Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивачка у липні 2016 р. звернулась до суду із вказаним позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить стягнути з [PERSON] заборгованість, що виникла внаслідок інфляції за період між датою скоєння ДТП і моментом виконання відповідачем рішення суду, тобто за період з 24.10.2012 по 12.02.2016, в тому числі 3 % річних в сумі 621 457,55 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з моменту скоєння відповідачем ДТП та спричинення тяжких тілесних ушкоджень позивачу, а саме, протягом 3 років та 4 міс., [PERSON] в добровільному порядку не компенсував їй спричинені збитки на лікування. Лише 12.02.2016 р. відповідач сплатив 142 000,00 грн. Через тривале затягнення виплати коштів, позивачка просить позовні вимоги з урахуванням їх уточнень задовольнити (ас. 116-121). Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити в повному обсязі, посилаючись на безпідставність заявлених вимог та невірний спосіб захисту своїх прав. Суд, заслухавши сторони, їх представників та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 03.11.2014 р., 24.10.2012 р., приблизно о 12:20 [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER], рухався по проїзній частині вулиці Сім'ї Хохлових в м. Києві зі сторони вулиці Дорогожицька в напрямку вул. Якіра в місті Києві та наближався до нерегульованого наземного пішохідного переходу, який розташований на перехресті вул. Сім'ї Хохлових та вулиці Якіра в місті Києві. В цей же час на вказаний нерегульовапий пішохідний перехід вийшла пішохід [PERSON], яка рухалась з права наліво відносно напрямку руху автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], який повинен був надати дорогу пішоходу. Грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху, [PERSON] невірно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, не відреагував на появу пішохода, яка знаходилась на пішохідному переході та в свою чергу не знизив швидкість і не зупинився перед пішохідним переходом не пропустивши пішохода. Продовживши рух керованим автомобілем, [PERSON] виїхав на пішохідний перехід та передньою правою частиною керованого ним автомобіля скоїв наїзд на пішохода [PERSON], яка у результаті отримала тяжкі тілесні ушкодження (ас. 5-14). Відповідно до вказаного вище вироку суду [PERSON] визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки та звільнено від покарання, призначеного цим вироком, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році». Одночасно був задоволений частково цивільний позов [PERSON] на загальну суму 142 594,33 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.01.2015 р. вирок Шевченківського арйонного суду м. Києва від 03.11.2014 р. залишений без змін (ас. 68-71). Судом встановлено, 18.02.2015 р. Шевченківським районним судом м. Кива видано виконавчі листи (ас. 17, 18). Встановлено, що 13.03.2015 р. державним виконавцем відкрито виконавчі провадження за №№ 46865147 та 46835179 про примусове виконання виконавчого листа виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів на загальну суму 142 594,33 грн. (ас. 44). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17.06.2015 р. постанова державного виконавця № 46835179 від 13.03.2015 р. щодо присудженої суми в розмірі 42 594,33 грн. скасована (ас. 45-47). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.11.2015 р. постанова державного виконавця № 46865147 від 13.03.2015 р. щодо присудженої суми в розмірі 100 000 грн. скасована (ас. 48-51). Судом встановлено, що 22.02.2016 р. державним виконавцем відкрито виконавчі провадження за №№ 50242431 та 50242432 про примусове виконання виконавчих листів виданих Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів на загальну суму 142 594,33 грн. (ас. 55-57). 10.03.2016, 12.03.2016 р. відповідач [PERSON] здійснив перерахування присуджених судом сум боргу на рахунок ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, у зв'язку з чим 16.03.2016 р. та 18.03.2016 р. державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень у зв'язку з повним фактичним виконанням рішення суду згідно виконавчих листів (ас. 63-66, 67). Факт отримання позивачкою [PERSON] 143 000 грн. від відповідача [PERSON] на виконання вищезазначеного вироку, в судовому засіданні підтвердила особисто [PERSON] Вимоги позивачки про стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок інфляції за період між датою своєння 24.10.2012 р. ДТП та моментом виконання відповідачем вироку суду, в тому числі трьох вісотків річних, в порядку ст. 625 ЦК України, задоволенню не підлягаають та спростовуються наступним. Згідно п.п. 2,5 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Згідно ч. 1,2 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Проте, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, зазначене вище рішення (вирок) суду, на невиконання якого посилається позивачка, не ухвалені по зобов'язальних правовідносинах між сторонами а тому ст.625 ЦК України в даному випадку застосована бути не може, оскільки відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти, що теж є відповідальністю. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою [PERSON] під час звернення до суду з вказаним позовом з посиланням на вимоги Цивільного кодексу України щодо виконання грошового зобов'язання, обраний неналежний спосіб захисту своїх прав, у зв'язку з чим позовні вимоги з наведених у позові правових підстав задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 11, 16, 22, 23, 509, 526, 530, 625 ЦК України та

Outcome: dismissed