Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У зв'язку з тим, що сторони проживають окремо тривалий час; вони не ведуть спільне господарство та не підтримують подружні стосунки, позивачка просить суд постановити рішення про розірвання шлюбу. Також зазначає, що від шлюбу мають дитину, яка має вади фізичного розвитку. Оскільки батько дитини не надає допомогу на утримання дитини; а позивачка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, то позивачка просить суд постановити рішення про стягнення аліментів: на утримання дитини - в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; та аліменти по взаємному утриманню подружжя в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною шести років. Позивачка позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Додала, що відповідач останнім часом оплатив вартість 5 сеансів масажу дитини, та сплатив 3200 грн. на лікування дитини. Також були поодинокі випадки, коли він купив памперси та кашу. Після звернення до суду з позовом ніякої допомоги не надавав. Відповідач позов про розірвання шлюбу визнав та згідний на розірвання шлюбу. Щодо решти заявлених позовних вимог - позов не визнав і пояснив, що він надає матеріальну допомогу на утримання дитини, сплачує за лікування; купував памперси та продукти харчування. Тому він не згідний з заявленим позовом про стягнення аліментів, та просить відмовити в задоволенні решти заявлених позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, хоча не проживають як сім'я протягом тривалого часу. Тому суд дійшов висновку, що сім'я існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. Виходячи з положень ст. ст. 110, 112 СК України, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Суд не вбачає підстав для надання сторонам строку для примирення, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину. У зв'язку з тим, що батько не надає матеріальної допомоги на її утримання, позивачка змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд враховує положення ст.ст. 181, 182, 183 СК України, приймає до уваги матеріальне становище платника аліментів. Суд зважає, що обов'язок з утримання дитини покладений на обох батьків. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження пояснення відповідача про те, що він постійно надає допомогу на утримання дитини. Так, сторони не заперечували про розмір такої допомоги в сумі 3200 грн., та оплату п'яти сеансів масажу; а також купівлі пачки памперсів та певних продуктів харчування. Але враховуючи, що відповідач не надав суду жодних доказів щодо того, що така допомога є постійною і забезпечує потреби дитини; а розмір наданої допомоги, про яку не заперечували сторони, є недостатнім для забезпечення потреб дитини, та що починаючи з 26.11.2014 року відповідач не надає коштів на утримання дитини, то суд дійшов переконливого висновку про те, що заявлений позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає до часткового задоволення. На думку суду, відповідач має змогу сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому позов в цій частині підлягає до часткового задоволення. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів по взаємному утриманню подружжя. Суд зважає на положення ч. 4 статті 84 СК України, згідно якої дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. В разі, коли дитина має вади фізичного чи психічного розвитку, то право на утримання виникає до досягнення дитиною шести років. В судовому засіданні було встановлено, що дитина має вади фізичного розвитку, має уражену ЦНС. Тому суд застосовує положення ч.3 ст. 84 СК України. Позивачка ніде не працює, перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною, потребує матеріальної допомоги. На думку суду, відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання дружини в сумі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), щомісячно. Доводи відповідача про відсутність підстав у позивачки для звернення до суду з даним позовом та про відсутність підстав для задоволення такого позову не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Тому суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення. Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved