Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивачка у лютому 2019 р. звернулась до суду с зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що з 31.12.2015 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період даного шлюбу позивачка [INFO] . народила дочку [PERSON] . Позивачка зазначає, що з листопада 2017 р. вона з відповідачем спільного господарства не ведуть, з квітня 2018 р. шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, окремо проживають та мають окремий бюджет. Позивачка вважає, що збереження в подальшому даної сім`ї є неможливим, сім`я існує формально, у зв`язку з чим просила шлюб розірвати. При цьому, позивачка зазначила, що малолітня дочка проживає з нею та перебуває повністю на її утриманні, оскільки відповідач ухиляється від матеріального утримання їх спільної дитини, не піклується про неї та не допомогає, згоди з приводу матеріального утримання та вихованні дитини сторони дійти не можуть. Позивачка зазначає, що зі слів відповідача він ніде не працює, при цьому, позивачка зазначає, що відповідач на утриманні інших осіб не має. Крім того, позивачці стало відомо, що відповідач підозрюється у вчиненні злочину середньої тядкості, а тому його місце знаходження їй не відомо, у зв`язку з чим позивачка вважає занеобхідне стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 08.02.2019 р. відкрито провадження у справі. Відзив на позов відповідачем не подано. Підготовче засідання проведено та завершено, розгляд справи призначено по суті. В судове засідання позивачка не з`явилась, подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити в повному обсязі, а тому суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивачки. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином (ас. 17, 21) про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд в порядку ст. 280 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони з 31.12.2015 р. перебувають в зареєстрованому шлюбі (ас. 10). Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України , позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. З наведених положень вбачається, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Судом достовірно встановлено, що з листопада 2017 р. сторони спільного господарства не ведуть, з квітня 2018 р. шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, окремо проживають та мають окремий бюджет, при цьому, позивачка має стійке переконання та бажання розірвати шлюбні відносини з відповідачем, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, шлюб між сторонами підлягає розірванню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є сторони: [PERSON] та [PERSON] (ас. 9). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому, згідно до ч. 1 ст. 80 Сімейного Кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Встановлено, що малолітня [PERSON] проживає зі своєю матір`ю - позивачкою по справі за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на її утриманні, оскільки сторони проживають окремо. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Судом встановлено, що не дивлячись на належне повідомлення відповідача про розгляд справи (ас. 21), останній відзив на позов та відомості про його доходи суду не подав. Таким чином, враховуючи наявність/відсутність у суду відомостей про матеріальне становище сторін, суд вважає за необхідним визначити та призначити позивачці аліменти на утримання дочки в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, оскільки всупереч ст. 81 ЦПК України, останньою не доведено необхідність стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі 1/3 частини . Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачкою частково доведені позовні вимоги, у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial