Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач ЛМКП «Львівтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], в якому просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 16 лютого 2016 року, стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення станом на 01.02.2016 р. у розмірі 5941,91 грн., інфляційні нарахування у розмірі 572,74 грн., 3% річних у розмірі 41,67 грн., а також витрати, понесені у звязку зі сплатою судового збору, у розмірі 1218 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з\~1 липня 2014 року вважається укладеним Договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води між ЛМКП «Львівтеплоенерго», що є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води у м.Львові та споживачами (власниками/співвласниками/балансоутримувачами будинку, квартири, житлових приміщень у багатоквартирних будинках, будинках, спорудах, які приєднані до теплових мереж ЛМКП «Львівтеплоенерго», а також користувачами вищевказаних приміщень, квартир, або особами, зареєстрованими (прописаними) у таких приміщеннях, квартирах, будинках). Так, відповідачам, як мешканцям квартири №81 будинку №2а на вул. Білоцерківська у м. Львові, надаються послуги з централізованого опалення, за які споживачі зобов'язані сплачувати кошти на рахунок ЛМКП «Львівтеплоенерго», однак такі неналежно здійснюють оплату вказаних послуг, внаслідок чого, станом на 1 лютого 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 6556,32 грн., яка підлягає стягненню з останніх. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог від 16 лютого 2016 року, просила позов задовольнити. Додатково пояснила, що про факт надання відповідачам послуг з централізованого опалення свідчать акти про включення системи теплопостачання в будинку, де проживають останні. Оскільки відповідачі продовжують ухилятися від сплати нарахованої заборгованості, просила стягнути заборгованість за надані послуги станом на 1 лютого 2016 року . У судовому засіданні відповідач [PERSON] відмовилася від надання пояснень без представника, хоча судом оголошувалася перерва в судовому засіданні з наданням можливості скористатися правовою допомогою. У судовому засіданні від 2 грудня 2015 року позов не визнала, вказала, що попередження про заборгованість за надані послуги мають направлятися листом з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Крім цього, вказала, що договірних відносин між нею та позивачем не існує, договору про надання вказаних послуг з нею не укладено, такі послуги отримувала, однак останні були неякісними, тому заборгованість є незаконною. Також вказала, що відмовляється нести солідарну відповідальність, оскільки відповідач [PERSON] на даний час не проживає за місцем реєстрації, місце проживання останнього їй невідоме. Крім цього, під час дослідження матеріалів справи, зокрема, документів, поданих представником відповідача [PERSON], [PERSON] категорично заперечила представництво її інтересів цим представником, однак, разом з тим, належним чином не оформила повноваження іншого представника. У судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи за місцем реєстрації. Суд вирішив розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи ЛКП «Дністер» не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі №81 будинку №2а на вул. Білоцерківська у м. Львові, про що свідчить довідка з місця проживання про склад сімї і прописки №2683 від 12 червня 2015 року, видана ЛКП «Дністер» (а.с. 6). Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 14 серпня 2015 року скасовано судовий наказ від 7 липня 2015 року про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 2643,10 грн., а також 121 грн. 80 коп. судового збору (а.с. 4). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією субєктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. \~Згідно з п. 4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцями послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності визначено субєкт господарювання з постачання теплової енергії, якою є Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго». У відповідності до п.б ст.2 Прикінцевих положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розроблено нові договори та прийняті нарахування за послуги з 01 липня 2014 року. Відповідно до ст. 67 ЖК України\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно\~з ст. 68 ЖК України\~наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. До комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). На підставі п.5 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як видно з відомостей про нарахування та оплату послуг від 15 лютого 2016 року, заборгованість відповідачів станом на 1 лютого 2016 року за послуги з централізованого опалення становить 5941,91 грн. Що стосується доводів відповідача [PERSON] про відсутність з позивачем укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. При цьому, також враховується позиція Верховного Суду України, яка висловлена у постанові під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, згідно з якою, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. В силу вимог ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Отже, відсутність між сторонами письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення відповідачів від їх оплати, а тому вимога позивача про стягнення із відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення є обґрунтованою. Статтею 360 ЦК України\~передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Тобто, відповідачі відповідають за заборгованість за житлово-комунальні послуги в разі, якщо вони є співвласниками квартири. Судом встановлено, що відповідачі є співвласниками квартири №84 у будинку №2а на вул. Білоцерківська у м. Львові. Факт реєстрації відповідачів [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою стверджується довідками адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Львівській області, наданими на запити суду (а.с. 14, 15). Частиною 4\~ст. 319 ЦК України\~встановлено, що власність зобов'язує. За вимогами\~ст. 322 ЦК України\~власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. За таких обставин, відмова нести солідарну відповідальність відповідача [PERSON] є незаконною, а вимога позивача про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого опалення є обґрунтованою. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, у звязку з невиконанням зобовязань, з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача інфляційні нарахування у розмірі 572,74 грн., 3% річних у розмірі 41,67 грн. Таким чином, обов'язок оплачувати фактично отримані послуги покладено на споживачів вимогами Закону і судом не здобуто доказів відсутності цих послуг або їх надання неналежної якості. Розрахунки позивача суд приймає як належні та допустимі докази, оскільки доказів протилежного стороною відповідачів не представлено. Так, неодноразові пропозиції суду надати пояснення по суті позовних вимог відповідач [PERSON] ігнорувала. Такі дії відповідача в сукупності з іншими діями в судовому засіданні щодо недодержання в судовому засіданні встановленого порядку, на переконання суду, жодним чином не спрямовані на доведення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом розцінено як зловживання своїми процесуальними правами. Акти-претензії, які містяться в матеріалах справи, надані суду [PERSON], однак відповідач [PERSON] категорично заперечила те, що останній є її представником, проте конкретних пояснень по суті таких актів суду не надала. Разом з тим, із актів встановлено, що такі складені за відсутності представника виконавця та підтвердження про належний виклик виконавця для складання актів відсутні. Крім цього, частина актів не стосується спірного періоду. У зв'язку з цим, такі не є належними доказами у справі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заборгованість за надані послуги з централізованого опалення підлягає стягненню з відповідачів солідарно як з співвласників, а відтак, позовні вимоги є підставними та обґрунтованими та повинні бути судом задоволені. Крім цього, згідно з ст. 88 ЦПК України, враховуючи розяснення, надані у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року з наступними змінами, з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 609 грн. з кожного. На підставі статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статей 532, 541, 625 ЦК України та

Outcome: approved