Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом у жовтні 2014 року, в обґрунтування якого вказала, що у 2003 році вона, [PERSON] та [PERSON] вирішили виробляти товарну сільськогосподарську продукцію з метою отримання прибутку на території с. Свистунівка Сватівського району Луганської області. Для цього ними було створено СФГ « Надежда». Згідно статуту господарства, за їх спільною домовленістю, засновником та головою (власником) господарства став [PERSON], а позивачка та [PERSON] були внесені до статуту членами господарства. 16 квітня 2007 року до статуту СФГ «Надежда» були внесені зміни, згідно яких [PERSON] вийшла зі складу членів господарства, а [PERSON], як донька голови, увійшла до складу членів цього фермерського господарства. 25 жовтня 2011 року позивачка вийшла зі складу членів СФГ «Надежда», однак виділити їй 1/3 частку майна СФГ «Надежда» відповідач відмовився. Тому позивачка просила виділити їй в натурі, як члену фермерського господарства, 1/3 частину майна селянського фермерського господарства «Надежда» с. Свистунівка, Сватівського району Луганської області, код 32368421, а саме: автопричеп 2006 року виписку вартістю 45 889,83 гривень; трактор -Т150К 1990 року випуску вартістю 4 785, 00 гривень; автомобіль КАМАЗ 45143-013 2006 року випуску вартістю 134 500, 67 гривень; трактор «Беларус -920» 2007 року випуску вартістю 56 498,67 гривень; трактор К-701 1984 року випуску вартістю 40 625,00 гривень; трактор «Беларус 1025» 2008 року випуску вартістю 106 750,00 гривень; культиватор КПС- 4ПП 2009 року випуску вартістю 12 667,33 гривень; сівалка УПС-8.2.2009 року випуску вартістю 50 000,00 гривень; сівалка С3-5,4 2009 року випуску вартістю 63 332,67 гривень на загальну суму 515 049, 00 гривень та визнати правао власності на виділене майно. Також послалася, що у жовтні 2011 року вона зверталася до Сватівського районного суду Луганської області з позовом до СФГ «Надежда» про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю з [PERSON], розподіл спільного майна та визнання права власності на майно. Рішенням Сватівського районного суду Луганської області позовні вимоги задоволені частково, а 17 вересня 2013 року рішенням апеляційного суду Луганської області було скасоване рішення суду першої інстанції та відмовлено у задоволені позовних вимог у повному обсязі, оскільки виниклі правовідносини не регулюються нормами сімейного права. Зараз позивачка звертається до суду з іншим позовом, предметом якого є виділення 1/3 частки майна фермерського господарства, як колишньому члену фермерського господарства, підставою якого є ч.6 ст. 20 ЗУ «Про фермерське господарство», згідно якої член фермерського господарства має право на отримання частини майна господарства при виході зі складу членів господарства. Крім того послалася на те, що вона також претендує на відшкодування їй відповідачем вартості безпідставно набутого майна. Позовні вимоги в частині відшкодування безпідставно набутого майна обґрунтувала тим, що на теперішній час фізично не існує врожаю зернових та олійних культур сезону 2011 року, у зв'язку з його реалізацією, на яке вона претендує як член фермерського господарства, вважає що їй СФГ «Надежда» повинно відшкодувати безпідставне набуте майно у розмірі 5 282 300,00 гривень, та просила стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Надежда» с. Свистунівка, Сватівського району Луганської області, код 32368421 на користь неї вартість за 562 тонн озимої пшениці у сумі 1180200,00 (один мільйон сто вісімдесят тисяч двісті гривень) гривень, вартість 762 тонн насіння соняшнику в сумі 2799550,00 ( два мільйони сімсот дев'яносто дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят гривень) гривен, вартість 200 тонн ячменю в сумі 353500,00 грн.(триста п'ятдесят три тисячі п'ятсот гривень 00 коп.), 703 тонн кукурудзи вартістю 949050,00 грн. (дев'ятсот сорок дев'ять тисяч п'ятдесят гривень 00 коп.) на загальну суму 5282300,00 гривень ( п'ять мільйонів двісті вісімдесят дві тисячі триста гривень 00 коп.). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні надав пояснення аналогічні до позовної заяви та письмових пояснень, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. До початку судового засідання з боку відповідача надані письмові заперечення. Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступне: дійсно у 2003 році під час створення господарства позивачка була зазначена, як член господарства. Однак на даний час позивачка не має права на отримання частки майна фермерського господарства, оскільки вона не була повноправним членом господарства, не вносила внески у статутний капітал, не приймала участь в діяльності підприємства, що підтверджується статутами редакції 31.03.2003р, 15.03.2007р. та поясненнями представника позивача. Окрім того, вона перебувала у трудових правовідносинах з СФГ «Надежда» в період з 2006 р.-2010р. на посаді сторожа, та з 2010р. на посаді заступника голови. Ця обставина взагалі виключає можливість бути членом господарства, відповідно до вимог Закону України «Про фермерське господарство», а тому з вказаного часу вона фактично членом господарства взагалі не є. Офіційно питання про її вихід з членів господарства було вирішено у 2011 році. Посилання позивачки на своє членство у господарстві через спорідненість з рідною донькою, яка є членом цього господарства, є нікчемними, оскільки така можливість виникла після 21.10.2009 з набранням чинності змін до Закону України «Про фермерське господарство» у цій частині. Однак, питання членства позивачки з вказаних підстав у господарстві не вирішувалося. Крім того, зазначене позивачкою майно належить на праві власності СФГ «Надежда», воно є сільськогосподарською технікою, без якої відповідач не зможе обійтися у своїй діяльності, якою необхідно обробляти орендовану землю (яка орендована на значний строк), що призведе до значної шкоди підприємницької діяльності відповідача та взагалі її припиненню, оскільки сільськогосподарська діяльність є єдиним та основним видом діяльності господарства. Вимоги в частині відшкодування безпідставного здобутого майна, щодо відшкодування вартості зернових врожаю 2011 року, також не підлягають задоволенню, оскільки зерно, яке було зібрано господарством, є власністю господарства и тому реалізовано на законних підставах у відповідності до господарської діяльності фермерського господарства. Тому положення ст. 1212, 1213 ЦК України на ці правовідносини не поширюються. В судове засідання третя особа [PERSON] не з'явилася, до початку судового засідання надала письмові пояснення та заяву про проведення судового засідання без її участі, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивачка вже зверталася до суду з тих самих підстав - вихід з членів фермерського господарства та не виділення їй 1/3 частки майна фермерського господарства, та визнання на нього права власності. Крім того зазначила, що у даному випадку відсутнє безпідставно набуте майно СФГ «Надежда», оскільки врожай 2011 року є саме майном відповідача. В судове засідання третя особа [PERSON] не з'явилася, до початку судового засідання надала заяву про проведення судового засідання без її участі. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 3.08.2015 року [PERSON] залучено в якості третьої особи. В судове засідання третя особа [PERSON] не з'явився, до початку судового засідання надав письмові пояснення та заяву про проведення судового засідання без його участі, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що [PERSON] не має права на отримання частки майна фермерського господарства, оскільки не вносила внески у статутний капітал, не приймала участі у діяльності господарства та, не приймаючи участі [PERSON] у придбанні спільної часткової власності у майні СФГ «Надежда», саме розмір її частки і не був визначений. Крім того, вона знаходилась в трудових правовідносинах з господарством та не мала родинних стосунків з головою, що виключає законодавчу можливість членства у фермерському господарстві. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство», який діяв до 19.06.2003 року, селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об'єдналися для роботи в цьому господарстві. Членами селянського (фермерського) господарства не можуть бути особи, в тому числі родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником. При створенні одним із членів сім'ї селянського (фермерського) господарства інші члени сім'ї та родичі самостійно приймають рішення про участь в його діяльності. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство», який набрав чинності з 19.06.2003р., фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім'ї, родичі, які об'єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень Статуту фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом). Судом встановлено, що позивачка та [PERSON] знаходилися у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 1992 року. У 2003 році було у встановленому порядку створено СФГ «Надежда». На момент створення у 2003 році СФГ «Надежда» [PERSON] є головою (засновником), а членами вказані позивачка [PERSON] - як дружина засновника та третя особа [PERSON] - мати засновника, що підтверджується п.1.3. Статуту СФГ «Надежда», у редакції затвердженого головою 31.03.2003р. та зареєстрованого 14.04.2003 р. (а.с. 10-13). 16 квітня 2007 року до статуту СФГ «Надежда» Сватівського району Луганськоїобласті були внесені зміни, згідно яких третя особа [PERSON] вийшла зі складу членів господарства, а третя особа [PERSON], як донька голови, увійшла до складу членів цього фермерського господарства, що підтверджується п. 1.3. Статуту господарства (а.с. 14-17). Однак після припинення членства належну їй 1/3 частку майна станом на 2007 рік року третя особа [PERSON] не витребувала, за домовленістю з головою господарства - її сина, частка майна залишалася в складі майна господарства, що встановлено, рішенням апеляційного суду Луганської області від 17.09.2013 року (а.с. 6-8). 25 жовтня 2011 року позивачка вийшла зі складу членів СФГ «Надежда». У Статуті СФГ «Надежда» Сватівського району, у редакції (затвердженого 25.10.2011р. та зареєстрованого 28.11.2011р.), позивачка [PERSON] членом не вказана, членом господарства вказано тільки [PERSON], як доньку голови господарства (а.с. 18-21). На даний час відповідно до п. 1.3. Статуту ( редакції 01.12.2012р.), єдиним членом господарства є третя особа [PERSON] - мати голови (засновника) (а.с. 90-96). Вказані обставини підтверджуються вищеперерахованими матеріалами справи, не заперечуються сторонами. Отже, є підстави вважати, що на момент включення до Статуту у 2003, 2007 р. р. позивачки [PERSON], як члена господарства, у неї відсутні родині зв'язки з головою (засновника) СФГ «Надежда» Сватівського району, оскільки дружиною засновника вона не була, бо шлюб було розірвано ще у 1992 році, що у свою чергу свідчить про неможливість її членства у господарстві у відповідності до Закону. Доказів того, що вона була членом господарства, як інший член сім'ї засновника, а також, як член господарства, брала участь у виробленні товарної сільськогосподарської продукції, займалася її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, позивачкою та її представником суду не надано. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала у трудових правовідносинах з СФГ «Надежда» Сватівського району, а господарство, в свою чергу, сплачувало їй заробітну платню та здійснювало відповідні обов'язкові відрахування (страхові внески, тощо) у період 05 квітень 2006р. - квітень 2010 р. на посаді сторожа, а з 01 травень 2010 р. - 31 жовтень 2011р. на посаді заступника голови, що підтверджується довідками (Форма ОК-5) Пенсійного фонду України від 28.10.2014 р. та центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України від 28.10.2014 р., а також копією журналу розпоряджень СФГ «Надежда». (а.с. 100-103). Отже, є підстави вважати, що позивачка, як член господарства, ніякої участі у виробленні товарної сільськогосподарської продукції не приймала, її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, не займалася, а з 2006 року виконувала роботу для цього господарства, знаходячись з господарством у трудових відносинах, що виключає членство у господарстві. З боку позивачки не надано доказів, які б свідчили про її вклад в участі у діяльності господарства. За таких обставин суд вважає, що та обставина, що позивачка до 2011 року значилася членом господарства та господарством приймалося рішення щодо її виходу з нього, не є підставою вважати, що вона весь час була його членом. Стаття 19 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Пункт 1 ст. 20 Закону України «Про фермерське господарство» майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Щодо членів фермерського господарства, то між ними та господарством існують певні зобов'язальні правовідносини, що виникають у зв'язку із передачею ними майна до складеного капіталу, тому нормою матеріального права п. 6 ст. 20 Закону України «Про фермерське господарство закріплено правило, що член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. З матеріалів справи та пояснень представника відповідача вбачається, що Статутом ред. 2003, 2007 р.р. СФГ «Надежда» Сватівського району не визначена частка майна та порядок її отримання, оскільки позивачкою до складеного капіталу господарства не вносилось майно, чого фактично не заперечує представник позивачки. За таких обставин, суд вважає, оскільки позивачкою не доведено її членство у господарстві, а також позивачкою не надано будь-яких доказів внесення нею вкладу до складеного капіталу майна господарства, тому у неї відсутнє право на отримання певної частки господарства, як такої, що припинила членство у фермерському господарстві. Посилання позивачки на норми ч. 3 ст. 3 Закону України «Про фермерське господарство», як на підставу законодавчо встановленої можливості набуття членства в СФГ «Надежда», з підстав, що вона є матір'ю доньки голови господарства, не приймаються судом, оскільки вказана норма Закону доповнена у 2009 р. (Законом N 1661-VI ( 1661-17 ) від 21.10.2009 р.), і після цього питання членства позивачки у господарстві з вказаних підстав не вирішувалося, що підтверджується редакціями Статута ред. 2003р., 2007р. та наступними редакціями (а.с. 10-21). Частинами 1, 3, 4 ст. 355 ЦК України передбачено, що, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.1, 2 ст. 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Такі ж положення містяться у п. 17 постанови №5 від 17.02.2014 р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Рішенням апеляційного суду Луганської області від 17.09.2013 року, встановлено, що оскільки статутом СФГ «Надежда» не визначений розмір частки члена господарства, то відповідно до ч.1 та 2 ст. 357 ЦК України частка кожного у майні СФГ «Надежла» вважається рівною з іншими членами господарства з врахуванням вкладу майна (а.с. 6-8). Як вбачається, зі статуту ред. 2003 р., 2007р., 2011 р., статутний капітал у грошовому виражені внесений тільки учасником (засновником) фермерського господарства [PERSON], та актом прийому передачі від 01.06.2005 року підтверджується внесення вкладу останнім додаткового статутного капіталу у вигляді сільгосптехніки, а саме: трактор МТЗ - 82, 1996 р.в.; комбайн СК-5 Нива, 1986 р.в.; плуг ПЛН-5-35, 1982 р.в.; жатка ЖВН-6, 1982 р.в.; жатка ЖВН-6, 1986 р.в.; сіялка КСП, 1986 р.в.; культиватор КГН-8.4, 1987 р.в.; культиватор КПС -4М 1989 р.в.; сіялка С3-3.6 1990 р.в.; причеп 2ППС-40, 1980 р.в., сіялка С3 -3.6, 1991 р.в.; плуг ПЛН-5-35, 1983 р.в.; сцепка СБ-8, 1989 р.в.; сцепка СБ-8, 1989 р.в.; сінокосілка КРН-2, 1980 р.в.; причеп 2ППС-40, 1987 р.в.; причеп ИФ, 1986 р.в.; причеп ИФ, 1986 р.в.; зерно-навантажник ЗПС-100А, 1978 р.в. (а.с. 176) Квитанції та накладні представлені [PERSON] підтверджують набуття ним права власності на сільхозтехніку передану до статутного капіталу господарства ще до заснування СФГ «Надежда» (а.с. 177-184). Судом встановлено, що позивачкою у статутний капітал внесків не робилось, що підтверджується безпосередньо статутом СФГ «Надежда» у ред. 2003 р., 2007р. та поясненнями з боку позивачки. Отже, є підстави вважати, що позивачка не приймала участі у придбанні спільної часткової власності, тому їй не може бути визначена та врахована частка у майні. З боку позивачки не були надані докази вкладу у придбанні майна СФГ «Надежда», які б могли свідчити про дійсний розмір частки у праві спільної власності . Частиною 1. ст. 22 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що фермерське господарство, як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, не розподілений прибуток, майнові та інші зобов'язання. Згідно п. 4 Статуту СФГ «Надежда» у всіх редакціях, майно господарства: складають основні фонди і оборотні засоби, а також цінності, які відображені в балансі господарства, в тому числі кредити. Пунктом 4.6. Статуту (редакція 2003, 2007 р.р.) передбачено, що дохід від господарсько-фінансової діяльності Господарства використовується на покриття всіх матеріальних витрат, амортизаційних відрахувань, оплату праці своїх працівників, розрахунків по зобов'язанням, оплату процентів за кредити, оплату податків та інших обов'язкових платежів.(а.с. 10-17). З реєстрів нарахування орендної плати орендодавцям СФГ «Надежда» за 2011 рік по Петровській сільській раді та Свистунівській сільській ради, вбачається що зобов'язання по орендній платі за орендовані паї на одного чоловіка складає у середньому 2 550, 57 гривень, які виплачувалися відповідачем в натуральній та грошовій формі 285 чоловік та відомості свідчать про отримання орендної плати великої кількості орендодавців у натуральній формі - зерновими з врожаю 2011 року. (а.с. 104-121). Таким чином, оскільки зазначене позивачкою спірне майно становить собою основні та оборотні фонди, тому позовні вимоги щодо виділення 1/3 частини з цього майна господарства, а саме сільгосптехніки, транспортні засоби та зернові врожаю 2011 року не ґрунтуються на законі, ще й з зазначених підстав, бо це призведе до незворотних ускладнень у діяльності господарства, створить неможливі умови для виконання статутної діяльності. Отже, позивачка у справі не надала належних доказів її дійсного членства в СФГ «Надежда» та внесення нею, як членом господарства, складеного капіталу до господарства. А зазначення позивачки, як члена господарства, в Статуті СФГ «Надежда» само по собі не може бути достатньою і доведеною підставою для задоволення судом майнових вимог позивачки [PERSON], адже встановлені судом обставини про неможливість бути членом СФГ «Надежда» та не внесенням складеного капіталу до господарства в їх сукупності свідчать про відсутність у позивача права на отримання частки майна СФГ «Надежда». Тому суд приходиться до висновку, що позовні вимоги в частині виділення 1/3 частик майна фермерського господарства та визнання права власності слід відмовити у повному обсязі. Що стосується вимог про відшкодування вартості безпідставно здобутого майна, а саме зернових культур врожаю 2011 року, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині у повному обсязі, виходячи з наступного. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Виходячи з системного аналізу вказаних правових норм вбачається, що право вимоги у даному випадку має особа, яка є власником спірного майна або особа, яка має на нього інше речове право. Вказана норма матеріального права та норма ст. 1213 ЦК України не підлягає застосуванню до даних правовідносин щодо відшкодування позивачці вартості безпідставно набутого майна - зернових культур врожаю 2011 року СФГ «Надежда», оскільки це зерно є власністю відповідача СФГ «Надежда», реалізовано ним у вигляді виду господарської діяльності у відповідності до Статуту. Позивачкою не надано доказів того, що на момент реалізації відповідачем вказаного врожаю зерна, вона мала право власності або інше речове право на це зерно. Отже підстави для застосування до спірних правовідносин норми матеріального права ст.ст. 1212, 1213 ЦК України у суду відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed