Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача визнання майна особистою власністю та визнання особи такою, що втратила право користування майном, мотивуючи свої вимоги тим, що вона 1 травня 1979 року уклала шлюб з відповідачем та змінила прізвище на [PERSON] і що шлюб між нею та відповідачем було розірвано 11 січня 2006 року про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 03. Перебуваючи у шлюбі з відповідачем отримала 9/40 часток домоволодіння № 31-33 по вул. Стельмаха (Менжинського) у м. Одесі, у спадок і в подальшому самостійно за власні кошти, провела реконструкцію, в результаті якої її частка збільшилася та вона в лютому 1999 року отримала свідоцтво про право власності. Також позивачка посилалася на те, що оскільки в 2008 році за заявою іншого співвласника домоволодіння, із домоволодіння було виділено частку в окреме домоволодіння, на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради то розмір її частки змінився на 4/5 часток означеного домоволодіння і вона в травні 2016 року зареєструвала своє право власності вже на 4/5 часток домоволодіння, але в звязку з тим, що майно, значно збільшилося за час шлюбу, то нотаріусом їй було відмовлено в посвідченні договору дарування та розяснено, що майно належить позивачці на праві спільної сумісної власності подружжя і без згоди колишнього чоловіка вона не має право укладати будь-які угоди щодо означеного майна. Також позивачка обґрунтовує свій позов тим, що відповідач з 2013 року переїхав проживати в інше місце та забрав всі свої речі, але зареєстрований в домоволодінні, і позивачка самостійно сплачує комунальні платежі, які оплачуються у відповідності до кількості зареєстрованих осіб, що істотно впливає її сімейний бюджет. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги, викладені в позовній заяві, яка надійшла до суду 19 лютого 2018 року, підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку, причини неявки не повідомляв, будь яких заяв не надходило. Поштові повідомлення повернулися з зазначенням, що особа не проживає за зареєстрованою адресою. В силу вимог ч.7 ст. 128 та ч.10 ст. 130 ЦПК України та неповідомлення відповідачем адреси фактичного місцезнаходження, суд прийшов до висновку про можливість проведення розгляду справи у відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON], 1 травня 1979 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON], про що Граденицькою сільською радою Біляївського району Одеської області в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис за № 7. 11 січня 2006 року шлюб між позивачкою, [PERSON]А, та відповідачем [PERSON] було розірвано про що Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції в м. Одесі, в книзі реєстрації розірвань шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 03. За час шлюбу позивачка [PERSON] отримала 9/40 часток домоволодіння № 31-33 по вул. Стельмаха (Менжинського) у м. Одесі, у спадок, що підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке було видане 05 лютого 1987 року заступником старшого державного нотаріуса Першої одеської державної нотаріальної контори та яке було зареєстровано в реєстрі за № 1-4259. В лютому 1999 року, після проведення реконструкції частки, яка належала позивачу [PERSON], вона отримала Свідоцтво про право власності № 2-1572 вже на 3/5 часток домоволодіння, яке було зареєстровано Одеськім міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 12 березня 1999 року за № 5480 на стор. 222 в книзі 17доп. В результаті реконструкції частина домоволодіння позивача [PERSON], значно збільшилася у своїй вартості та складається з: в житловому будинку літ. «Б» - 1 поверх: 2-1 - житлова площею 15,5 кв.м., 2-2 житлова площею 14,1 кв.м, 2-3 коридор площею 2,9 кв.м., 2-4 кухня площею 6,1 кв.м., 2-5 ванна площею 4,6 кв.м., 2-6 кладовка площею 12,2 кв.м., 2-7 туалет площею 1,3 кв.м.; ІІ-поверх: 2,8 коридор площею 5,8 кв.м., 2-9 житлова площею 14,0 кв.м., 2-10 житлова площею 8,9 кв.м., загальною площею 85,4 кв.м. в тому числі житловою 52,5 кв.м., Ѕ частини огорожі № 2,5, Ѕ частка мостіння І. На підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 02.07.2008 року № 482р, яке було прийняте в звязку з виділенням частки іншого співвласника в окреме домоволодіння, було утворено нове домоволодіння за адресою: м. Одеса. вул. Стельмаха, 33 в якому частку позивача [PERSON] змінено на 4/5 часток домоволодіння № 33 по вул. Стельмаха в м. Одесі. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна № 61197308 від 11.06.2016 року право власності на 4/5 часток домоволодіння № 33 по вул. Стельмаха у м. Одесі зареєстровано за позивачкою [PERSON], за реєстраційним номером обєкту нерухомого майна 945359051101, за номером запису 14923245 від 31 травня 2016 року. Згідно до ч. 1 ст. 24 КпШС УРСР майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Відповідно до ч. 1 ст. 25 КпШС УРСР якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Згідно частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 62 Сімейного кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнано за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Суд прийшов до висновку, що 4/5 часток домоволодіння № 33 по вул. Стельмаха у м. Одесі зареєстровано за позивачкою [PERSON], за реєстраційним номером обєкту нерухомого майна 945359051101, за номером запису 14923245 від 31 травня 2016 року можливо визнати особистою приватною власністю позивачки. З моменту розлучення відповідач [PERSON] з вимогам про поділ майна не звертався. Також судом встановлено, на підставі [PERSON], якій було складено сусідами - [PERSON], [PERSON], [PERSON], та посвідчено 13 грудня 2016 року керівником ОСОН «Нова Слободка», що відповідач [PERSON] не проживає в домоволодінні, яке належить позивачці [PERSON]А, з 2013 року. Позивачка вимушена самостійно сплачувати комунальні платежі, які оплачуються у відповідності до кількості зареєстрованих осіб. Згідно відповіді з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 26 грудня 2017 року відповідач по справі зареєстрований за адресою: [INFO] (Менжинського) № 33. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, при зміні місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється повноваження органу реєстрації, особа, яка зареєструвала місце проживання, або її законний представник повинні письмово повідомити про це відповідний орган реєстрації протягом семи днів. Згідно ст.7 зазначеного Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання відповідача [PERSON] таким що втратив право користування житлом правомірні та обґрунтовані, основані на вимогах діючого законодавства. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Outcome: approved