Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання батьківства та стягнення аліментів. Свої уточнені позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем проживали однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу з початку 2012 року по жовтень 2013 року. [INFO] року в неї народився син, [PERSON], батьком якого є відповідач, який відмовився подати до органів реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства. Фактично він визнає своє батьківство, зустрічається із сином, однак матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює та має постійний заробіток. В зв'язку із викладеним, просить визнати відповідача батьком її дитини, внести відповідні зміни до актового запису про народження сина та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позові. При цьому уточнили, що після визнання батьківства в актовий запис про народження дитини необхідно внести зміни, зазначивши батьком дитини [PERSON] та змінити прізвище дитини із «[PERSON]» на «[PERSON]». Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. З наданого відповідачем через канцелярію суду відзиву на позовну заяву вбачається, що останній визнає, що він є батьком дитини та не заперечує щодо сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 1/6 частки від його заробітку або в твердій грошовій сумі - 800 грн. щомісячно у зв'язку з тим, що він сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду, суд приходить до наступного висновку, виходячи із слідуючого. Судом встановлено, що позивачка та відповідач проживали однією сім`єю без державної реєстрації шлюбу з початку 2012 року по жовтень 2013 року, що визнається сторонами та не підлягає доказуванню відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER], [INFO] року народився [PERSON], матір`ю якого є [PERSON], а батьком зі слів матері записаний [PERSON] (а.с.5). Відповідно до ст. ст. 126, 128 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За відсутності заяви, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Згідно норми ч.4 ст. 206 ЦПК України, уразі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи те, що в судовому засіданні відповідач не заперечував той факт, що він є батьком [PERSON], суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, [PERSON] необхідно визнати батьком дитини та у відповідності до ст. 134 СК України внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину не залежить від віку батьків. При визначенні розміру аліментів, у відповідності до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан того з батьків, з якого вони будуть стягуватися, а також враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім'ї, яких він зобов'язаний утримувати відповідно до Сімейного Кодексу України, та інші обставин, що мають істотне значення. Як вбачається із довідки-розрахунку, виданої Броварським міськрайонним відділом державної виконавчої служби №2410, виданої 15.06.2018 року, на виконанні у відділі знаходиться виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку на утримання дітей [PERSON] та [PERSON], щомісячно із заробітної плати відповідача стягується по 1227 грн. Відповідно до ч.1, 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», Розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи всі обставини, зокрема те, що сторони проживають за різними адресами, дитина знаходиться на утриманні позивачки, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, а також те, що він офіційно працевлаштований, його середньомісячна заробітна плата складає 3500 грн., сплачує аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка звільнена від його сплати при подачі позову до суду. Суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць у відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: partial