Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивачка звернулися до суду із позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила визначити, що частки [PERSON], який помер [INFO] року, [PERSON], яка померла [INFO] року, та [PERSON], яка померла [INFO] року, у праві власності на квартиру [ADDRESS], становили по 1/3 частині за кожним; встановити факт, що має юридичне значення, а саме той факт, що [PERSON], є рідною матір'ю [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину вищезазначеної квартири в порядку спадкування шляхом фактичного управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини зазначеної квартири в порядку спадкування шляхом фактичного управління та володіння спадковим майном після смерті [PERSON]; визнати за позивачкою право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалася на те, що вона у встановленому законом порядку прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті її батька - [PERSON], проте не має можливості отримати у встановленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки право власності на вказане майно спадкодавцями належним чином не було зареєстровано, а нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, з тих підстав, що вчинення такої дії суперечить вимогам законодавства України. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала. Представник відповідача у судове засідання також не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просив прийняти за наявними у матеріалах справи доказами та відповідно до норм чинного законодавства. Представник третьої особи до суду також не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних матеріалів, а рішення просив прийняти на розсуд суду. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, [INFO] року помер батько позивачки [PERSON], про що Міським відділом ДРАЦС ММУЮ 29 вересня 2011 року було зроблено відповідний актовий запис № 3565. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишив, а інша спадкоємиця відмовилася від прийняття спадщини на користь [PERSON], у зв'язку з чим позивачка звернулася до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У подальшому, [PERSON] звернулася до державного нотаріуса із заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену квартиру, однак постановою нотаріуса від 01 серпня 2012 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Постановою нотаріуса встановлено, що на підтвердження права власності спадкодавця на спадкове майно було надано Свідоцтво про право власності, на підставі якого квартира належить спадкодавцю [PERSON]; його дружині [PERSON], яка померла [INFO] року, спадкоємцем якої був її чоловік, [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив спадкових прав; та матері дружини [PERSON], яка померла [INFO] року, спадкоємицею якої була її донька [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила спадкових прав, тобто фактично спадкодавцю [PERSON] належить вся квартира, однак документів, які б підтверджували родинні стосунки [PERSON] з [PERSON], надано не було. Враховуючи викладене, позивачка звернулася до суду за захистом свого порушеного права. Судом встановлено, що 26 липня 1993 року ВО СЗ ім. 61 Комунара було видано Свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчувалось, що квартира [ADDRESS], заг. площею 73,2 кв. м, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В той же час, позивачка у своєму позові просить про визначення часток у праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. ст. 355, 368 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про практику розгляду справ про спадкування», за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що частки [PERSON], [PERSON], та [PERSON] у праві власності на квартиру [ADDRESS], становили по 1/3 частині за кожним, оскільки інше не було встановлено договором між ними або судом. За такого, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. [INFO] року одна із співвласників вказаної квартири [PERSON] померла, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про смерть. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді належної їй на праві власності 1/3 частки квартири [ADDRESS], яку фактично прийняла її донька, [PERSON], однак не оформила у встановленому законом порядку спадкових прав. При цьому, нотаріусом було встановлено, що позивачка не надала документів, які б підтверджували родинні відносини між вказаними особами. На підтвердження вказаного факту у матеріалах справи містяться копії наступних документів: - посвідка про народження № [NUMBER] та актовий запис про народження № 19, із яких вбачається, шо [PERSON] народилася [INFO] року, та її батьками є [PERSON] та [PERSON]; - свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 14 червня 1957 року та Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, із яких вбачається, що 14 червня 1957 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, у зв'язку з чим прізвище останньої було змінене на [PERSON]; - ордер № 279, виданий виконавчим комітетом Ленінської Ради депутатів трудящих 13 лютого 1970 року, із якого вбачається, що сім'я [PERSON] складається із п'яти осіб, а саме: [PERSON] - дружина; [PERSON] - донька; [PERSON] - донька; [PERSON] - мати. В той же час, у позивачки відсутні документи, які б підтверджували факт зміни прізвища [PERSON] у зв'язку з укладенням шлюбу з [PERSON] на [PERSON], у зв'язку з чим вона не може реалізувати свої спадкові права і звернулася до суду із вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення. Суд, дослідивши обставини та матеріали справи, оцінивши за внутрішнім переконанням належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що установлення даного юридичного факту має для позивачки юридичне значення, оскільки необхідне для оформлення нею спадщини, приходить до переконання, що встановлення юридичного факту, про яке просить [PERSON], знайшло повне підтвердження в ході судового розгляду і його об'єктивність не викликає в суду сумніву. У зв'язку з цим, на думку суду, слід встановити факт, що має юридичне значення, а саме той факт, що [PERSON], яка померла [INFO] року, є рідною матір'ю [PERSON], яка народилася [INFO] року. Після смерті [PERSON] [PERSON] як донька померлої фактично прийняла спадщину, однак не оформила у встановленому законом порядку спадкових прав. Відповідно до ст. 5 ЦК України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Враховуючи той факт, що [PERSON] померла до набрання чинності ЦК України, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР 1963 року (далі - ЦК 1963 року). Згідно зі ст. 524 ЦК 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Враховуючи той факт, що [PERSON] заповіту на випадок своєї смерті не залишила, існують підстави для здійснення спадкування за законом. Відповідно до ст. 529 ЦК 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 549 ЦК 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном у вигляді 1/3 частки квартири [ADDRESS], що належана [PERSON], вона вважається такою, що прийняла спадщину за законом після смерті [PERSON] За такого, слід встановити факт прийняття [PERSON] в порядку спадкування за законом спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS], у зв'язку з чим частка [PERSON] у праві власності на вказану квартиру стала становити 2/3. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про смерть. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 2/3 частин вказаної квартири. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її чоловік, [PERSON], який фактично вступив в управління та володіння вказаним спадковим майном, однак не оформив спадкових прав. За такого, на підставі ст. 549 ЦК 1963 року суд приходить до висновку, що [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину за законом після смерті [PERSON] У зв'язку з цим, слід встановити факт прийняття [PERSON] в порядку спадкування за законом спадщини після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, у вигляді 2/3 частин квартири [ADDRESS], у зв'язку з чим [PERSON] набув право особистої приватної власності на усю вищезазначену квартиру. [INFO] року батько позивачки [PERSON] помер, про що Міським відділом ДРАЦС ММУЮ 29 вересня 2011 року було зроблено відповідний актовий запис № 3565. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. 06 березня 2012 року позивачка звернулася до нотаріуса із заявою, якою вона прийняла спадщину після смерті свого батька як спадкоємиця за законом першої черги. При цьому, інша донька померлого - [PERSON] - заявою від 06 березня 2012 року від спадщини відмовилася на користь позивачки. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України). Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). Відповідно до абз. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, судом встановлено, що нотаріусом було відмовлено позивачйф у вчиненні нотаріальної дії, що свідчить про порушення її прав, у зв'язку з чим таке право підлягає захисту у судовому порядку. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із матеріалів справи, позивачка у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON], однак нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи усе вищевикладене, суд, оцінивши за внутрішнім переконанням належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про те, що вимоги позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, у зв'язку з чим слід визнати за позивачкою право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. За такого позов слід задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачено позивачами при подачі позову до суду.

Outcome: approved