Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом в якому просила суд: визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 23 жовтня 2017 р. Проте, у вищевказаній квартирі зареєстрована [PERSON], водночас відповідач за вказаною адресою не проживає, та відсутні будь які речі останньої. Відповідач не є членом сім'ї позивача та ніколи таким не була, не знайома взагалі. Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що відсутні будь-які правові підстави для перебування відповідача зареєстрованою в квартирі, яка належить позивачу. Відповідач у своєму відзиві зазначила, що позов визнає в повному обсязі та просила задовольнити позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до договору дарування квартири від 23 жовтня 2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лабутіною Ю.Ю., квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] З листа Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.11.2017 р. 109/05/50-11277 вбачається, що в вищевказаній квартирі з 12.02.2008 р. зареєстрована [PERSON] Водночас, як вбачається з заяви відповідача, остання з моменту реєстрації свого місця проживання та до теперішнього часу, за вказаною вище адресою не проживала. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 150 ЖК Української РСР зазначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підстав рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові 6-467цс15 від 01.07.2015 р. Виходячи з встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає що позовні вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщеннямпідлягає задоволенню.

Outcome: approved