Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивачка просить визнати квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя сторін та визнати за нею право спільної власності на 1/2 частину цієї квартири, а іншу її половину залишити у власності відповідача. В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що спірна квартира була нажита подружжям за час шлюбу. Покликаючись на ст. 22 КПШС, ст.ст. 60, 61 СК України, ст. 16,3 368 ЦК України просить провести поділ такого майна. 17.02.2020 р. учасники справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Позивачка заяв чи клопотань не подавала, про причини неявки суд не повідомила. Представник позивача подав заяву про відкладення розгляду справи, однак суд відмовив у задоволенні такого клопотання на підставі п. 2 ч. 3 ст. 233 ЦПК України. Відповідач заяв чи клопотань не подавав, про причини неявки суд не повідомив. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ч. 3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України здійснив судовий розгляд справи на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. 29.04.1995 р. сторони зареєстрували шлюб (а.с. 7). 11.10.1996 р. на підставі договору міни квартир відповідач придбав у власність квартиру за адресою [ADDRESS] (а.с. 6). 14.02.2001 р. позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 8). 27.02.2017 р. приватний нотаріус Степчук І.С. на підставі акта про проведення електронних торгів посвідчили свідоцтво, що [PERSON] належить на праві власності квартира за адресою [ADDRESS] (а.с. 20). 27.02.2017 р. дана квартира була зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] (а.с. 25). 27.04.2017 р. позивачка пред`явили даний позов (а.с. 1). 31.05.2017 р. судом постановлена ухвала про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, а також зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі № 459/584/17 (а.с. 41-42). 18.12.2017 р. рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18 грудня 2017 р. повністю задоволено позов у справі 459/584/17. 12.06.2018 р. Апеляційний суд Львівської області прийняв постанову у цивільній справі 459/584/17 за позовом [PERSON] , з участю представника позивача [PERSON] , третьої особи на стороні позивача [PERSON] до Державного підприємства «Сетам», [PERSON] , з участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Червоноградського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області, Державної казначейської служби України про визнання недійсними електронних торгів та визнання недійсним протоколу проведення електронних торгів та його скасування. Так, апеляційну скаргу Державного підприємства «Сетам» залишено без задоволення, апеляційну скаргу Червоноградського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області - задоволено та прийнято нове рішення, яким відмовив в задоволенні позову [PERSON] 28.09.2018 р. провадження у даній справі було відновлено (а.с. 61). 14.11.2018 р. внаслідок повторного автоматичного розподілу справи головуючим суддею визначено Жураковського А.І (а.с. 66). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як визначено ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як видно з викладених приписів законодавства, об`єктом права спільної власності подружжя може бути майно, що набуте ними за час шлюбу та належить їм на час його поділу. Однак фактичні обставин справи свідчать про те, що з 27.02.2017 р. власником спірної квартири є [PERSON] , а відтак на момент звернення до суду 27.04.2017 р. дане майно не належало комусь із подружжя, а відтак не підлягає поділу між ними. Такі обставини свідчать про відсутність порушеного, оспореного чи невизнаного права позивачки з боку відповідача та вказують на безпідставність позову. За таких обставин і міркувань суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Ухвалою суду від 18.05.2017 р. задоволено клопотання позивачки та відстрочено їй сплату судового збору до ухвалення судового рішення по суті справи. Розподіл судових витрат слід здійснити у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а саме стягнути з позивачки в користь держави судовий збір у розмірі 840.80 грн.

Outcome: approved