричної експертизи від 15.10.2007 року, проведеної за життя [PERSON], [PERSON] страждав стійким хронічним психічним захворюванням у формі органічного враження головного мозку судинного ґенезу, органічне недоумство, тотальний варіант; виявлений дефект психічної діяльності настільки вражений, що [PERSON] не був здатний усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Згідно висновку додаткової комісійної психіатричної експертизи від 27.05.2008 року, [PERSON] на період 23.12.2005 року страждав хронічним психічним захворюванням у формі органічного враження головного мозку судинного ґенезу, органічне недоумство, лакунарний варіант; виявлений дефект психічної діяльності настільки виражений, що [PERSON] не був здатний усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними в період 23.12.2005 року; з описової і дослідницької частини даної експертизи вбачається, що після смерті дружини з 2002 року він став виявляти втрату пам'яті, орієнтацію; що виявлені у [PERSON] психічні вади описані в медичній документації при госпіталізації до неврологічного відділення у серпні 2005 року, коли було виставлено діагноз : виражений психоорганічний синдром. З акту посмертної судово-психіатричної експертизи за №302а/221а/347а від 29.08.2011 року вбачається, що [PERSON] на момент підписання довіреності на відчуження кватири від 20.12.2005 року та на момент укладання договору дарування частки квартири від 26.12.2005 року знаходився у такому психічно хворому стані, у якому не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними /а. с. 245 - 246/. Таким чином, суд вважає встановленим, що [PERSON] як на час підписання довіреності на відчуження, і так само на день укладення від його імені договору дарування перебував у такому стані, і мав такі психічні вади, через які не розумів значення підписання довіреності, відчуження майна і наслідків дарування, і не керував своїми діями. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Мається на увазі про тимчасовий стан, при якому особа, внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих явищ не може розуміти значення своїх дій або керувати ними, тому правочин, укладений в такому стані, не відображає справжньої волі особи щодо встановлення, припинення тощо цивільних прав і обов'язків. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Таким чином, підставою для визнання правочину недійсним на підставі ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними, що було встановлено судом під час розгляду справи та внаслідок вищевказаних обставин, а також всебічно і повно оцінивши надані докази та документи у їх сукупності, дослідивши юридичну природу виниклих правовідносин, з врахуванням зазначених норм Конституції України та вимог законодавства України, суд вважає за необхідне визнати недійсною довіреність від 20 грудня 2005 року, посвідчену приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим № 4947, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] подарувати [PERSON] належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS]; визнати недійсним договір дарування від 23 грудня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1-8884, за яким [PERSON] подарував [PERSON] належну йому на праві власності ? частки квартири [ADDRESS], та витребувати з чужого незаконного володіння у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. В іншій частині позовні вимоги необґрунтовані, тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial