Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

Позивач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків у грудні 2019 року звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та комунальних послуг та просить суд стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та комунальних послуг у розмірі 61063, 66 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що КЕВ м. Харків є одним з підрозділів Збройних Сил України. 29.12.2006 року гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , був переданий від Харківського університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба на баланс КЕВ м. Харків, де і обліковується на теперішній час. У цьому гуртожитку мешкають військовослужбовці та члени їх сімей. КЕВ м. Харків відповідно до своїх завдань та повноважень щомісячно нараховує мешканцям зазначеного будинку плату за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та плату за комунальні послуги, які були спожиті ними впродовж місяця. Станом на 01.12.2019 року в кімнаті 505 будинку [ADDRESS] мешкають [PERSON] , [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості по особовому рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та комунальні послуги за період з 01.01.2012 року по 01.11.2019 року становить 61063, 66 грн. Протягом зазначеного періоду скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від відповідача не надходило. Позивач зі свого боку продовжує виконувати свої обов`язки та забезпечує надання боржнику житлово-комунальних послуг. Просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив, згідно якої просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки він зареєстрований за іншою адресою та не є власником даного приміщення, не укладав жодних договорів з позивачем щодо надання комунальних послуг, а також таких договорів з постачальниками таких послуг. Крім того, заборгованість за послуги утворилася з 01.01.2012 року по 01.11.2019 року, в той час як позовна давність становить лише 3 роки. Одночасно з наданням відзиву до суду відповідач [PERSON] надав заяву про застосування загального строку позовної давності до позовних вимог позивача. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив, згідно якої просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки вона зареєстрована за іншою адресою та не є власником даного приміщення, не укладала жодних договорів з позивачем щодо надання комунальних послуг, а також таких договорів з постачальниками таких послуг. Крім того, заборгованість за послуги утворилася з 01.01.2012 року по 01.11.2019 року, в той час як позовна давність становить лише 3 роки. Одночасно з наданням відзиву до суду відповідач [PERSON] надала заяву про застосування загального строку позовної давності до позовних вимог позивача. Позивач - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків надав до суду відповідь на відзив, згідно якої наголошує, що відповідачі користуються комунальними послугами, скарг та зауважень на якість послуг від них не надходило. Несвоєчасне погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги не дає можливості КЕВ м. Харків своєчасно розраховуватися з працівниками, які забезпечують експлуатаційні потреби та послуги з благоустрою, а також розраховуватися з підрядними організаціями за надані енергоносії та комунальні послуги. Невідшкодування заборгованості порушує економічні та оборонні інтереси держави, що виявляється у недоотриманні коштів до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд, дослідивши письмові доводи позивача та відповідачів, викладені у їхніх заявах, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено\~та підтверджується\~матеріалами справи,\~щозгідно акту прийняття-передачі основних засобів від 29.12.2006 року гуртожиток за адресою: [ADDRESS] , був переданий від Харківського університету Повітряних Сил імені І. Кожедуба на баланс КЕВ м. Харків (а. с. 5). У вказаному гуртожитку мешкають військовослужбовці та члени їх сімей. КЕВ м. Харків відповідно до своїх завдань та повноважень щомісячно нараховує мешканцям зазначеного будинку плату за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та плату за комунальні послуги, які були спожиті ними впродовж місяця. Згідно довідки Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків від 09.12.2019 року №7519, [PERSON] , [PERSON] та діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мешкають за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації (а.с. 12). Згідно розрахунку заборгованості по відкритому на ім`я [PERSON] особовому рахунку заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та комунальні послуги за період з 01.01.2012 року по 01.11.2019 року становить 61063, 66 грн.