overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі і визнати за [PERSON] право на проживання та користування будинком [ADDRESS]. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, вважаючи пред'явлені вимоги не обґрунтованими та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, тому просив суд відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] у період з 14.12.1991 року по 27.05.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] та рішенням суду від 27.05.2014 року про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу у них народилися діти: [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Як вбачається з матеріалів справи, 02.02.1996 року позивачка зареєструвалася в будинку [ADDRESS] і проживала там до 28.10.2013 року. На час вселення [PERSON], зазначений будинок належав Відповідачеві на підставі договору дарування, тобто є його особистою приватною власністю, оскільки набуте ним до шлюбу, що відповідає положенням ст. 57 СК України. Частиною 1 ст. 156 Житлового кодексу України та ч.1 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім'ї власника будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їхньому вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Проте як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2014 року шлюб між сторонами розірвано, тобто між ними припинені будь-які родинні відносини, що їх пов'язували. За таких обставини, посилання позивачки [PERSON] на те, що відповідач [PERSON] неправомірно перешкоджає їй в здійсненні законного права на користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] є необґрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, оскільки родинні відносини між ними припинені і вона не є членом його родини, а спірний житловий будинок належить відповідачу на праві приватної власності і є його особистим майном, яким він може розпоряджатися на свій розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивачкою та її представником не надано суду належних доказів на підтвердження своїх доводів, а тому суд приходить до висновку про залишення позовних вимог без задоволення.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали предявлений позов у повному обсязі та просили вимоги задовольнити і шлюбні відносини розірвати, оскільки будь-які шанси на примирення відсутні. Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечував, проте зазначив, що між сторонами можливе примирення. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони з 09 серпня 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб серії 1-КИ №187329, видане 09 серпня 2003 року відділом РАГС Амур-Нижньодніпровського РУЮ м. Дніпропетровська). Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей Різелі-[PERSON], [INFO] та Різелі-[PERSON], 16 вересня 2012 року. Сторони припинили шлюбні відносини з жовтня 2014 року та не ведуть спільного господарства. Відповідно до ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі наведеного, суд вважає, що вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що сімя сторін носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 551,20 грн., сплачена нею при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивачка та її представник у судовому засіданні позов підтримали і просила предявлені вимоги задовольнити у повному обсязі, припинивши право власності [PERSON] на кватиру №4 в будинку №17 по вул. Леніна в с.Зоря, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області та проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Представник відповідач в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Третя особа до суду не зявилася, причини неявки не повідомила та заяв про можливий розгляд справи без її участі не надавала, за таких обставин, суд вважає за можливе справу розглянути без участі [PERSON] на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що згідно рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.06.2015 року (ухваленого по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування недійсним), визнано договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 30 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1453 недійсним і дане рішення набрало законної сили. Таким чином, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області [PERSON] повернуто право власності на квартиру [ADDRESS], яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 25.08.1998 року, реєстраційний номер: 447027 та підтверджується технічним паспортом на квартиру від 09.06.2009 року. Однак до цього часу, вищевказане майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване саме за [PERSON], тому для можливості реєстрації рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.06.2015 року про визнання недійсним договору дарування від 30.05.2012 року, позивачка змушена звернутися до суду з позовом про припинення права власності за [PERSON] на зазначене майно. Згідно до п.3 ч.1 ст. 346 ЦК України\~підставою припинення права власності є припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Зокрема ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у судовому засіданні встановлені всі підстави припинення права власності відповідача на спірне майно, які передбачені чинним законодавством. Крім того, спільне володіння і користування житловим будинком сторонами є неможливим, оскільки позивачка і третя особа знаходяться у неприязнених стосунках.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

Позивачка у березні 2014 року звернулася до суду з позовом, де вказує, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2006 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейно - шлюбні відносини між ними припинені. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина, не бере участі у його вихованні, тому позивачка змушена звернутися до суду. Просила суд стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн. щомісячно до повноліття дитини. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, на його задоволенні наполягала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з15.09.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 792. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають, відповідач матеріальну допомогу на дитину не надає у розмірі, передбаченому Законом, що підтверджується поясненнями позивачки у судовому засіданні. У відповідності зі ст. ст. 180, 184 СК України батьки зобов'язані утримувати і надавати матеріальну допомогу на дитину, при цьому розмір аліментів за заявою платника або одержувача аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, у випадку якщо платник аліментів має нерегулярний, непостійний доход, або частина доходу одержує в натурі. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у судовому порядку у розмірі 600,00 грн. щомісяця, виходячи з його матеріального становища, починаючи стягнення з моменту звернення позивачки до суду, та до повноліття дитини, оскільки відповідач є батьком дитини зобов'язаний її матеріально утримувати. Таку допомогу він має можливість надавати, оскільки є працездатним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180, 183, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивачка у березні 2014 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що від шлюбу із відповідачем у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання дітей. Посилаючись на викладене, на підставі ст.ст. 180-185, 191 СК України позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач підтримала позов в заявленому обсязі та просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що 04 лютого 1999 року сторони по справі уклали шлюб, що стверджується свідоцтвом серія [NUMBER], видане виконкомом Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 3. Від подружнього життя сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER]. Відповідач [PERSON] від утримання дитини ухиляється та не надає належної матеріальної допомоги на її утримання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру частки заробітку (доходу), яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, суд бере до уваги те, що дитина проживає разом з позивачем, а також матеріальний стан платника аліментів. Враховуючи викладене, суд вважає, що розмір аліментів на утримання динити повинен становити ? частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

позивачка у березні 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що дитина знаходиться на її утриманні, вона не працює, здійснює догляд за дитиною, а відповідач не надає їй матеріальної допомоги. Під час розгляду справи позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач, якого належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, не повідомив про поважні причини неявки та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності. У зв'язку з чим, враховуючи, що позивачка погодилась на заочний розгляд справи, відповідно до ст.224-225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши позивачку, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Згідно до ст.180, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сторони зареєстрували шлюб 04 жовтня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). [INFO] позивачка народила дитину [PERSON], батьком якої є [PERSON] (а.с.5) Дитина знаходиться на утриманні позивачки, проживає разом з нею, що підтверджується довідкою Надеждинської сільської ради Саратського району Одеської області (а.с.6). Позивачка не працює, здійснює догляд за дитиною. Відповідач працює, в нього на утриманні знаходиться малолітня дитина від першого шлюбу. Частина 2 ст.182 СК України встановлює, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням сімейного та матеріального становища сторін, а також приписів ч.2 ст.182 СК України суд визначає аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Вимоги позивачки про стягнення аліментів в іншій частині не знайшли підтвердження, тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі двісті сорок три гривні 60 копійок.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивачка у березні 2015 р. звернулась до суду з вищезазанченим позовом, посилаючись на те, що з 2001 р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який 18.03.2008 р. був розірваний. Від цього шлюбу [INFO] р. позивачка народила дочку [PERSON], проте, відповідач ухиляється від матеріального утримання їх спільної дітини, не піклується про неї та не допомагає, участі у вихованні дочки не приймає. Позивачка зазначає, що неповнолітня дочка перебуває на повному її утриманні, однак її дохід не надає можливість гідно утримувати дитину та належно забезпечувати її життя. У зв'язку з чим позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 50 відсотків від всіх видів його заробітку щомісяця до досягнення дочкою повноліття. Позивачка в судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просила стягувати з відповідача на її користь на уримання дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1 000 грн. щомісяця до досягнення нею повноліття. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням їх уточнень визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення, при цьому, зазначив, що розуміє необхідність утримання дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги [PERSON] з урахуванням їх уточнень, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивачка у березні 2015 року звернулася до суду з позовом, де вказує, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2008 року. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, шлюб між сторонами розірвано. Однак відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання доньки, не бере участі у її вихованні, тому позивачка змушена звернутися до суду. Позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача до досягнення повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, на його задоволенні наполягала. Відповідач у судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого Самарським ВРАЦС Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис № 218. Згідно свідоцтва про народження у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на дитину в судовому порядку в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача до досягнення повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення позивачки до суду та до повноліття дитини, тому що відповідач будучи батьком дитини, зобов'язаний його матеріально утримувати. Таку допомогу він може надавати, тому що є працездатним. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243,60 грн. на користь держави. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180, 183, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

Позивачка у березні 2016 року звернулася до суду з позовом, де вказує, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2015 року. Сторони від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], доньку - [PERSON], [INFO]. Сумісне життя не склалося, сторони проживають окремо. Однак відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, не бере участі у їхньому вихованні, тому позивачка змушена звернутися до суду. Позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача до досягнення повноліття дітей, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.11.2003 року, який було розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2015 року. Сторони від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], доньку - [PERSON], [INFO]. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на дітей в судовому порядку в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача до досягнення повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з моменту звернення позивачки до суду та до повноліття дітей, тому що відповідач будучи батьком дітей, зобов'язаний їх матеріально утримувати. Таку допомогу він може надавати, тому що є працездатним. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180, 183, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

Позивачка у березні 2017 р. звернулась до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 25.02.2011 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу позивачка [INFO] народила сина - [PERSON] та [INFO] сина - [PERSON]. Проте, відповідач ухиляється від матеріального утримання їх спільних дітей, не піклується про них та не допомагає. Позивачка зазначає, що діти перебувають на повному її утриманні, а тому вона не має можливість гідно утримувати дітей та належно забезпечувати їх життя, в зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1\\2 частини його заробітку щомісяця до їх повноліття. Сторони в судове засідання не з'явились, подали заяви, в яких позивачка позовні вимоги підтримала, а відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення, просили розглянути справу за їх відсутності (а.с. 18, 19). Суд вважає можливим розглянути справу за відстуності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] повністю визнав позовні вимоги [PERSON], що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved