Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що 19 січня 2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем, в період якого у них народилася спільні неповнолітні діти: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. З липня 2014 року спільне проживання з відповідачем припинено, сторони проживають окремо, а вона подала позов до суду про розірвання шлюбу. В зв'язку з фактичним припинення сімейно-шлюбних відносин діти проживають з нею та знаходиться на її утриманні. Домовленості щодо сплати аліментів відповідачем на утримання дітей між ними не досягнуто, а добровільно відповідач не надає матеріальної допомоги на їх утримання, хоч і зобов'язаний це робити за законом, в зв'язку з чим вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Прохала стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини прибутків відповідача щомісячно до повноліття дітей. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с.12,13), в судове засідання не з'явилась, надавши суду письмову заяву, за якою прохала розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити в повному обсязі, а розгляд справи проводити без її участі (а.с.15). Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.11,14) у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву (а.с.16-18), за якою просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав повністю в розмірі 1/3 частини від його доходів щомісячно та надав довідку про прибутки з місця роботи (а.с.19). В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч. 2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що 19 січня 2007 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №22 (а.с.4), в період якого у них народилися спільні діти: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а.с.5,6), які згідно довідки Новомар??ївської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 19 серпня 2014 року проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні (а.с.7). Судом встановлено, що з липня 2014 року сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та проживають окремо, а відповідач, який має постійний дохід за місцем роботи у вигляді заробітної плати (а.с.19), добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей позивачці не надає, хоча зобов'язаний це робити, при цьому сторони не досягли певної домовленості щодо утримання дітей, в зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача, який не проживає з неповнолітніми дітьми, за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує матеріальне становище платника аліментів, який надав суду довідку про розмір доходів за період з березня по серпень 2014 року, відповідно до якого його середньомісячний заробіток становить близько 4 818 гривень 60 копійок (а.с.19), позов визнав в повному обсязі, про що свідчить подана ним до суду письмова заява (а.с.16), а також враховує сімейний стан та стан здоров'я як платника аліментів, так і дітей, які потребують матеріальної допомоги батька на утримання з урахуванням віку та потреб. Наявність інших утриманців у відповідача судом не встановлено Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, відповідно до змісту якої аліменти у твердій грошовій сумі стягуються у випадку, коли платник аліментів має мінливий, нерегулярний дохід. З урахуванням зазначеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх сина та доньки в примусовому порядку відповідно до вимог ст.183 Сімейного кодексу України у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Крім цього, в зв'язку з задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved