Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 1999 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку Ірину, [INFO]. Спір про поділ спільного майна між подружжям відсутній. Причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння між подружжям, у зв`язку з чим сторони втратили почуття поваги та любові один до одного, не ведуть спільне господарство, разом не проживають з жовтня 2000 року. За таких підстав позивачка просить шлюб розірвати. Також, позивачка просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття, посилаючись на те, що добровільно відповідач матеріальної допомоги їй на утримання дитини не надає. У судове засідання позивачка не з`явилася, в своїй письмовій заяві просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, в своїй заяві просив справу розглянути без своєї участі, позовні вимоги визнав повністю, проти їх задоволення не заперечував. Суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в звязку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 1999 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину доньку Ірину, [INFO], батьком в свідоцтві про народження дитини записаний відповідач. На теперішній час шлюбних стосунків не підтримують, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю та місце проживання дитини між ними немає. Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки в судовому засіданні встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження сімї суперечило б їх інтересам. Окрім того, в теперішній час відповідач покинув сім`ю, про дитину не піклується, матеріальної допомоги на її утримання не надає, що змусило позивачку звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а статтею 181 ч. 3 Сімейного кодексу передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька) або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За таких обставин, коли відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини, погодився на стягнення з нього аліментів у визначеному позивачкою розмірі, суд вважає за необхідне стягувати з нього на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, позов підлягає задоволенню. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 180, 181 ч.3, 182, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved