Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

Позивачка у квітні 2018 року звернулася до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, пені, додаткових витрат та збільшення розміру аліментів, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 28.02.2019 просила суд: стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у розмірі 45 067, 50 грн., пеню у розмірі 10 650, 00 грн., збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття у розмірі 9 000, 00 грн. та стягнути з відповідача компенсацію додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 94 051, 03 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22.03.2012 шлюб між ними було розірвано. Зазначено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва 09.08.2012 стягнуто з відповідача на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Вказала, що на виконання рішення суду було отримано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, відповідачем одноразово у 2015 році було погашено заборгованість за несплачені аліменти, але на даний час у відповідача наявна заборгованість по аліментам. Позивачем зазначено, що на сьогоднішній день, сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, оскільки розмір витрат на утримання дитини значно зросли, нинішній розмір платежів не покриває потреб дитини на достатньому рівні відповідно до його віку та інтересів. Також позивач пояснила, що за період з листопада 2016 року по лютий 2019 року нею особисто було понесено у зв`язку з навчанням, розвитком та лікуванням їх спільного з відповідачем сина, 50% додаткових витрат становлять 50 528, 03 грн. Ухвалою судді від 15.06.2018 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін у справі та призначено справу до судового розгляду. 12.07.2018 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву позивача, в якому просить відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог про збільшення розміру аліментів, компенсації додаткових витрат на утримання дитини, також просив зменшити розмір пені за несвоєчасне виконання зобов`язань до 1065 грн. Не погоджуючись з позовними вимогами позивачки про збільшення розміру аліментів, вказав, що платити 9000, 00 грн. аліментів щомісяця на утримання дитини не має можливості, оскільки офіційно не працює, має мінливий дохід, який в середньому на місяць становить 4000,00 грн., також на його утриманні перебуває непрацюючий батько, який має другу групу інвалідності, онкозахворювання, що потребує додаткових витрат на лікування та утримання. Зазначив, що кошти на утримання дитини надавав, проводив час з дитиною, а також купував необхідні речі для дитини. Вважає, що потреба у додаткових розходах та збільшення витрат, є підставою для звернення з вимогами про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та не є підставою для збільшення розміру аліментів. Враховуючи відсутність у нього офіційного працевлаштування, розмір місячного доходу та матеріальне становище, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, перебування у нього на утриманні іншої особи, а також недоведеність позивачкою необхідності збільшення розміру аліментів на утримання дитини, вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивачки про збільшення розміру аліментів та вказує на те, що має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн. щомісяця, відповідно до рішення суду від 09.08.2012. Щодо додаткових витрат позивача на дитину, відповідач стверджує, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами, а так як позивач не надала відповідних доказів, що ці витрати були понесені з необхідністю з оздоровленням та розвитком дитини, є безпідставними. Стосовно заборгованості зі сплати аліментів та нарахування пені відповідач пояснив, що заборгованість зі сплати аліментів виникла в період фактичної неплатоспроможності у зв`язку з сімейними обставинами. Ухвалою судді від 17.12.2018 призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 10.07.2019 роз`єднано у самостійні провадження вимоги позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, пені, додаткових витрат та збільшення розміру аліментів. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені, додаткових витрат виділено в окреме провадження. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги про збільшення розміру аліментів та стягнення заборгованості по сплаті аліментів, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.03.2012 рішенням Солом`янського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23.02.2008 Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 253 розірвано. Встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі, в останніх народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, серія [NUMBER] , актовий запис № 1576 від 19.06.2008. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.08.2012 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів було задоволено. Стягнуто [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 18.06.2012 та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Встановлено, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, серія [NUMBER] , актовий запис № 53 від 18.05.2013. Позивачка, посилаючись на те, що на сьогоднішній день, сума стягуваних аліментів є недостатньою для матеріального утримання дитини, оскільки розмір витрат на утримання дитини значно зросли, нинішній розмір платежів не покриває потреб дитини на достатньому рівні відповідно до його віку та інтересів, просить збільшити розмір стягуваних аліментів та стягувати з відповідача з свою користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 9000 грн. щомісячно, на що суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як передбачає ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Відповідач у свою чергу просить розмір аліментів, встановлений рішенням Солом`янського районного суду від 09.08.2012, залишити без змін. Вважає, що вказаний позивачем розмір аліментів є непомірним для нього. Посилається на неможливість сплачувати аліменти у розмірі, який просить позивач, у зв`язку з тим, що офіційно не працює, має мінливий дохід, а також на утриманні відповідача перебуває непрацюючий батько, який має другу групу інвалідності та проживає разом з відповідачем. На підтвердження чого надав суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків за період з 2 кварталу 2015 року по 1 квартал 2018 року, згідно яких станом на 04.07.2018 за період з 2 кварталу 2015 року по 1 квартал 2018 року інформація про доходи [PERSON] відсутня. Також надав суду копії медичної документації [PERSON] , а також довідку МСЕК. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі за №143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст. 5 ЦПК України). Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, враховуючи, що відповідач має утриманні батька, інваліда 2 групи, офіційно не працевлаштований, вважає вимоги позивачки про збільшення розміру аліментів частково обґрунтованими, та вважає за необхідне збільшити визначений рішенням суду розмір на стягнення аліментів з 1000,00 грн. відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09.08.2012, та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина: [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 26.04.2018, і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий встановлений змінений спосіб стягнення аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Що стосується заявлених позивачкою вимог про стягнення заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 45 067, 50 грн., слід зазначити наступне. Як вбачається з наданої позивачкою копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №46408717, виданого старшим державним виконавцем Солом`янського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Сірацькою М.В., станом на 01.09.2018 заборгованість зі сплати аліментів становить 40 000 грн., а заборгованість станом на 30.01.2019 заборгованість становить 45 067,50 грн. Згідно положень статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Обов`язковість рішення суду, як одна з засад судочинства встановлена нормами Конституції України, які є нормами прямої дії. Недотримання цього принципу порушує правовий порядок, встановлений державою. Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. З огляду на викладене вище та приймаючи до уваги те, що заборгованість по аліментам відповідачем не сплачена, у своєму відзиві відповідачем підтверджено факт виникнення заборгованості зі сплати аліментів, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам у розмірі 45 067,50 грн. З огляду на наведене, позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та збільшення розміру аліментів підлягає частковому задоволенню. Оскільки, позовні вимоги задоволено, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1416,80 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial