Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачки, про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона є власницею зазначеного будинку, в якому зареєстрована [PERSON] , але не проживає з 2010 року по теперішній час. За таких обставин, позивачка вважає, що відповідачка втратила право користування житловим приміщенням, в якому вона проживає, у зв`язку з чим звернулася до суду з зазначеною позовною заявою. Ухвалою суду від 12 січня 2021 року постановлено про проведення заочного розгляду цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивачка та її представник-адвокат в судове засідання не з`явилися, але від представника-адвоката до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивачки, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. У разі повторної неявки відповідачки в судове засідання не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи неодноразовоповідомлялася належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України, неодноразовонадсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідачки, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак відповідно до повернутих поштових повідомлень відповідачка за зазначеною адресою відсутня, що свідчить про неможливість вручення відповідачці судових повісток та, відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачці належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву позивачки обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із житлового законодавства, пов`язані з правом особи користуватися житловим приміщенням, в якому зареєстроване її місце проживання, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися\~Житловим Кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , виданого 09 березня 2005 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6687102 від 09 березня 2005 року (а.с. 11, 12), технічного паспорту на житловий будинок приватного житлового фонду (а.с. 7-10) [PERSON] , позивачка по справі, (а.с. 6) є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки № 1161 від 31 серпня 2020 року, виданої виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14), що також підтверджується наявною в матеріалах справи відповіддю з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с. 27). Факт не проживання [PERSON] , відповідачки по справі, за адресою: [ADDRESS] , з 2010 року підтверджується актом опитування свідків від 17 серпня 2020 року (а.с. 13) та довідкою № 1160 від 31 серпня 2020 року, виданої виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області (а.с. 14). В судовому засіданні встановлено, що за вищевказаною адресою відповідачка не проживає більше шести місяців, що підтверджується вищезазначеними дослідженими доказами. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~ЦПК України\~випадках. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до\~глави 3 ЦПК України. Стаття 81 ЦПК України\~зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами згідно ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 77-80 ЦПК України. Згідно\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до\~ст. 4 ЖК України\~жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд). Права власника житлового будинку визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ч. 1\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 29 ЦК України\~встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідачка не проживає за вказаною адресою більше шести місяців без поважних причин, також її відсутність понад шість місяців не відповідає випадкам, передбаченим пунктами 1-7 ч. 3\~ст. 71 ЖК України, які передбачають, що право користування житловим приміщенням зберігається за відсутніми впродовж шести місяців з дня закінчення строку, вказаного у відповідному пункті. Таким чином,\~суд вважає,\~що,\~враховуючи той\~факт,\~що відповідачка\~не проживає\~більше шести\~місяців без\~поважних причин\~у вказаному\~житлі,\~її можна\~визнати такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням,\~а саме\~будинком [ADDRESS] ,\~у зв`язку\~з чим\~позовні вимоги\~позивачки є\~обґрунтованими і\~підлягають задоволенню. Що стосується вимоги позивачки про відшкодування понесених нею судових витрат на оплату судового збору у сумі 840,80 грн., правової допомоги в сумі 4000,00 грн., суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України сума судового збору у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки, оскільки понесені витрати підтверджені відповідною квитанцією (а.с. 1). Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133, ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати зокрема на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення\~розміру витрат\~на правничу\~допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Отже, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, які позивачка сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, з метою розподілу судових витрат позивачці необхідно було надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) рахунок, який необхідно оплатити після прийняття судом рішення за результатами розгляду справи; докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачкою було надано: договір про надання правової допомоги від 18 серпня 2020 року (а.с. 17-18); розрахунок гонорару у розмірі 4000,00 грн. з розрахунку вартості 1 години роботи адвоката у розмірі 1000,00 грн., відповідно до якого до гонорару входять послуги за підготовку до складання позову у розмірі 1000,00 грн., збір доказів у розмірі 1000,00 грн., складення позову у розмірі 1000,00 грн., участь у судових засіданнях, подання процесуальних заяв у розмірі 1000,00 грн. (а.с. 19); детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання ним правничої допомоги (а.с. 20); прибутковий касовий ордер № 18/08 від 18 серпня 2020 року, відповідно до якого адвокат Кочуров А.О. прийняв від позивачки 2000,00 грн. (а.с. 21); ордер на надання правничої (правової) допомоги [PERSON] від 18 серпня 2020 року (а.с. 16). Судом встановлено, що позивачкою понесені витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., що підтверджується прибутковим касовим ордером № 18/08 від 18 серпня 2020 року, відповідно до якого адвокат Кочуров А.О. прийняв від позивачки 2000,00 грн. (а.с. 21). Враховуючи вищезазначене, вирішуючи питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00 грн., суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн., оскільки позивачкою надано суду докази здійснених нею витрат на зазначену суму, однак не надано до суду рахунку, який необхідно оплатити після прийняття судом рішення за результатами розгляду справи, внаслідок чого вимога позивачки про стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу у зазначеному нею розмірі підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. ст. 4, 71, 72, 150 ЖК України, ст. 29 ЦК України,

Outcome: approved