Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про надання дозволу для тимчасового виїзду неповнолітніх дітей за межі України, посилаючись на те, що від шлюбу у неї із відповідачем народилися двоє дітей, які проживають та перебувають на її утриманні. Відповідач з 2013 року жодної матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] не надавав, та не приймає участі у їх вихованні. Позивачка тривалий час перебуває за межами України на заробітках та має дозвіл на проживання в Республіці Італії, а тому може турбуватися про своїх дітей за межами України, оскільки має постійний заробіток на посаді доглядальниці. В судовому засіданні представник позивачки уточнив позовні вимоги та просив надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей позивачки в її супроводі без згоди батька в республіку Італія на період літніх канікул 2015 року. Відповідач в судове засідання не з′явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, та не повідомив про причини неявки. Зі згоди представника позивачки суд проводить заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, вважає що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного із батьків виїзд неповнолітньої особи за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Судом встановлено, що позивачка та відповідач спільно не проживають із 2013 року, та відповідно їх спільні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в даний час фактично мешкають із батьками позивачки, а місце проживання відповідача невідомо. Судом встановлено, що виїзд неповнолітніх дітей до матері в Італію відповідає їх інтересам, оскільки позивачка має постійне місце проживання та роботу в Італії, може забезпечити нормальне оздоровлення своїх дітей, що підтверджено дозволом на проживання №IO5989957 від 02.09.2014 року, який дійсний до 15.09.2016 року та підтверджує право на роботу за наймом, а також посвідченням особи [PERSON], яке видане 11.02.2010 року, та підтверджує її професію доглядальниці і реєстрацію в провінції Монца та Брянца вул. Валеска, №48. З письмових пояснень дітей було встановлено, що вони дійсно бажають поїхати на період літніх канікул до матері в Італію. Відповідно до висновку служби у справах дітей Новоселицької РДА №1 від 02.02.2015 року визнано за доцільне надати згоду на виїзд з метою оздоровлення та відпочинку неповнолітніх дітей позивачки в Італію до останньої без згоди батька. Відповідно до ч.2 ст.10 Конвенції про права дитини, яка схвалена резолюцією №50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. 3 цією метою і відповідно до зобов'язання Держав-учасниць за пунктом 2 статті 9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Таким чином, права дітей позивачки на особисте спілкування із матірю має бути захищено судом, оскільки воно відповідає їх інтересам. На підставі Конвенції про права дитини, ст.313 Цивільного кодексу України, ст.155 Сімейного кодексу України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в′їзду в Україну громадян України», суд,

Outcome: approved