Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивачка просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0700 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку, та земельну ділянку, площею 0,6000 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в [ADDRESS], як за спадкоємицею після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді вказаних земельних ділянок, однак приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу [PERSON] відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки. В судовому засіданні позивачка позов підтримала з викладених вище підстав та підтвердила той факт, що [PERSON] за життя не отримував правовстановлюючих документів про його право власності на спірні земельні ділянки. Представник Управління Держземагенства в Житомирському районі в суді позов не визнала, оскільки вказаним управлінням не порушено права позивачки, у зв'язку із чим її позов до цього управління є безпідставним. Представник Оліївської сільради в судове засідання не з'явився, проте звернувся до суду з заявою, в якій просить справу розглянути без його участі, позов визнає. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Оліївської сільської ради №14 від 17.03.1994 року [PERSON] було передано у власність земельну ділянку, площею 0,0700 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку, та земельну ділянку, площею 0,6000 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства, що розташовані в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] спадкоємицею за заповітом є позивачка. Викладені факти підтверджуються вказаним рішенням виконкому Оліївської сільради №14 від 17.03.1994 року (а.с. 10-12), а також заповітом від 30.03.2009 року, згідно якого [PERSON] заповів все своє майно позивачці (а.с. 6). Також судом встановлено, що [PERSON] за життя правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки не отримав. Даний факт не оспорюється сторонами та підтверджується постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу [PERSON] №25/02-31 від 15.01.2014 року (а.с. 21). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Водночас, набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрації права власності на земельну ділянку. Отже, якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Разом з тим, суд звертає увагу позивачки, що у тому разі, якщо [PERSON] за життя розпочав процедуру приватизації спірних земельних ділянок відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування позивачці відмовлено у завершенні процедури приватизації, вона має право звернутись до суду з позовом про визнання права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на її ім'я. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення даного позову.

Outcome: dismissed