Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що з 04.10.2012р. перебуває з відповідачем у шлюбі, що був зареєстрований Відділом ЗАЦС Новозибковського району, управління ЗАЦС Брянської області РФ за актовим записом №50. Від даного шлюбу у них народилася одна дитина: дочка [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сімейне життя у неї з відповідачем не склалося, оскільки у них різні погляди на життя. Крім того, відповідач ображав та принижував її, як жінку. Вказує, що проживала з відповідачем однією сім'єю біля чотирьох місяців після реєстрації шлюбу. Вживала заходів до збереження сім'ї, однак такі бажаного результату не дали. Миритись з відповідачем і залишатись в такому шлюбі, який існує формально, не бажає, а тому просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем. Вимоги позивачкою підтримано в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] був своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. 19.05.2015р. на адресу суду надійшли матеріали з Російської Федерації про виконання судового доручення Мостиського районного суду Львівської області від 20.11.2014р., де відповідач [PERSON] висловив свою позицію щодо позовних вимог, а саме проти таких заперечив. Пояснив, що бажає зберегти сім'ю і просить розгляд справи провести у його відсутності. Заслухавши пояснення позивачки та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що сторони з 04 жовтня 2012 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано у відділ ЗАЦС Новозибковського району, управління ЗАЦС Брянської області РФ за актовим записом №50. Від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Як слідує з матеріалів справи, відповідач [PERSON], [INFO], являється громадянином Російської Федерації, а позивачка - громадянкою України. У відповідності з вимогами ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, зазначаючи, що не підтримує з відповідачем шлюбних відносин більше двох років, примирення між ними не можливе, втратили одне до одного почуття любові та поваги, збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із подружжя, а тому, як вважає суд, згідно з ст.112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивачки; свідоцтвом про укладення шлюбу між сторонами; копією свідоцтва про народження дочки сторін; копією паспорта позивача; матеріалами виконання судового доручення Мостиського районного суду про вручення документів та вчинення окремих процесуальних дій відносно відповідача [PERSON], який проживає на території іншої держави. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з його основних засад та такий ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивачка скористалася таким правом та звернулася до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберігати шлюб. Таким чином, суд вважає, що причини, які спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше сімейне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, у зв'язку з чим пред'явлений позов підлягає до задоволення. У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача у користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved