Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивач КП «ЖЕО № 2» ПМР звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, посилаючись на те, що відповідач проживає в квартирі [ADDRESS] та користується послугами підприємства по утриманню, технічному обслуговуванню і поточному ремонту будинку, споруд та прибудинкових територій згідно з переліком послуг з технічного обслуговування та поточного ремонту, затвердженого уповноваженим органом, а тому зобов`язаний оплачувати отримані послуги. У зв`язку з невиконання покладених зобов`язань за період з 01.05.2018 року по 31.07.2019 року утворилась заборгованість у сумі 2063,94 грн. Також позивачем нараховано за період з 01.05.2018 року по 30.06.2021 року 3% річних у сумі 148,96 грн. та інфляційних витрат - 354,21 грн., а всього 2567,11 грн., та 2270 грн. сплаченого при подачі позову судового збору, які позивач просив стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнала частково, пояснила, що не сплачувала послуги КП «ЖЕО №2» через неналежне виконання ними своїх обов`язків. Ухвалою суду від 06.08.2021 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Суд, дослідивши матеріали справи,заслухавши сторони, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради №68 від 04.04.2018 року визначено КП «ЖЕО № 2» виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та затверджено вичерпний перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та встановлено середні тарифи для них. В зв`язку з тим, що відповідач не оплачує послуги з житлово-комунальних послуг, утворилась заборгованість за період з 01.05.2018 року по 31.07.2019 року у розмірі 2063,94 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. За нормами ст. 68 ЖК України, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Статтею 162 ЖК України передбачено обов`язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором. На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення суми заборгованості з урахуванням індексу інфляції в сумі 354,21 гривень та 3% річних в сумі 148,96 гривень. Крім заборгованості, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2270 грн.

Outcome: approved