Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Позивачка працює викладачем Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ з 1993 року. З 01.09.2009 року пішла в декретну відпустку в зв'язку з пологами та доглядом за дитиною. На її місце тимчасово, на період декретної відпустки було прийнято викладачем [PERSON] До виходу в декретну відпустку їй було закріплено педагогічне навантаження в кількості 870 годин. З 01.09.2010 року на підставі заяви позивачки вона вийшла на роботу і за нею було закріплено педагогічне навантаження в кількості 180 годин ( наказ № 34 від 31.08.2010 року) зі збереженням відпустки по догляду за дитиною віком до 3-х років. З 01.09.2012 року позивачка відбувши декретну відпустку вийшла на роботу ї їй було закріплено педагогічне навантаження в кількості 727 годин ( наказ № 63 від 31.08.2012 року). В період 2012-2013 навчального року позивачка працювала на посаді викладача коледжу з навантаженням 727 годин і будь яких претензій не мала. Наказом № 47 від 30.08.2013 року по Брацлавському агроекономічному коледжу за викладачем [PERSON] без попереднього повідомлення про зміну істотних умов праці зменшено педагогічне навантаження до 490 годин. Постановою Немирівського районного суду від 31.10.2013 року директор Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ за порушення вимог ч.3 ст. 32 КЗпП України, а саме за зменшення педагогічного навантаження викладачу коледжу [PERSON] без завчасного, встановленого законом повідомлення про істотні зміни її умов праці, що погіршило її становище, а отже порушення її прав та законних інтересів, було визнано винним за ст.. 41 ч.1 КУпАП і на підставі ст.. 22 КУпАП звільнено від адміністративної відповідальності, обмежившись усним зауваженням. Наказом директора Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ № 76 від 24 грудня 2013 року за викладачем [PERSON] закріплено додаткове навантаження 62 години і на даний час воно становить 552 години. Враховуючи, що керівником коледжу порушено її права та законні інтереси при зміні істотних умов праці, що порушило її становище, позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про відновлення її прав і просить поновити їй повне педагогічне навантаження, яке було встановлене їй до виходу у відпустку в зв'язку з пологами та догляду за дитиною. В судовому засіданні представники позивачки [PERSON] та [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, просять його задовольнити. Представник відповідача директор Брацласького агроекономічного коледжу ВНАУ позов не визнає, в задоволені його заперечує, пояснив, що в зв'язку з зменшенням кількості набраних на навчання студентів, зменшилась і кількість учбових груп, а отже і зменшилось навантаження на викладачів, і не тільки на позивачку. Забезпечити позивачку повним навантаженням, яке вона бажає мати він не в змозі з зазначеної причини. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з огляду на наступне. Виниклі між сторонами у справі правовідносини регулюються ч. 3 ст. 32 КЗпП України, відповідно до якої зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовжені роботи за тією ж спеціальністю,кваліфікацією чи посадою. При зміні істотних умов праці, систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших, працівник повинен бути повідомлений не пізніш ніж за два місяці. Відповідно до ч.1 ст.. 61 ЦПК України « Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню». В судовому засіданні як представники позивачки так і представник відповідача повністю визнали і підтвердили викладені вище обставини, а саме, що стосується виходу позивачки в декретну відпустку, виходу з декретної відпустки та встановленого їй при цьому педагогічного навантаження. Отже ці обставини не підлягають доказуванню. Частиною 4 ст.. 61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Немирівського районного суду від 31.10.2013 року директора Брацлавського агроекономічного коледжу ВНАУ [PERSON] визнано винним в порушені вимог ст.. 32 ч.3 КЗпП України, відповідно до якої він повинен був завчасно, у встановлений не пізніше ніж у 2-х місячний термін повідомити позивачку про зміну істотних умов праці, чого не зробив, чим було погіршено її становище і, відповідно до ст.. 22 КУпАП він був звільнений від адміністративної відповідальності. Дана постанова набрала законної сили, а отже є обов'язковою для суду, що розглядає дану справу. За зазначених обставин суд вважає, що зменшення педагогічного навантаження викладачу Брацлавського агроекономічного коледжу [PERSON] було прийнято з порушенням вимог чинного законодавства, а отже було порушено її права, які підлягають поновленню. Разом з тим, суд вважає, що позивачка після декретної відпустки з 2012 року коледжі протягом 2012-2013 навчального року працювала викладачем коледжу з навантаженням 727 годин, дане навантаження їй було встановлено з 01.09.2012 року і вона з таким навантаженням працювала до 31.08.2013 року. Відповідно до наказу по Брацлавському Агроекономічному коледжу ВНАУ № 47 від 30.08.2013 року, без завчасного, передбаченого законом, попередження про істотну зміну умов праці,позивачки їй було зменшено педагогічне навантаження до 490 годин, а отже, суд вважає, що її права було порушено саме з 30.08.2013 року. Відповідно до ч.1 ст.. 60 ЦПК України « Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК України. Крім того суд виходить з вимог ч.1 ст. 49 ЗУ « Про вищу освіту» якою визначено, що максимальне навчальне навантаження педагогічних працівників не може перевищувати - 720 годин, а отже цією нормою навантаження і керується при вирішені даного спору. В підтвердження своїх позовних вимог позивачка будь-яких інших доказів суду не надала, а отже її позовні вимоги можуть бути задоволені лише в частині доведеного, а отже частково. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, суд присуджує стороні на користь якої ухвалено рішення з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Представниками позивачки суду надані документі, які підтверджують витрати позивачки, пов'язані з підготовкою та розглядом справи в суді, які становлять 1500 грн. за надання юридичної допомоги та 114,7 грн. за забезпечення доказів, а отже ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. З відповідача також підлягає стягненню на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial