Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення суми боргу за договором позики від 03.07.2008 року у розмірі 1088550 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 03.07.2008 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого вона надала відповідачу позику у сумі 900000 гривень. На підтвердження укладання договору позики, [PERSON] було видано їй розписку, відповідно до якої він зобов'язався повернути борг у строк до 01 травня 2013 року. По закінченню визначеного строку останній борг не повернув. Просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 900000 гривень, суму інфляції, нараховану на суму боргу за період прострочення з 01.05.2013 року по 01.10.2014 року у розмірі 150300 гривень, 3% річних у розмірі 38250 гривень, а всього 1088550 гривень. Представник позивачки [PERSON] подав заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності . Зазначив, що однією з підстав звернення до суду з'явилося те, що колишня дружина відповідача [PERSON], з якою він перебував у шлюбі з 23 серпня 1997 року по 25 вересня 2003 року звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Відповідач надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги [PERSON] визнає та не заперечує проти їх задоволення. Зазначив, що підтверджує факт отримання грошових коштів в період з 2006 року до часу написання розписки від 03.07.2008 року, які витратив: на будівництво та ремонт частини приміщення за адресою: [ADDRESS]; на придбання часток нерухомого майна, розташованого за адресами: 1) [ADDRESS], 2) Донецька область, [ADDRESS]; 3) Донецька область, [ADDRESS]; 4) Донецька область, [ADDRESS]. Проте в даний час через економічний стан у регіоні вартість нерухомого майна значно зменшилася, що унеможливило своєчасний розрахунок з кредиторами. Відповідно до поданих сторонами заяв суд розглянув справу у їх відсутності. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм відносини. Згідно розписки від 03 липня 2008 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 900000 гривень, які зобов'язався повернути у строк до 01 травня 2013 року. 28 серпня 2010 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №403 від 28.08.2010 року, дружині присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 28.08.2010 року. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ст.1049, ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідач не виконав свої зобов'язання по поверненню суми боргу, у зв'язку з чим з нього підлягають стягненню на користь [PERSON] борг у розмірі 900000 гривень, індекс інфляції за період прострочення з 01.05.2013 року по 01.10.2014 року у розмірі 150300 гривень, 3% річних у розмірі 38250 гривень, а всього 1088550 гривень. Таким чином, відповідач не виконав свої зобов'язання по поверненню суми боргу, у зв'язку з чим з нього підлягають стягненню сума 1088550 гривень, яка складається з: борг у розмірі 900000 гривень; сума інфляції, нарахована на суму боргу за період прострочення з 01.05.2013 року по 01.10.2014 року у розмірі 150300 гривень (900000 гривень /сума боргу/ х 16,7 /індекс інфляції за зазначений період/ :100); 3% річних у розмірі 38250 гривень (900000 гривень /сума боргу/ х 3% /річні/ : 12 /місяців/ х 17 місяців). Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі матеріалів справи суд вважає, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання стягнення судових витрат було вирішено рішенням суду від 27.10.2014 року у справі про стягнення боргу за договором позики від 15.03.2009 року. На підставі ст.ст. 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved