Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування Добропільської райдержадімінстрації, що діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON], про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що наказом начальника служби у справах дітей Добропільської райдержадміністрації від 06 листопада 2012 року № 51 «Про взяття на облік» малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], разом із братом [PERSON] взято на облік, як таких, що проживають в сім'ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Зняті з обліку на підставі довідки Світлівської сільської ради про те, що родина вибула з території сільської ради. З 31 січня 2013 року родина [PERSON] перебувала під соціальним супроводом у Добропільському районному центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. Родину неодноразово відвідували працівники служб та поліції, представники сільської ради, школи, лікарні, матір неодноразово попереджалася про відповідальність за неналежне виховання та утримання дітей. У 2015 році родина виїхала з території Світлівської сільської ради до Російської Федерації з малолітніми дітьми та співмешканцем, покинувши старшого сина, відносно якого рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 24 лютого 2017 року була позбавлена батьківських прав. Згідно листа Консульського відділу Посольства України в Російській Федерації від 18 травня 2018 року дітей [PERSON] та [PERSON] було виявлено на території Російської Федерації як таких, що утримуються в неналежних умовах, без забезпечення відповідного батьківського виховання, у зв'язку з чим малолітніх дітей було вилучено у матері на підставі рішення Територіального відділу по м. Тулі та тимчасово влаштовано до Державного закладу Тульської області «Долматівський дитячий будинок». Відповідно до повідомлення Консульського відділу Посольства України в Російській Федерації [PERSON] та [PERSON] повернуті в Україну для подальшого життєвлаштування, у зв'язку з чим останніх наказом начальника служби у справах дітей Добропільської райдержадміністрації тимчасово влаштовано до [PERSON], під піклуванням якого знаходиться старший брат дітей, до вирішення подальшої долі малолітніх дітей. Мати дітей веде аморальний спосіб життя, не виявляє інтересу до своїх дітей, не відвідувала їх під час перебування у державному закладі. Батько малолітнього [PERSON] помер [INFO] року, відомості про батька [PERSON] записані згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Комісією з питань захисту прав дитини Добропільської райдержадміністрації 01 жовтня 2018 року надано висновок про доцільність позбавлення матері [PERSON] батьківських прав у відношенні її малолітніх дітей, у зв'язку з чим, з метою соціального захисту малолітніх дітей позивач просив позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача аліменти на користь малолітніх дітей в розмірі, визначеному чинним законодавством України. Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином, від представника позивача надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, від відповідача жодних заяв до суду або доказів поважності неявки не надходило. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 05 жовтня 2009 року Виконкомом Світлівської сільської ради Добропільського району Донецької області (а.с. 7). Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері), що підтверджується копією Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00014923465, сформованого та виданого 14 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Добропільському району реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с. 8-9). Окрім того, відповідач [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 12 вересня 2006 року Виконкомом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області (а.с. 10). Батьком малолітньої дитини є [PERSON], [INFO], що підтверджується копією Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00014986915, сформованого та виданого 29 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Добропільському району реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с. 11-12). Батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно 05 лютого 2015 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Добропільському району реєстраційної служби Добропільського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с. 13). Згідно копії наказу начальника служби у справах дітей Добропільської райдержадміністрації від 06.11.2012 року № 51 «Про взяття на облік» малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було взято на облік як таких, що проживають в сім'ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків (а.с. 14). Відповідно до наказу начальника служби у справах дітей Добропільської райдержадміністрації від 19.06.2015 року № 32 з профілактичного обліку було знято зазначених малолітніх дітей на підставі довідки Світлівської сільської ради про те, що родина вибула з території сільської ради (а.с. 16). Як вбачається з копії листа Консульського відділу Посольства України в Російській Федерації № 6111/17-540-3221 від 18.05.2018 року, представниками УМВС РФ у Тульській області малолітніх [PERSON] та [PERSON] було вилучено у їх матері на підставі рішення Територіального відділу по місту Тулі Міністерства праці і соціального захисту Тульської області та тимчасово було розміщено у Державному закладі Тульської області «Долматівський дитячий будинок». Мати дітей веде непристойний спосіб життя, не виявляє інтересу до своїх дітей і не відвідує їх у зазначеному Державному закладі, у зв'язку з чим зазначений лист було спрямовано до Служби у справах дітей Донецької обласної державної адміністрації з метою вирішення питання щодо повернення дітей в Україну (а.с. 26). Згідно довідки, виданої старшим інспектором ПРД ГУНП в Харківській області, капітаном поліції [PERSON], неповнолітні [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які зареєстровані за адресою: [ADDRESS], утримувались в Приймальнику-розподільнику для дітей ГУНП в Харківській області у період з 23.08.2012 по 17.09.2018 (а.с. 20). Відповідно до копій актів про передачу особи, яка перебуває в приймальнику-розподільнику для дітей, від 17.09.2018 року, капітаном поліції, старшим інспектором ПРД ГУ НП в Харківській області [PERSON] було передано дітей [PERSON] та [PERSON] головному спеціалісту ССД Добропільської РДА Донецької області [PERSON] (а.с. 17-18). Наказом начальника служби у справах дітей Добропільської райдержадміністрації від 18 вересня 2018 року № 98 малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було тимчасово влаштовано до родини [PERSON], який доводиться знайомим матері дітей, тому переймається їх долею, на останнього було покладено персональну відповідальність за життя, здоров'я, фізичний та психологічний розвиток дітей (а.с. 19). Згідно копії висновку органу опіки та піклування Добропільської райдержадміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх [PERSON], [PERSON], від 01.10.2018 року № 01-37/703, мати дітей веде аморальний спосіб життя, не виявляє інтересу до своїх дітей, у зв'язку з чим орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей (а.с. 21-22). Шостим Принципом Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року закріплено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на викладене, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У відповідності до ч.1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішеннях від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» та від 01.07.2017 року у справі «М.С. проти України», при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до вимог статті 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і етичний розвиток. Стаття 164 Сімейного кодексу України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, а саме: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2,4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до п. 16 постанови пленуму Верховного Суд України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Проаналізувавши викладені обставини, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не виявляє до своїх дітей батьківського піклування, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання дітьми освіти. Враховуючі викладені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 167 СК України, якщо дитина проживала з тим із батьків, хто позбавлений батьківських прав, суд вирішує питання про можливість їхнього подальшого проживання в одному житловому приміщенні. Якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Оскільки батько малолітнього [PERSON] помер, а батько [PERSON] в актовому записі зазначений зі слів матері, інших родичів у дітей немає, а тому дітей слід передати на опікування органу опіки та піклування Добропільської райдержадміністрації. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 162 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Положенням ст. 180 СК України закріплений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положення ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Як вбачається з матеріалів справи, особистих рахунків на ім'я дітей станом на дату ухвалення судового рішення не відкрито, тому суд зобов'язує орган опіки та піклування виконкому Добропільської райдержадміністрації відкрити особисті рахунки на [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі статтею 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, зважаючи, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо достатності заробітку відповідача для виплати аліментів в мінімальному рекомендованому розмірі, суд, враховуючи норму ч. 3 ст. 182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який складає 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно ст.193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд з урахуванням наведених правових норм вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на дітей до досягнення ними повноліття. Оскільки позовні вимоги Органу опіки та піклування Добропільської райдержадміністрації підлягають задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду на підставі ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому суд дійшов висновку, що судовий збір слід стягнути з відповідача в користь держави (у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» - у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Оскільки в позовній заяві заявлено дві позовні вимоги: про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, то з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір за кожну заявлену вимогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved