Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебувала у шлюбі з 2006 по 2013 роки. В період шлюбних відносин у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу між сторонами, дитина залишилась проживати з матір'ю. Рішенням Голопристанського районного суду від 17.03.2015 р. з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.02.2015 року і до повноліття дитини. Однак, належного виконання свого обов'язку утримувати дитину [PERSON] не забезпечив, внаслідок чого за вказаним зобов'язанням має заборгованість станом на 31.12.2017 року в сумі 32458,74 грн. В зв'язку з несвоєчасною та не в повному обсязі сплатою аліментів, позивач просить стягнути з відповідача вказану суму боргу, а також на підставі ст. 196 СК України, стягнути неустойку (пеню) в сумі 9878,78 грн. 31.07.2018 року [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив в їхньому задоволенні відмовити в повному обсязі. Свою позицію обґрунтував тим, що він є не працевлаштованим, доходів не має, на теперішній час створив нову сім'ю в якій опікується дитиною дружини та доглядає своїх батьків. Також зазначив, що долучений позивачем розрахунок заборгованості по аліментам є невірним, оскільки проведений з порушенням методики нарахування розміру аліментів, визначених в судовому рішенні. Крім цього, просив застосувати положення ч.2 ст. 196 Сімейного кодексу України щодо зменшення розміру пені та ст.. 258 ЦК України щодо її стягнення в межах однорічного строку позовної давності. 20.08.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив згідно якої, позивач, посилаючись на недоведеність обставин, викладених відповідачем в відзиві, наполягає на задоволенні своїх позовних вимог. В судове засідання позивач не з'явилася. Згідно клопотання, яке міститься в змісті позовних вимог, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач та його представник в судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити з підстав зазначених в відзиві. Також надали суду уточнену довідку-розрахунок, проведену державним виконавцем, згідно якої сума боргу [PERSON] за період з 19.02.2015р. по 31.07.2018р. складає 18388,90 грн. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку про можливе часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що 08 липня 2006 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], сторони являються батьками малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 12 квітня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 17.03.2015р. з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 19.02.2015р. і до повноліття дитини. На підставі вищевказаного судового рішення було видано виконавчий лист, який в подальшому був пред'явлений до примусового виконання до Голопристанського ВДВС. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до останнього наданого Голопристанським міськрайонним ВДВС розрахунку, який суд приймає як належний доказ, оскільки в ньому відображені відомості за весь період обов'язку відповідача сплачувати кошти на утримання дитини, вбачається, що розмір боргу [PERSON] по зобов'язанням щодо сплати аліментів на утримання своєї малолітньої доньки за період з 19.02.2015 по 31.07.2018р. становить в загальній сумі 18388,90 грн. Заборгованість нарахована по квитанціям, які знаходяться у виконавчому провадженні. Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць) (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 3 лютого 2016 р. у справі N 6-1477цс15; від 16 березня 2016 р. у справах N 6-2589цс15, N 6-300цс16; від 1 червня 2016 р. у справі N 6-535цс16). Сторони своїх розрахунків розміру пені суду не надавали. Внаслідок викладених обставин, судом був проведений власний розрахунок, в результаті якого загальний розмір пені відповідача склав 5948,86 грн., з яких з 19.02.2015 по 31.12.2015 - 1165,26 грн., за 2016 - 1668,14 грн., за 2017 - 1926,92 грн., та з 01.01.2018 по 31.07.2018 - 1188,54 грн. Відповідно до ч.2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідач вищевказаних процесуальних норм не виконав, оскільки не надав суду доказів, які б підтверджували обставини, зазначені ним у відзиві, зокрема щодо перебування на його утриманні іншої дитини та батьків, відсутності будь-яких джерел доходів та інших обставин, які б свідчили про його скрутний матеріальний стан та об'єктивну неможливість сплати пені у визначеному судом розмірі. Виходячи з цього, суд не вбачає підстав для застосування положень ч.2 ст. 196 СК України. Відповідно до частини першої статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних правовідносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу, тому заява відповідача про застосування строку позовної давності не заслуговує на увагу. (постанова ВСУ від 25.11.2015 у справі N 6-2022цс15). Крім цього, судом встановлено, що на теперішній час у Голопристанському міськрайонному ВДВС на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист по примусовому виконанню судового рішення від 17.03.2015 року про стягнення з [PERSON] аліментів. Таким чином, стягнення в цій справі суми боргу, яка виникла по даному зобов'язанню відповідача, призведе до подвійного задоволення вимог [PERSON], а тому суд відмовляє в цій частині позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial