Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу в якому зазначила, що 24 грудня 2011 року між нею та відповідачем по справі, [PERSON], був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Андрушівського районного управління юстиції у Житомирській області, про що складено відповідний актовий запис №91. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що на протязі останнього часу сімейне життя між нею та відповідачем по справі, [PERSON], погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбу. Сторони вже тривалий час проживають окремо, між ними відсутні довіра та взаєморозуміння, наявні протилежні погляди на шлюб, сім'ю. Враховуючи вищезазначене, позивачка вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем, тому просить їх шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу - [PERSON]. Судові витрати з відповідача просить не стягувати. Позивачка в підготовче судове засідання не з'явилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, а саме свідоцтва про шлюб, 24 грудня 2011 року між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Андрушівського районного управління юстиції у Житомирській області, про що складено відповідний актовий запис №91 (а.с.9). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.7-8). На даний час сторони подружні стосунки не підтримують, тривалий час проживають окремо, шлюб носить формальний характер. Cпір щодо визначення місця проживання дітей між сторонами відсутній. Вказані обставини визнані відповідачем, та вважаються судом доведеними в порядку ч.1 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та інтересам їх дітей, що має істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд, вважає встановленим, що збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливе, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін. Відповідно до ст.113 СК України, позивачці, [PERSON] після розірвання шлюбу, залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу - [PERSON].

Outcome: approved