(а. с. 21-29) Розрахунок зроблено на підставі відповідних встановлених тарифів, розмір яких ніким не оскаржувався. Відповідачі, отримуючи надані їм послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та комунальні послуги, несвоєчасно їх оплачували, при цьому, жодні з представлених відповідачем доказів не свідчать про неправильність наданих суду розрахунків, або безпідставність позовних вимог про стягнення заборгованості. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Нормами частини 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно пункту 1.1 Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 року №448, це Положення визначає організацію та завдання квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України. Організація квартирно-експлуатаційного забезпечення ЗСУ - це комплекс заходів, спрямованих на безпечну експлуатацію, утримання казармено-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном. Сторонами у справі не надані документи, на підставі яких сім`я [PERSON] вселилася до кімнати [ADDRESS] , проте за відсутності доказів проживання відповідачів за іншою адресою чи набуття ними займаних кімнат у власність, до них можливо застосовувати правові норми стосовно наймачів житлових приміщень, що перебувають у державній власності. Згідно з частинами першою, третьою статті 66 ЖК УРСР плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Розмір плати за користування житлом (квартирної плати) встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до вимог статті 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з положеннями статті 68 ЖК УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно з частиною третьою статті 162 ЖК УРСР строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Протягом 2012-2020 років (час, за який КЕВ просить стягнути з відповідачів заборгованість) отримання та оплата житлово-комунальних послуг регулювалася Законами України №1875-IV від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон №1875-IV), який втратив чинність 01.05.2019, та № 2189-VIII від 09.11.2017 «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон № 1875-IV). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону №1875-IV, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (надалі балансоутримувач) згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону №1875-IV є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством (пункт 10 частини 1 статті 1 Закону №1875-IV). Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункти 1,5 частини 3 статті 20 Закону №1875-IV). Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг (пункт 1 частини 1 статті 20 Закону №1875-IV). Аналогічні права та обов`язки споживача закріплені й у п. 1 ч.1, п.п. 1,5 ч.2 ст. 7 Закону № 2189-VIII. Відповідно до пункту 6 Інструкції щодо організації надання житлової площі, затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.03.2008 №113, у гуртожитках Збройних Сил України плата за проживання в гуртожитках і за комунальні послуги здійснюється у порядку, передбаченому розділом VI Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою від 03.06.1986 № 208. Вказана інструкція діяла з 24.03.2008 по 30.11.2011. Абзац другий частини 38 розділу VI Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою від 03.06.1986 Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року №208, визначає, що громадяни, які проживають у приміщеннях, що перебувають у їх відособленому користуванні, вносять плату за користування жилою площею і за комунальні послуги по ставках квартирної плати (тарифах), установлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Пункт 25 зазначеного Примірного положення визначає, що витрати по утриманню, капітальному і поточному ремонту гуртожитку, збудованого за рахунок коштів кількох підприємств, установ, організацій, відшкодовуються підприємству (установі, організації), у віданні якого перебуває гуртожиток, пропорційно жилій площі, що припадає на їх долю. Вказана вище інструкція втратила чинність у зв`язку із затвердженням наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 року №737 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, що діяла до 31.07.2018. Абзацами три і чотири пункту 6.2 зазначеної інструкції визначено, що військовослужбовці офіцерського складу, а також особи рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, та особи, звільнені з військової служби в запас або відставку, які залишились перебувати на квартирному обліку у гарнізонах ЗС України і проживають у казармах та переобладнаних будівлях, компенсують військовій частині вартість отриманих ними комунальних послуг і спожитих енергоносіїв за тарифами для населення. Військовослужбовці офіцерського складу, а також особи рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, та особи, звільнені з військової служби в запас або відставку, які проживають у казармах і переобладнаних будівлях, укладають з балансоутримувачем переобладнаної будівлі (казарми) договір на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. У разі відсутності приладів обліку енергоносіїв, тепла та води у договорі відображаються норми їх споживання як для гуртожитку у цьому населеному пункті. 31.07.2018 року наказом Міністерства оборони України №380 була затверджена Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, абзацами 4 і 5 частини 5 розділу IV якої визначено, що оплата комунальних послуг та енергоносіїв, спожитих військовослужбовцями рядового, сержантського та старшинського складу військової служби за контрактом, які розміщені в спеціально пристосованих казармах, здійснюється військовою частиною в межах кошторисних призначень на відповідний рік. У разі розміщення одружених військовослужбовців, осіб офіцерського складу та членів їх сімей або проживання осіб, звільнених з військової служби в запас або відставку, та членів їх сімей (за їх згодою), які залишилися перебувати на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлового приміщення для постійного проживання, оплата комунальних послуг та енергоносіїв здійснюється відповідно до укладених з ними договорів. У таких випадках відшкодування коштів військовій частині, витрачених на оплату комунальних послуг та енергоносіїв, проводить військовослужбовець за тарифами для населення. Відповідно до п. 7.4 Положення мешканці житлового фонду сплачують за користування житлом та спожиті комунальні послуги згідно з чинним законодавством України. З викладених вище положень нормативно-правових актів вбачається, що оплата житлово комунальних-послуг та послуг з утримання будинків здійснюється мешканцями гуртожитків балансоутримувачу будинку або безпосередньо підприємствам, які надають такі послуги за наявності прямих розрахунків між споживачем і постачальником. Оплата комунальних послуг балансоутримувачем будинку на користь компаній, що надають житлово-комунальні послуги, а потім пред`явлення вимоги до споживачів цих коштів сплатити за отримані послуги не суперечить вимогам чинного законодавства. З наданого КЕВ розрахунку заборгованості вбачається, що КЕВ просить стягнути з відповідачів заборгованість за квартплатою, опалення, постачання холодної води і водовідведення, електроенергію (а.с. 13-20). Згідно матеріалів, доданих до позову, вбачається, що житловий будинок не переведений на прямі розрахунки з підприємствами постачальниками житлово-комунальних послуг. Тобто оплату цих послуг здійснює КЕВ, яке має право на відшкодування вартості сплачених послуг за рахунок споживачів цих послуг. При розгляді вказаної цивільної справи відповідачі не посилалися на те, що житлово-комунальні послуги за адресою їх проживання не надавалися чи надавалися неналежної якості. Відповідачі на прямі розрахунки із постачальниками комунальних послуг не переведені, проте на загальний висновок суду про наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за отримані комунальні послуги не впливає. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність встановлює строки захисту цивільних прав і протягом часу її дії особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом. Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 Цивільного кодексу України). Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» та у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Суд вважає, що позов про стягнення заборгованості за період з 01.01.2012 по 01.12.2016 року позивач Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків пред`явило поза межами позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами, тому у задоволенні позову в цій частині належить відмовити. Тобто з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків підлягає стягненню заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та комунальних послуг за період з 01.12.2016 року по 01.11.2019 року у розмірі 37720, 28 грн. При цьому, суд враховує оплачені відповідачем суми, відображені у розрахунку заборгованості, а саме оплату за послуги за квітень 2018 року у розмірі 847, 50 грн., за січень 2019 року у розмірі 1524, 88 грн. та зменшує суму стягнення на вказану суму, таким чином сума, що присуджена до стягнення становить: 37720, 28 грн. (847, 50 грн. + 1524, 88 грн.) = 35347, 90 грн. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. Так, при зверненні позивача до суду ним заявлено позовні вимоги майнового характеру та сплачено судовий збір з урахуванням приписів пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України у розмірі 1921, 00 грн. (100 %). За результатами судового розгляду позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків задоволено частково: 35347, 90 грн. : 61063, 66 грн.: грн. х 100 % = тобто 57, 89 %, тобто задоволено 57, 89 % від заявленої суми. З огляду на викладене, та з урахуванням принципу пропорційності розподілу судових витрат в залежності від ступеня задоволення позову, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі: 1921, 00 грн. х 57, 89 % (частка задоволення позовної вимоги): 100 % = 1112, 07 грн.

Outcome: partial