Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивачкою подано позов про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі території України неповнолітньої дитини без дозволу батька, та дозволу на оформлення документів. Позивачка перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого має дитину [PERSON], [INFO]. За рішенням суду, місце проживання доньки, після розлучення, визначено разом із позивачкою. На даний час дитина проживає із позивачкою за адресою: [ADDRESS] Позивачка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. 27.11.2013 року відповідача [PERSON] було оголошено у розшук у зв'язку з несплатою аліментів. На даний час місце знаходження відповідача не відомо. Дочка позивачки часто хворіє застудними захворюваннями. Для лікування та профілактики яких, за рекомендаціями лікарів необхідне періодичне перебування дитини на морі, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світоогляду дитини та добре позначиться на його духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. За таких підстав, позивачка у поданій заяві просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], за межі України без згоди та без супроводу батька - відповідача. Позивач не заперечувала проти призначення справи до судового розгляду, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, щодо винесення заочного рішення не заперечувала . Відповідач до суду не з*явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи оголошенням через офіційний сайт судової влади України, ніяких заперечень або клопотань від нього до суду не надходило. Третя особа - орган опіки та піклування Попаснянської районної військово-цивільної адміністрації належним чином була сповіщена про час та розгляд підготовчого судового засідання, ніяких заяв або клопотань до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Предметом даного позову являється вирішення питання про здійснення батьківських прав та обов'язків щодо реалізації прав дитини, що регулюється нормами Сімейного законодавства України та нормами міжнародного законодавства . Так судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони по справі дійсно перебували у шлюбі, який було розірвано 05 листопада 2009 року, актовий запис № 237 (а.с.5). Від спільного шлюбу позивачка має неповнолітню - [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.6). Згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згідно до приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою. У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ,постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти, у разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених п. 4 цих Правил - паспорт (п. 17); оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально, за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду (п. 18). Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву та надати дозвіл на виїзд неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] - за кордон без дозволу батька, тому, що в суді встановлено, що неповнолітню [PERSON], [INFO], проживає разом із матір'ю - позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні. На підставі викладеного, ст.313 Цивільного кодексу України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», положень Конвенції ООН про права дитини, Конституціїї України,

Outcome: approved