Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті матері прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, але при зверненні до нотаріуса отримала роз'яснення про неможливість оформлення спадщини на будинок в нотаріальному порядку, оскільки не представила належним чином оформлені правоустановлюючі документи на нього: договір дарування будинку, за яким мати 24 березня 1984 року отримала його в дар від [PERSON], був укладений у письмовій формі та посвідчений секретарем виконавчого комітету місцевої сільської ради, але після того він не був зареєстрований у відповідному державному органі. Посилаючись на те, що вона є спадкоємицею за заповітом і прийняла спадщину, а наданими копіями документів, в тому числі і самим договором дарування, підтверджується, що будинок належав [PERSON], а після її смерті в порядку спадкування за заповітом має перейти до неї, тому просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від них надійшли заяви з проханням розглядати справу без їх участі, при цьому позивачка в своїй заяві позов підтримала, а представник відповідача позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] в с. Лупареве Жовтневого району Миколаївської області померла громадянка [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді будинку, розташованого по [ADDRESS]. Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 цього ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину на протязі шести місяців від дня відкриття спадщини (дня смерті спадкодавця) шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За свого життя вона залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 27 жовтня 2004 року, яким заповіла на випадок своєї смерті спадковий будинок та інше майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, позивачці в справі, яка в заповіті вказана за своїм дівочим прізвищем - [PERSON]. Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Позивачка відповідно до ст.ст. 1217, 1222, 1223, 1233 ЦК України є єдиною спадкоємицею за заповітом. Осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадковому майні, судом не встановлено. Згідно зі ст. 1270 ЦК України позивачка як спадкоємця повинна була в шестимісячний строк звернутися до нотаріальної контори або нотаріуса для прийняття спадщини, але пропустила його. Однак відповідно до рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 15 червня 2015 року їй був наданий додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, чим вона скористалася, і на підставі її заяви 3 липня 2015 року приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П. була заведена спадкова справа після смерті [PERSON]. Проте позивачка отримала від нотаріуса роз'яснення про неможливість оформлення спадщини на будинок, оскільки не представила відносно нього належним чином оформлені правоустановлюючі документи. Так, за свого життя [PERSON] отримала будинок в дар від громадянки [PERSON] згідно укладеного між ними 24 березня 1984 року договору дарування, який був вчинений в письмовій формі і посвідчений секретарем виконкому Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. Однак після цього та за свого подальшого життя вона не зареєструвала договір та своє право власності на подарований будинок у відповідному державному органі. В той же час, це не спростовує дісності договору, який є належним чином укладений та посвідчений і підтверджує перехід права власності на будинок до [PERSON] Належність будинку також підтверджується технічним паспортом на нього, оформленим комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», за яким він був побудований у 1970 році. Згідно із довідкою цього ж підприємства від 16 липня 2015 року та відповідно до того ж технічного паспорту, загальна площа житлового будинку 76,90 кв.м, а житлова - 37,00 кв. м. Відповідно до записів у погосподарській книзі Лиманівської сільської ради (особовий рахунок [NUMBER]) житловий будинок по [ADDRESS] рахувався на праві приватної власності за [PERSON], в тому числі і на час її смерті. Вищезазначені докази у своїй сукупності та взаємозв'язку свідчать про те, що [PERSON] за свого життя мав всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на будинок, але цього не здійснила. Проте це не скасовує належність їй будинку на праві власності, і його переходу після її смерті до спадкоємців в порядку спадкування. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що зазначений спадковий будинок належав за життя [PERSON] і він входить до складу спадщини після її смерті, а тому в порядку спадкування повинен відійти спадкоємцям, тобто позивачці у справі як єдиній спадкоємиці за заповітом, яка прийняла спадщину. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved