Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого по вулиці Зарічна,159/2 в м.Буринь, Сумської області, в якому і проживає. За цією адресою також значиться зареєстрованою її знайома [PERSON], яка у 2014 році добровільно залишила місце проживання у даному будинку та виїхала на постійне місце проживання за межі України. За вказаних обставин просила визнати, що відповідачка втратила право користування будинком, оскільки не проживає в ньому більше одного року. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини зазначені в позовній заяві, доповнивши, що реєстрація відповідачки в даному будинку створює суттєві незручності в частині оплати комунальних послуг, отримання субсидії та користування майном. Відповідачка [PERSON] позов визнала в повному обсязі, просила справу розглянути без її участі, про що надала до суду письмову заяву. Свідки [PERSON] та [PERSON], кожна окремо, підтвердили, що вони проживали по одній вулиці з позивачкю та відповідачкою. Остання у 2014 році продала свій будинок і виїхала проживати до Росії. Також зазначили, що їм відомо про те, що відповідачка дійсно була зареєстрована у будинку розташованому за адресою Сумська область м.Буринь вул.Зарічна,159/2, який на праві приватної власності належить позивачці. Вислухавши пояснення позивачки, покази свідків, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у підготовчому судовому засіданні з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вулиці Зарічна,159/2 в м.Буринь, Сумської області, що вбачається з показів позивачки, договору купівлі-продажу та паспорта позивачки (а.с.5-6,12). Згідно довідки Буринської міської ради від 16.01.2019 року за №175 до складу сімї позивачки [PERSON], [INFO], зареєстрованої та проживаючої за адресою [INFO], зареєстровані та входять: дочка [PERSON],[INFO] та родичка [PERSON],[INFO] (а.с.7). Однак [PERSON] у 2014 році добровільно залишила місце проживання у вище згаданому будинку та виїхала на постійне місце проживання за межі України, а саме до Російської Федерації, що підтверджується поясненнями позивачки та копією паспорта відповідачки (а.с.9). Як вбачається з довідки депутата Буринської міської ради [PERSON] [PERSON] зареєстрована, але не проживає за адресою [INFO] (а.с.8). Вказані обставини були підтверджені і свідками [PERSON] та [PERSON], покази яких суд визнає достовірними з врахуванням того, що вони тривалий час мешкають в м.Буринь, Сумської області і особисто знайомі як з позивачкою так і з відповідачкою. У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст.391 ЦК України Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.10 своєї постанови від 02.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.\~ Виходячи з положень ст.41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що відповідачка в добровільному порядку змінила своє місце проживання, виїхавши за\~ кордон\~ і більш ніж один рік не проживає у вказаному будинку. За таких обставин, з врахуванням визнання позову відповідачкою, суд приходить до висновку, що остання втратила право на користування житловим будинком, у звязку з чим вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.\~ Таким чином,

Outcome: approved