Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 09 грудня 2016 року уклала із відповідачем шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Великобудської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 10. Спільне життя з відповідачем не склалося та через різні погляди на життя вони перестали розуміти один одного. Вона проживає окремо від чоловіка та відносини із ним не підтримує. Збереження шлюбу вважає недоречним і відновлювати подружні стосунки із відповідачем не бажає, оскільки це суперечить їх інтересам, у звязку із чим просила розірвати їх шлюб. Водночас просила відновити її дошлюбне прізвище. В судове засідання позивачка не зявилася, але надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час і місце слухання справи у судове засідання не зявився, у звязку з чим, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 188636, [PERSON] та [PERSON] тобто сторони, 09 грудня 2016 року уклали шлюб, зареєструвавши його у виконавчому комітеті Великобудської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 10. Статтею 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відтак, враховуючи особливий характер сімейних відносин, а також те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, то суд приходить до висновку, що оскільки у збереженні шлюбу сторони не зацікавлені, то подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам у звязку із чим шлюб сторін підлягає розірванню. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. Щодо відновлення прізвища позивачки після розірвання шлюбу, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. У статті 113 СК України закріплено право особи, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу іменуватися надалі цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу. Отже, зміст вказаної правової зводиться до того, що зміна шлюбного прізвища на дошлюбне або залишення на шлюбному прізвище залежить виключно від волевиявлення особи яка змінила своє дошлюбне прізвищі на шлюбне, тобто це виключно право особи. Тобто позивачка після розірвання шлюбу має право іменуватися прізвищем «Мандакі» або відновити своє дошлюбне прізвище «Дячок». Але таке право особа може реалізувати виключно в порядку встановленому законодавством, а саме відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від № 96/5 від 12.01.2011 року. Таким чином, обраний позивачкою спосіб відновлення дошлюбного прізвища в межах вказаного позовного провадження суперечить чинному законодавству, через що в цій частині така вимога задоволенню не підлягає. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати. На підставі ст.ст. 56, 105, 112, 113 СК України,

Outcome: approved