Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

Позивачка у жовтні 2020 року звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що 17.02.2018 вона з відповідачем уклала шлюб, який зареєстрували у Зарічному районному у місті Суми відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 91. За час шлюбу, [INFO] у них народилася донька [PERSON] , яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утримані. Шлюбні відносини з відповідачем вона припинила з початку 2019 року, у зв`язку з тим, що між ними виникали конфлікти через різні сімейні обставини, що призводило до постійних суперечок і це призвело до розпаду сім`ї. Позивачка вважає, що збереження шлюбу є недоцільним і суперечить її інтересам, а примирення з відповідачем є неможливим. Також позивачка зазначила, що відповідач працює, має постійний заробіток, однак матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому донька знаходиться на її повному утримані. Неналежний фінансовий стан позбавляє позивачку можливості скористатись послугами дитячого садку, тому вона вимушена самостійно доглядати за дитиною, у зв`язку з чим не працює та не має додаткових доходів. Посилаючись на указані обставини, позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 17.02.2018 Зарічним районним у місті Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 91. Також позивачка просить суд стягнути зі [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини його щомісячного доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з моменту звернення до суду. Крім того, позивачка просить суд стягнути зі [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини його щомісячного доходу, щомісячно до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] трьох років, починаючи стягнення з моменту звернення до суду. Ухвалою суду від 09.10.2020 було відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Також судом відповідачу був встановлений строк для подачі відзиву на позов протягом 15 днів із дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення копію ухвали про відкриття провадження у справі відповідач отримав 20.10.2020 (а.с. 26). Відповідно до положень ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Згідно вимог ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 3, 8 ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відзив на позов відповідач подав 06.11.2020, безпосередньо перед початком судового засідання у справі. До вказаного відзиву відповідач додав довідку про склад сім`ї та довідку про його доходи (а.с. 30-33). Зважаючи на дату отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі встановлений судом строк для подачі відзиву сплинув 04.11.2020. Згідно ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Положенням ч. 2 ст. 127 ЦПК України передбачено, що встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Строки для вчинення процесуальних дій, визначені судом, мають дисциплінувати осіб, які звертаються до суду. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не звернувся до суду із заявою про продовження встановленого судом процесуального строку та не зазначив поважність причин його пропущення, суд залишає без розгляду відзив відповідача на позов та не приймає додані до нього письмові докази. У судове засідання позивачка не з`явилася, але надіслала клопотання у якому просила суд справу розглянути без її участі за наявними у ній матеріалами, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначивши про те, що згоден на розірвання шлюбу з відповідачкою, оскільки вони не проживають разом з 05.08.2020 і заходи спрямовані на збереження шлюбу позитивного результату не дали. Також відповідач визнав позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів на дитину, але заперечив проти розміру аліментів, які просила суд стягнути з нього позивачка на її утримання. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні було встановлено, що 17 лютого 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Зарічному районному у місті Суми відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 91, Після реєстрації шлюбу позивачці присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] (а.с.7). За час шлюбу у позивачки та відповідача народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Сумським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, серія [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість (стаття 56 СК України). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи відсутність згоди позивачки на збереження шлюбу та визнання відповідачем позовних вимог щодо розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а примушування для збереження шлюбних відносин є порушенням прав чоловіка та дружини на свободу, а тому шлюб необхідно розірвати. Щодо вимог позивачки про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, суд, при ухваленні рішення враховує таке. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у частці від доходу відповідача, щомісяця є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення позивачкою позову, тобто з 01.10.2020. Крім того, вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання позивачки до досягнення донькою трирічного віку, суд враховує таке. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, передбачене законом право жінки на її утримання чоловіком виникає за наявності в сукупності юридичних фактів: походження дитини від чоловіка; проживання дитини, яка не досягла трьох років з матір`ю та здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. При цьому матеріальне становище дружини не враховується. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, працює та отримує дохід, доказів незадовільного стану здоров`я чи перебування на його утриманні інших осіб судом не установлено, а тому відповідач здатен надавати аліменти на утримання позивачки до досягнення їх донькою 3 років. Разом з тим, зважаючи на заперечення відповідача щодо розміру визначеного позивачкою аліментів на її утримання та ненадання позивачкою суду доказів на підтвердження можливості надання позивачем аліментів саме у такому розмірі, суд, враховуючи вимоги розумності та справедливості вважає за необхідне стягнути аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/8 частини від щомісячного доходу позивача до досягнення донькою [PERSON] , [INFO] трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з дня пред`явлення позивачем позову, тобто з 01.10.2020. Питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки сплачений нею при зверненні до суду з позовом судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. Крім того, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1681 грн 60 коп. (840,80 грн. х 2) судового збору. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial