Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач, кредитна спілка «СуперКредит», звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, вказуючи, що у відповідності до умов договору кредитної лінії №СК56/0007/17/158/20 від 17 травня 2017 року банк надав відповідачу кредит у розмірі 10 000,00 грн., однак відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором щодо сплати процентів і вчасного погашення частини кредиту, внаслідок чого має прострочену заборгованість станом на 15 липня 2020 року в розмірі 28 633,54 грн., яка складається з: 7 673,31 грн. - заборгованості по тілу кредиту; 9 628,62 грн. - заборгованості по сплаті процентів за період з 02.07.2018 по 15.07.2020; 11 331,61 - суми несплаченої пені за період з 29.12.2018 по 29.02.2020; 635,21 грн - інфляційних втрат на прострочене тіло кредиту за період з 31.10.2018 по 31.05.2020; 392,92 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 31.10.2018 по 15.07.2020; 588,80 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 02.07.2018 по 15.07.2020. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені в повному обсязі. Посилається на те, що після спливу строку дії кредитного договору позивач не має права нараховувати проценти за кредитом, відтак 893,05 грн. нарахованих позивачем процентів є зайво нарахованою. Просить застосувати позовну давність в один рік до вимог про стягнення пені до подання позовної заяви, а саме з 20.07.2019 по 20.07.2020, однак у зв`язку з введенням в Україні карантину - по 29.02.2020. Також вважає, що не підлягають до стягнення інфляційні витрати та три відсотки річних від прострочених сум. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Від нього поступила письмова заява, в якій просить справу слухати у його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив слухати справу у його відсутності. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив такі факти. 17 травня 2017 року між кредитною спілкою «СуперКредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір кредитної лінії №СК56/0007/17/158/20 згідно умов якого [PERSON] було надано грошові кошти в сумі 10 000 грн. у вигляді кредитного ліміту на умовах строковості, платності та забезпеченості зі сплатою відсотків за користування кредитом. Сторони погодили змінювану процентну ставку за договором у розмірі 72 % річних (п.3.2 договору) строком до 17 травня 2020 року (п.5.1 договору). Відповідно до п.3.3 кредитного договору сторони погодили, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів. Строк, на який надається кредит та графік платежів зазначаються у Додатковому договорі, який є невід`ємною частиною кредитного договору. Цього ж дня сторони уклали додатковий договір №1 до кредитного договору кредитної лінії №СК56/0007/17/158/20 від 17 травня 2017 року, яким погодили графік платежів по кредиту та відсотках за кредитним договором. Відповідно до п.1 даного додаткового договору сторони погодили, що Позивач надає Позичальнику транш у розмірі 10 000,00 грн., за наслідками видачі якого, сума залишку виданого кредиту на дату підписання Угоди складає 10 000,00 грн. Відповідно до п.3.1 кредитного договору кредит надавався Позичальнику у національній валюті України після підписання Договору готівкою в касі Позивача або шляхом безготівкового перерахування коштів за дорученням Позичальника, або шляхом переведення суми виданого кредиту на добровільний додатковий пайовий внесок Позичальника в кредитну спілку за його заявою. Позивач виконав умови Угоди та надав [PERSON] транш в сумі 10 000 грн., що підтверджується заявами позичальника [PERSON] від 17 травня 2017 року та платіжним дорученням №9532 від 17 травня 2017 року. Згідно заяви відповідача [PERSON] від 17 травня 2017 року, він доручив позивачу, кредитній спілці «СуперКредит», переказати кредитні кошти згідно кредитного договору №СК56/0007/17/158/20 від 17 травня 2017 року у сумі 10000 грн. за реквізити карткового рахунку у ПриватБанк та підтвердив даний платіж підписом у заяві. Відповідно до п.3.4 кредитного договору у випадку прострочення позичальником термінів платежів, зазначених у п.3 останнього укладеного сторонами додаткового договору, кредитодавець має право стягувати з позичальника пеню за кожен день прострочення в розмірі 1% від простроченої заборгованості по сплаті кредиту. Згідно п.3.7 договору у випадку, якщо позичальник не повернув кредит в строки, зазначені в п.5.1 договору, то з наступного дня після закінчення строку дії договору проценти по кредиту та пеня продовжують нараховуватися за тією ж ставкою, що вказана в п.3.2 та 3.4 договору відповідно. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів виконував не у відповідності до умов Договору (прострочував сплату передбачених п.3 Додаткового договору платежів), що підтверджується наданим кредитною спілкою розрахунком нарахування процентів та пені, згідно якого станом на 15 липня 2020 року за відповідачем [PERSON] числиться заборгованість: по тілу кредиту в розмірі 7673,31 грн; заборгованість по сплаті процентів за період з 02.07.2018 по 15.07.2020 в розмірі 9628,62 грн; заборгованість по сплаті пені за період з 29.12.2018 по 29.02.2020 складає 11331,61 грн. Згідно наданого відповідачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми заборгованість [PERSON] в цій частині складає: 635,21 грн - інфляційних втрат на прострочене тіло кредиту за період з 31.10.2018 по 31.05.2020; 392,92 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 31.10..2018 по 15.07.2020; 588,80 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 02.07.2018 по 15.07.2020. 10 жовтня 2019 року КС «СуперКредит» надіслано повідомлення відповідачу про погашення заборгованості за кредитним договором №СК56/0007/17/158/20 від 17 травня 2017 року. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). За ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до п.9 кредитного договору, позичальник зобов`язаний проводити сплату нарахованих процентів і погашення частини кредиту щомісяця не пізніше 22 числа вказаного у додатковому договорі, а також сумами не меншими, ніж вказані у додатковому договорі. Підпунктом 2 пункту 2.4 даного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний повертати кредит та сплачувати нараховані проценти в порядку, визначеному додатком (додатковим договором) до цього договору. Відповідно до п.3.2 договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок суми кредиту за фактичну кількість календарних днів користування кредитом з розрахунку 72% річних. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а отже позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Виходячи з вищенаведеного, суд встановив, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення з відповідача 7 673,31 грн. - заборгованості по тілу кредиту підтверджуються відповідним розрахунком і підлягають до задоволення. Проте, суд не погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості за процентами за користування кредитом, згідно якого позивачем нараховано 9628,62 грн. заборгованості по сплаті процентів за період з 02.07.2018 по 15.07.2020. Так, із урахуванням позиції, викладеної у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № справи 444/9519/12-ц, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Як визначено п.3.6, п.3.7 Договору, прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів. У випадку, якщо Позичальник не повернув кредит в строки, зазначені в п.5.1 Договору, то з наступного дня після закінчення строку дії Договору, відсотки по кредиту продовжують нараховуватися за тією ж ставкою, що вказана в п.3.2 та 3.4 договору. Відповідно до п.5.1 кредитного договору №СК56/0007/17/158/20 від 17 травня 2017 року строк дії договору з моменту укладення 36 місяців і даний договір діє до 17 травня 2020 року. Наведене також передбачено п.2 додаткового договору №1, який є невід`ємною частиною кредитного договору №СК56/0007/17/158/20 від 17 травня 2017 року. Отже, суд приходить до висновку, що у період строку дії кредитного договору, тобто з 17 травня 2017 року по 17 травня 2020 року позивач має право на отримання від відповідача відсотків за користування кредитними коштами, передбачених умовами укладеного договору, які за даними розрахунку нарахування процентів за кредитним договором станом на дату закінчення строку дії кредитного договору №СК56/0007/17/158/20 17 травня 2020 року становлять 8735,57 грн., що і підлягає до стягнення з відповідача в користь позивача. Згідно зі статтями 526 , 530 , 610 , частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). [PERSON] у відзиві на позовну заяву просить застосувати позовну давність в один рік до до вимог про стягнення пені до подання позовної заяви, а саме з 20.07.2019 по 20.07.2020, однак у зв`язку з введенням в Україні карантину - по 29.02.2020. Також вважає, що не підлягають до стягнення інфляційні витрати та три відсотки річних від прострочених сум. Згідно п.3.5 кредитного договору сторони домовилися, що строк позовної давності за цим договором складає 10 (десять) років. Таким чином, судом встановлено, що сторони домовились про збільшення строків давності відповідно до частини першої статті 259 ЦК України. Відтак, твердження відповідача про стягнення пені в межах позовної давності в один рік до подання позовної заяви є безпідставними. Відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Разом з тим, розмір пені, який позивач просить стягнути з відповідача, є станом на 29.02.2020, а тому зазначена сума підлягає стягненню, оскільки нарахована не в період дії карантину. Виходячи з вищенаведеного, суд встановив, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення з відповідача 11331,61 грн. нарахованої пені підтверджуються відповідним розрахунком і підлягають до задоволення. Крім того, згідно наданого відповідачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми заборгованість в цій частині складає: 635,21 грн - інфляційних втрат на прострочене тіло кредиту за період з 31.10.2018 по 31.05.2020; 392,92 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 31.10.2018 по 15.07.2020; 588,80 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 02.07.2018 по 15.07.2020. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3 % річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи зазначене, 3 % річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі №6-2129 цс 16. У зв`язку з вищенаведеним, враховуючи заборгованість по сплаті процентів, яка станом на дату закінчення строку дії договору становить 8 735,57 грн., то підлягають перерахунку нараховані позивачем три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам в розмірі 588,80 грн за період з 02.07.2018 по 15.07.2020, розраховані позивачем за формулою С*3%*Д/365, де С-сума заборгованості по процентам станом на 15.07.2020 - 9628,62 грн. Д- кількість днів прострочення -744 дні (період прострочки з 02.07.2018 по 15.07.2020). Судом з наданого позивачем розрахунку нарахування процентів та штрафних санкцій по кредитному договору встановлено, що три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам (8735,57 грн) становитимуть 534,20 грн з урахуванням формули С*3%*Д/365. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь позивача заборгованість за кредитним договором №СК56/0007/17/158/20 від 17 травня 2017 року в розмірі 29302 (двадцять дев`ять тисяч триста дві) грн 82 коп., яка складається з: 7673,31 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 8735,57 грн. - заборгованість по сплаті процентів за період з 02.07.2018 по 17.05.2020; 11331,61 грн.- пеня за період з 29.12.2018 по 29.02.2020; 635,21 грн - інфляційні втрати на прострочене тіло кредиту за період з 31.10.2018 по 31.05.2020; 392,92 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по кредиту за період з 31.10.2018 по 15.07.2020; 534,20 грн - три проценти річних від простроченої суми зобов`язання по процентам за період з 02.07.2018 по 17.05.2020. В решті позовних вимог слід відмовити. Позовні вимоги задоволені частково: 29302,82 грн. х 100 % : 30250,47 грн. = 96,87 %, тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 2133,08 грн сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 610 - 612, 625, 1050, 1054 ЦК України та

Outcome: partial