Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач Квартирно-експлуатаційний відділ м.Чернівці звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки, посилаючись на те, що 01 липня 2015 року між ними та відповідачем було укладено попередній договір оренди №254/2015-п нерухомого військового майна, розташованого в [ADDRESS] , строком на 12 місяців по 30 червня 2016 року із оплатою в розмірі 1444,00 грн. в місяць, в тому числі ПДВ 240 грн. 67 коп. Зазначене майно було передано відповідачу згідно акту приймання-передачі від 01 липня 2015 року. Відповідно до п. 1.1 даного договору позивач зобов`язується протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору провести процедуру укладення в майбутньому Основного договору оренди нерухомого військового майна військового містечка №101. Вказують, що відповідач орендоване приміщення не повернула і не передала згідно акту приймання-передачі. Позивачем листами від 03 червня 2016 року №1389 та від 02 липня 2016 року №1654 попереджено відповідача про необхідність звільнення приміщення та в разі невиконання обов`язку щодо вивільнення приміщень та повернення орендованого майна, буде нараховуватись неустойка в розмірі подвійної плати за час прострочення користування приміщенням. Вказують, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 вересня 2017 року по справі №727/5561/16-ц було задоволено справу за їхнім позовом до [PERSON] про зобов`язання звільнити орендне приміщення. При цьому, лише 21 лютого 2017 року відповідач звільнила приміщення площею 47,50 кв.м. та передала його згідно акту приймання-передачі КЕВ м.Чернівці. Отже, вважають, що за використання вказаних приміщень за період з жовтня 2016 року по лютий 2018 року у відповідача перед КЕВ м.Чернівці заборгованість по нарахованій неустойці, у розмірі подвійної орендної плати в сумі 22516,18 грн. Також звертають увагу суду на те, що відповідачу направлялись претензії про існування заборгованості перед позивачем, однак остання їх так і не погасила. На основі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь КЕВ м.Чернівці заборгованість за не звільнення нежитлового приміщення площею 72,2 кв.м. в будівлі №4 військового містечка № [NUMBER] , що розташоване за адресою: [ADDRESS] , в сумі 22516,18 грн., з яких: неустойка 21878,25 грн. та компенсація земельного податку 637,93 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, від неї до суду поступила заява, в якій просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, однак надала суду письмовий відзив на позов КЕВ м.Чернівці, згідно якого просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що між сторонами був укладений попередній договір оренди, який припинив свою дію внаслідок закінчення строку, на який його було укладено. Окрім того, попередній договір по суті не є договором оренди, а свідчить лише про наміри на майбутнє вчинити певні дії. Позивач згідно вказаного договору статусу наймодавця не набув, а тому не має права вимагати стягнення з неї неустойки. Також, звертає увагу суду на те, що позивачем обраний неналежний спосіб захисту своїх прав. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та до задоволення не підлягають, з огляду на наступне. Відповідно до ч.4\~ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових\~\~відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч.1\~ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою суду від 21 червня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників\~\~справи\~\~чи в разі якщо відповідно до положень цього\~\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Судом встановлено, що 01 липня 2015 року між КЕВ м. Чернівці та відповідачем [PERSON] було укладено попередній договір оренди №254/2015-п нерухомого військового майна (а.с.12-16), розташованого в Чернівецькому гарнізоні за адресою: [ADDRESS] , військове містечко № [NUMBER] , будинок №4 (літ.А), строком на 12 місяців по 30 червня 2016 року із оплатою в розмірі 1444,00 грн. в місяць, в тому числі ПДВ 240 грн. 67 коп. Зазначене майно було передано відповідачу згідно акту приймання-передачі від 01 липня 2015 року (а.с.16 зворот). Відповідно до п. 9.1 вказаний договір діє з 01.07.2015 року по 30.06.2016 року включно. Згідно з п.1.1 позивач зобов`язується протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору укласти в майбутньому основний договір оренди. Відповідно до умов договору [PERSON] до моменту підписання основного договору мала право використовувати майно за цільовим призначенням, визначеним п.2.1.3 договору. Статтею 626 ЦК України\~передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 635 ЦК України\~попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Виходячи з наведених норм, попередній договір не може бути підставою виникнення зобов`язань за основним договором, оскільки встановлює зобов`язання укласти основний договір на певних умовах в майбутньому. Зважаючи на це, у відповідача не виникло зобов`язань зі сплати орендної плати на підставі попереднього договору оренди військового майна від 01 липня 2015 року №254/2015-п. Відповідно до\~ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ст. 762 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо. Частиною 2\~ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»\~передбачено, що з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Згідно зі ст.ст.\~2,\~9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»\~орендою є засноване на договорі строкове, платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності, виключно на конкурсних засадах. Статтею 7 Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України»\~передбачено, що передача військового майна в оренду юридичним і фізичним особам здійснюється виключно на конкурсній основі з урахуванням необхідності підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності. Умови та порядок проведення конкурсів визначаються Фондом державного майна України за погодженням з Міністерством оборони України. Оцінка вартості\~майна,\~що підлягає передачі в оренду, проводиться комісіями,\~до\~складу\~яких\~входять\~фахівці (уповноважені особи) Міністерства оборони України або іншого органу військового управління та Фонду державного майна України чи його регіонального відділення (представництва) за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Акт оцінки майна, яке передається в оренду, погоджується з Фондом державного майна України чи його регіональним відділенням (представництвом) і затверджується Міністерством оборони України. Порядком надання дозволу військовим частинам Збройних Сил України на передачу закріпленого за ними рухомого та нерухомого майна в оренду №778 від 11.05.2000 року передбачено обов`язкове проведення експертної оцінки майна, яке передається в оренду. Нормами\~Закону України «Про оренду державного та комунального майна»\~встановлено, що етапами укладення договору оренди державного майна є: одержання дозволу Фонду державного майна чи його регіональних відділень на право оренди, проведення конкурсу, здійснення експертної оцінки майна, що орендується та проведення відповідних розрахунків орендної плати. Відповідно до п. 10 ч. 1\~ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»\~істотними умовами договору оренди є, зокрема, страхування орендарем взятого ним в оренду майна. Аналізуючи вищевказані норми, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір №254/2015-п. за своєю правовою природою не є договором оренди, попередній договір не створює для інших обов`язків, крім того, що укласти в майбутньому основний договір на визначених в попередніх умовах; позивачем не доведено факту домовленості між сторонами про сплату орендної плати, яка б визначалась відповідно до вищевказаних норм, а встановлено лише плату за користування майном, відповідно розрахунок неустойки зроблений позивачем необґрунтовано. Окрім вищевикладеного, слід зазначити, що попередній договір, на який позивач необґрунтовано посилається як на підставу виникнення у відповідача заборгованості зі сплати неустойки, припинив свою дію, 30.06.2016 року, тоді як неустойку позивачем нараховано до стягнення за період з березня 2017 року по лютий 2018 року, тобто за час відсутності договірних зобов`язань. При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем по справі, саме позивачем не виконано умови попереднього договору оренди щодо укладення основного договору оренди, хоча відповідачем сумлінно сплачувались кошти за користування майном і після закінчення попереднього договору оренди. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed