Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

Позивач ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]», звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором №BLаЖГА00052377 від 14.07.2011р. в розмірі 21\~984,58 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.07.2011 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір №BLаЖГА00052377, згідно якого відповідачу надано кредит на поточні потреби в розмірі 9\~000,00 грн. зі строком користування по 14.07.2014 року з процентною ставкою 15% річних. В разі невиконання зобовязань Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі передбаченому у п. 8 Спеціальної частини Договору. Відповідно до умов зазначеного кредитного договору позичальник прийняв на себе зобовязання здійснювати щомісячне погашення суми кредитного зобов'язання згідно графіку погашення заборгованості по кредиту та відсотках. Однак, в порушення умов кредитного договору, не проводив повернення кредитних коштів у вигляді чергових погашень відповідної частини кредиту, порушує терміни та обсяги сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість за тривалий час, яка станом на 21.08.2015 р. складає 21\~984,58 грн. У звязку з тим, що боржник в добровільному порядку не погашає заборгованість, позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву, в якої позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі та прийняти заочне рішення по справі у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлен своєчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи, доказів, що підтверджуються неявку з поважної причини або заяви про розгляд справи за його відсутністю не представив. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановлено, що 14.07.2011 року між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір №BLаЖГА00052377, згідно якого відповідачу надано кредит на поточні потреби в розмірі 9\~000,00 грн. зі строком користування по 14.07.2014 року з процентною ставкою 15% річних. В разі невиконання зобовязань Позичальник сплачує Банку штраф у розмірі передбаченому у п. 8 Спеціальної частини Договору. Відповідно до умов зазначеного кредитного договору позичальник прийняв на себе зобовязання здійснювати щомісячне погашення суми кредитного зобов'язання згідно графіку погашення заборгованості по кредиту та відсотках. Однак, в порушення умов кредитного договору, не проводив повернення кредитних коштів у вигляді чергових погашень відповідної частини кредиту, порушує терміни та обсяги сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість за тривалий час, яка станом на 21.08.2015 р. складає 21\~984,58 грн., а саме: -заборгованість по поверненню кредиту 2\~935,36 грн.; -заборгованість по сплаті відсотків 924,92 грн.; -по сплаті комісії 1\~890,00 грн.; -штраф за невиконання зобовязань 16\~234,30 грн. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання повинно виконуватись належним чином, згідно умов договору та вимог цивільного законодавства. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, та на вимогу кредитора зобовязаний сплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а якщо за порушення зобовязання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі, незалежно від стягнення збитків, передбачених ст.624 ЦК України. Частиною 1 ст.527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення умов договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, відповідно до ст.617 ЦК України. Таким чином суд вважає, що відповідач не виконала зобовязання і не сплатила своєчасно суму заборгованості за кредитним договором, тому вбачаються підстави для стягнення з неї на користь позивача вищезазначеної суми заборгованості. На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №188 «Про відкликання ліцензії та ліквідацію ПАЬ «ВіЕйБі Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.03.2015 року №63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», відповідно до якого, з 20.03.2015 року призначено уповноважену особу. Відповідно до ч.1 п.22 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved