Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, яким просить розірвати шлюб між нею і відповідачем, стверджуючи, що шлюбні відносини в них фактично припинені, оскільки вони разом не проживають, тому збереження їхнього шлюбу неможливе, між ними досягнута домовленість про місце проживання і утримання дітей, спору про майно немає. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про слухання справи за ії відсутністю, та не заперечуючи проти заочного розгляду справи за її позовом. Відповідач, що був сповіщений належним чином про час та місце судового засідання, причин своєї неявки суду не повідомив, заяви про слухання справи за його відсутністю не подавав, і не надав суду письмових пояснень або заперечень щодо предмету позову. Суд, дослідивши надані матеріали, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно матеріалів справи, шлюб між сторонами був зареєстрований 18 грудня 2003 року Дмитрівською сільською радою Болградського району Одеської області (свідоцтво про одруження [NUMBER], видане 18.12.2003 р., актовий запис №29). Від цього шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO] народження (свідоцтво про народження [NUMBER], що видане 05.10.2004року, а/запис №40), та [PERSON], [INFO] народження (свідоцтво про народження [NUMBER], що видане 27.06.2006року, а/запис №36), - які проживають з матір'ю; про наявність спору між сторонами щодо місця проживання дітей і майна суду невідомо. Позивачка стверджує у позові, що спільне життя з відповідачем не склалося, сім`я фактично розпалась, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, миритися не бажають, спільне господарство не ведуть, відновлення шлюбних стосунків неможливе. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, дійсні причини розірвання шлюбу, наполягання позивача на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, оскільки позивач на момент розгляду справи наполягає на розірванні шлюбу і продовжувати дані шлюбні відносини не бажає. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, тому, незгода позивачки продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Крім того, згідно зі ст.113 Сімейного кодексу України (далі - СК), особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Право на вибір прізвища належить до особистих немайнових прав подружжя. Воно дістає вияв у можливості вибору дружиною і чоловіком прізвища при укладенні шлюбу (ст.35СК), його зміни у період шлюбу (ст.53СК), вибору прізвища після розірвання шлюбу. Право змінити спільне прізвище на дошлюбне має лише той з подружжя, хто обрав спільне прізвище при укладенні шлюбу. При цьому той з подружжя, чиє прізвище він носить, не може заборонити йому продовжувати іменуватися цим прізвищем після розірвання шлюбу. Враховуючи зазначене, враховуючи, що від позивачки не надходило заяви про відновлення її дошлюбного прізвища, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги і розірвати цей шлюб, що не суперечить вимогам ст.ст.104,105,110,112 Сімейного Кодексу України, не відновлюючи позивачу дошлюбного прізвища.

Outcome: approved