Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач КОНЦЕРН «МТМ», в особі філії КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» Заводського району звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за надані послуги за централізоване опалення за період з 01 вересня 2011 року по 01 березня 2015 року в сумі 6644,77 гривні, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 гривень. Відповідач [PERSON] в судове засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.31); письмові заперечення проти позову (а.с.33), в яких просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на пропуск строку позовної давності, та на неналежне підтвердження розміру заборгованості; та крім того, письмове клопотання (а.с.32) про застосування строку позовної давності. Представник позивача [PERSON] (а.с.35) надала суду заяву (а.с.34), про розгляд справи за її відсутності та задоволення позову, посилаючись на переривання перебігу позовної давності. Відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO] (а.с.8, 15), при цьому, їй належить квартира [ADDRESS] (а.с.7). Крім того, 06 вересня 2013 року між сторонами укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та підігріву гарячої води (а.с.4-6) щодо квартири [ADDRESS]. Вказані обставини також не заперечуються і відповідачем. У період з 01 вересня 2011 року по 01 березня 2015 року позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення у приміщення за адресою: м. Запоріжжя, вул. Орджонікідзе, буд.№52а, кв.№18, однак через неналежне виконання відповідачем зобовязань з оплати за отримані послуги утворилась заборгованість, що підтверджується відповідним розрахунком (а.с.9), підписаним уповноваженою особою, та завіреним мокрою печаткою підприємства, який є належним доказом в розумінні ч.1 ст. 58 ЦПК України. Будь-яких доказів на спростування вказаного розрахунку, зокрема копій квитанцій по сплаті наданих послуг, відповідачем надано не було. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобовязані своєчасно, не пізніше 10-го числа наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять і послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Відповідно до п.п. 3, 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24\~червня 2004 року, споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 року, плата за надані послуги вноситься щомісячно. Однак при цьому суд вважає, що розмір заборгованості, вказаний у позовній заяві, не в повному обсязі відповідає наданому розрахунку. Так у позові ставиться питання про стягнення з [PERSON] заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 вересня 2011 року по 01 березня 2015 року в сумі 6644,77 гривні (8644,77 гривні 2000 гривень). Однак з розрахунку (а.с.9) вбачається, що за період з 01 вересня 2011 року по 01 березня 2015 року вартість наданих послуг (графа «начислено») склала 6685,80 гривень. Також у цьому періоді, у вересні 2013 року відповідач погасила частину заборгованості в розмірі 2000 гривень. Сума заборгованості у розмірі 1958,97 гривень («Отопление» 1247,50 гривень, «Абпл.отоп.» 711,47 гривень) вже існувала станом на вересень 2011 року. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки про стягнення заборгованості за період, що існував до вересня 2011 року у позові не заявлено, розрахунку щодо такої заборгованості не надано, суд вважає за необхідне відмовити в стягненні з [PERSON] заборгованості в сумі 1958,97 гривень, що була нарахована за період до вересня 2011 року. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до [PERSON] про стягнення заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 4685,80 гривень (6685,80 гривень 2000 гривень), законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того, суд не вбачає підстав для застосування до заявлених позовних вимог строку позовної давності, про що клопоче відповідач [PERSON] (а.с.32, 33). Так відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому, згідно ч.ч.1, 2, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. З наданих позивачем розрахунків (а.с.9) вбачається, що заборгованість утворилась за період з 01 вересня 2011 року по 01 березня 2015 року. При цьому, у вересні 2013 року [PERSON] сплатила частину заборгованості перед позивачем в сумі 2000 гривень. Вказаний платіж суд розцінює як дії, що свідчить про визнання відповідачем свого боргу. Крім того, позивач звертався в наказному провадженні із заявою про стягнення з відповідача частини із вказаної у позові заборгованості за період з 01 жовтня 2011 року по 01 вересня 2014 року в сумі 5055,58 гривень, однак судовий наказ було скасовано ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2015 року у справі ЄУН №337/8248/14-ц провадження №2-с/337/1/2015 (а.с.10). Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про переривання перебіг позовної давності відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 264 ЦК України. Відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial