Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

Позивач ПАТ «Банк Форум» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 05 вересня 2008 року між АКБ «Форум», який 19.04.2010 року перейменовано на ПАТ «Банк «Форум» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 272/08/26 CLNy. На підставі кредитного договору банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 15000 доларів США. Вказує, що у відповідності до п. 1.2 Кредитного договору кредитні кошти надаються строком по 04 вересня 2018 року. За користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 13,5 процентів річних (п. 1.3 Кредитного договору). У відповідності до п. 2.3 Кредитного договору, ліміт кредитування за кредитною лінією зменшується згідно з графіком (Додаток 1 до Договору), який є невід'ємною частиною цього Договору. Повернення кредитних коштів здійснюється шляхом сплати позичальником коштів на відкритий йому позичковий рахунок. Згідно п. 2.4 Кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами сплачуються позичальником згідно з п. 2.6 цього Договору. Несплата позичальником процентів в терміни, встановлені п. 2.6 цього Договору дати, є підставою для вимоги дострокового повернення кредитних коштів, стягнення процентів за користування кредитними коштами. Пунктом 2.5 Кредитного договору передбачено, що сплата процентів позичальником здійснюється за фактичний строк користування кредитними коштами. При розрахунку плати за користування кредитом приймається місяць рівний календарній кількості днів, та рік рівний 360 днів. Відповідно до п. 3.2.2. Кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитними коштами у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань за цим договором. Відповідно п. 3.2.6 Кредитного договору банк має право стягувати з позичальника неустойку, штраф, пеню за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору. Відповідно до п. 4.4 Кредитного договору, за кожний випадок невиконання або неналежного виконання зобов'язань передбачених п. 3.3 (крім 3.3.2) цього Договору, позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 5000,00 (п'ять тисяч) гривень 00 копійок. Згідно п. 4.1 Кредитного договору, за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, Позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 процентів за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. У зв'язку з невиконанням відповідачем зобов»язань за кредитним договором, у відповідача утворилася заборгованість. 26 січня 2015 року на адресу відповідача та поручителя було направлено вимогу про дострокове виконання зобов'язань (вих. № 785/1.2). Не зважаючи на значний термін прострочення оплати за кредитним договором та надіслані банком вимоги щодо сплати боргу, відповідачем не повернуто позивачу ні простроченої заборгованості за Кредитним договором ні повної сплати кредиту з процентами. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором у валюті кредиту становить 7556, 79 доларів США, що еквівалентно до офіційного курсу гривні 162878, 44 гривні, тому саме таку суму просить стягнути з відповідача позивач. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16.06.2014 року прийнято рішення № 49 про початок ліквідації ПАТ «Банк Форум» з 16 червня 2014 року. З 19.01.2015року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «[PERSON] форум» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] 21 липня 2015 року [PERSON], [PERSON] подали зустрічний позов до ПАТ «Банк Форум» про визнання недійсним кредитного договору № 272/08/26 СLNy від 05.09.2008 року та іпотечного договору від 05.09.2008 року, як похідного від кредитного договору № 272/08/26 СLNy від 05.09.2008 року. Сторони в судове засідання 28.12.2015 року не з»явились, належним чином були повідомлені про день та час розгляду справи, про що свідчать письмові повідомлення про вручення їм поштових відправлень. Кожною із сторін було подано письмове заперечення, копія якого була направлена судом всім учасникам судового розгляду. Так, представник ПАТ «Банк Форум» повторно 28 грудня 2015 року не з»явився на розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, однак згідно поданих раніше заяв від 22 червня 2015 року вх. № 3495/15 та 26 червня 2015 року вх.. № 3585 представник ПАТ «Банк Форум» [PERSON] просив розгляд справи проводити без представника позивача, викладені у позовній заяві вимоги підтримують в повному обсязі. При отримання зустрічної позовної заяви подав суду 18.11.2015 року письмові заперечення та заяву про відмову з задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду. [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судове засідання 28 грудня 2015 року не з»явились, від представника поступила в суд заява про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримують повністю, просять задоволити, в позові ПАТ «Банк Форум» просять відмовити. 14 грудня 2015 року подали письмові заперечення та клопотання про поновлення строку звернення до суду. Враховуючи раніше надані письмові заперечення представниками сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову ПАТ «Банк Форум» слід відмовити, а зустрічний позов [PERSON], [PERSON] слід задоволити з наступних підстав: 05 вересня 2008 року між АКБ «Форум», який 19.04.2010 року перейменовано на ПАТ «Банк «Форум» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 272/08/26 CLNy, на підстав якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі з лімітом кредитування 15000 доларів США під 13.5 % річних. Кредитні кошти надаються строком по 04 вересня 2018 року (п.1.2 вказаного договору). Забезпеченням повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування та можливої неустойки (штрафу, пені) є договір іпотеки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 144, 2 кв.м. і земельною ділянкою площею 0,16 га, що знаходяться за адресою Тернопільська область, Чортківський район, с. Нагірянка, вул. Перемоги і заставна вартість становить 110400 гривень, що укладений між [PERSON] та Тернопільською філією АКБ «Форум». Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] та ПАТ «Банк Форум» станом на 13 березня 2015 року вбачається, що сума наданого кредиту становить 15000 доларів США; сума кредиту, сплаченого позичальником 8631, 66 доларів США; сума нарахованих процентів за користування кредитними коштами 8361, 06 доларів США; сума процентів, сплачених позичальником 7751, 38 доларів США. Суд зазначає, що при видачі кредитів банки повинні діяти відповідно до вимог норм чинного законодавства України, а саме : користуватись та керуватись відповідними Законами України «Про банки та банківську діяльність», Законом України «Про захист прав споживачів», Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які зареєстровані в Міністерстві юстиції України від 25 травня 2007 р. за N 541/13808, та іншим законодавством. Відповідно до вимог ч. І ст. 1054 Цивільного кодексу України кредитний договір - це цивільно-правовий договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 2 частини 1, ст. 11 та ст. 18 Закону визначено ряд умов, дотримання яких обов'язкове до виконання сторонами при укладанні кредитних договорів. Так, згідно з п. 2. ст. 11 згаданого Закону, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про наступні кредитні умови: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); є) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Так судом встановлено, що вказана норма чинного законодавства банком була проігнорована, що фактично ввело в оману споживача послуг [PERSON] та є порушенням ч. 2 п. 2. ст. 19 згаданого вище Закону, оскільки дана норма вказує, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом «Про захист прав споживачів» (надалі - Закон). Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Абзац 2 пункту 2 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» №5 від 12.04.1996 року зазначає, що відносини, які витікають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян у тому числі про надання кредитів регулюються положеннями Закону України «Про захист прав споживачів». Дане порушення закону може свідчити про недійсність правочину так, як згідно п. 1. ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. При укладанні кредитних договорів їх сторони повинні керуватись відповідними нормами чинного законодавства України так, як невиконання відповідних норм тягне за собою визнання договору недійсним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до вимог статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 статі 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Частина 1 ст. 216 ЦК України встановлює, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Суд вважає, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Також, при детальному аналізі кредитного договору, а саме п.2.10. договору встановлено, що за обслуговування кредиту в перший місяць кредитування позичальник в день отримання кредиту сплачує банку кошти в розмірі 2,0 (два) проценти від суми кредиту (оплата здійснюється в грошовій одиниці України по курсу НБУ на день оплати), на рахунок № 35788300101730 в ТФ АКБ «Форум», МФО 338846, код ЄДРПОУ 34476284, таким чином вбачається, що банком порушено п. 3.6. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою НБУ від 10.05.2007, № 168 (надалі - Правила), де передбачено, що банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо)». Судом встановлено, що в розділі «7 інші умови» кредитного договору вказано, що банком до укладання договору дотримано усі умови кредитного договору, однак це не відповідає дійсності. Згідно з п. 2.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту вбачається, що банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. У відповідності до п. 2.5. Правил банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. Пунктом 1.1. кредитного договору визначено, що [PERSON] відкриває Позичальнику кредитну лінію з лімітом кредитування 15 000,00 доларів США. Графік зменшення ліміту кредитування відповідно до п.2.3. кредитного договору вказується в додатку №1 до договору в якому вказано дата погашення кредитування та ліміт кредитування (сума, яка залишається до погашення по тілу кредиту). Проте, як в кредитному договорі так і додатку до договору відсутній розпис загальної вартості кредиту, а таким чином відсутня істотна умова договору - ціна (ст. 632 ЦК України). Відповідно до ч. 2 п. 4 ст. 11 Закону у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, чого відповідачем зроблено не було. Пунктом 3.2. згаданих Правил визначено, що кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Таким чином, суд вважає, що банком також не виконано положення ч. 1 та п.10 ч. 3 ст. 18 Закону, де передбачено, що Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. А доказів того, що [PERSON] було повідомлено в письмовому вигляді про вказані обставини, суду не подано. В розділі «5 особливі умови» кредитного договору в п.5.2. визначено, що зміна процентної ставки за користування кредитними коштами за ініціативою Банку здійснюється шляхом направлення Позичальнику повідомлення, де зазначається новий розмір процентної ставки та дата, з якої вона вводиться. Позичальник протягом 10 днів з моменту відправлення Банком такого повідомлення повідомляє про свою згоду із запропонованими змінами процентної ставки. У випадку незгоди із запропонованою процентною ставкою, Позичальник повідомляє про це [PERSON] та повертає кредитні кошти не пізніше, ніж: до настання дати, з якої вона вводиться, та сплачує нараховані проценти. У випадку неотримання Банком відповіді протягом 10 днів з моменту відправлення повідомлення про зміну процентної ставки, вона вважається зміненою і погодженою Сторонами та, починаючи з дати, зазначеної в повідомленні, нараховується за вказаним розміром. Таким чином [PERSON] надав собі право за власним бажанням будь-коли змінювати відсоткову ставку, а клієнт не має права відмовитися. Згідно з ч. 4 п. 5 ст. 11 Закону до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовується положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: встановлюється дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. Деякі положення договору можна трактувати досить широко і не на користь Позичальника, особливо коли умови договору: не дають права Позичальнику відстояти свої інтереси; про підняття відсоткової ставки банком; про згоду на запропоновані Банком умови; про повернення достроково всього кредиту, що саме по собі є дискримінацією, тобто таким, що всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу; про можливість Банку в односторонньому порядку в будь-який час підвищувати процентну ставку. Частина 2 ст. 18 Закону передбачає, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Надання кредиту у іноземній валюті призвело також до того, що зустрічний позивач перебуває у відверто дискримінаційному становищі відносно відповідача (банку), так як з моменту видачі кредиту до сьогодні більш, ніж в 4 рази збільшилась вартість іноземної валюти. Отже, існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Тобто з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу, яку Позичальнику необхідно сплачувати значно зросла, в зв'язку із чим значно погіршився його фінансовий стан. Подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у статті З ЦК України - принципу справедливості. Суд вважає такі умови кредитного договору несправедливими, оскільки за період з моменту укладення кредитного договору [PERSON] було оплачено банку 8 631,66 доларів США, що еквівалентно більше ніж 70 000,00 гривень, в той час, як загальна сума кредиту становила 72 754,50 (сімдесят дві тисячі сімсот п'ятдесят чотири) гривні 50 копійок, що майже складає суму, яка фактично сплачена. З огляду на вище вказане слід дійти висновку про те, що умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним. Так як договір іпотеки є похідним від кредитного договору та не міг бути укладений та існувати без укладення останнього, відтак, внаслідок, визнання недійсним кредитного договору, договір іпотеки має бути визнаний судом недійсним також, оскільки права та обов'язки за договором іпотеки виникли з однієї підстави. Враховуючи правову позицію, викладену в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року суд вважає, що умови кредитного договору для [PERSON] є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов»язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання недійсним такого договору та договору іпотеки, оскільки він є похідним від основного. В порушення п.2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» банк не надав позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовану сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням договору. Суд вважає, що споживач [PERSON] не зміг оцінити рівень ризиків та можливі наслідки набуття додаткових фінансових зобов»язань та порівняти умови надання послуг, що пропонуються різними фінансовими установами, не мав достатньої інформації про такі послуги, строк дії кредитного договору не закінчився, а тому слід поновити строк звернення до суду з зустрічним позовом, враховуючи і правову позицію Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладену у листі № 10-70/0/4013 від 16.01.2013 року. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд вважає, що подальше виконання кредитного договору [PERSON] на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені в статті 3 Цивільного кодексу України принципу справедливості, оскільки вказані умови є несправедливими для споживача, існує істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на погіршення становища [PERSON], що є на думку суду підставою для відмови в задоволенні первісного позову та задоволенні зустрічного позову.

Outcome: dismissed