Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач, ПАТ «Дельта Банк», звернувся до суду з позовом, в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 890/06-КВ від 25.12.2006 р., що складає 360767,43 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить [PERSON], а саме нерухоме майно: земельну ділянку, площею 0,10 га, розташовану на території Люботинської міської ради, в [ADDRESS] шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження та стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 3608,67 грн. Позов обґрунтований тим, що 25.12.2006р. між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 890/06-КВ, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 32000 доларів США із кінцевим терміном повернення 23.12.2016р. З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань за договором між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 890/06-КВ/Z-3 від 25.12.2006р., за умовами якого забезпеченням виконання [PERSON] зобов'язань за вищевказаним кредитним договором є предмет іпотеки - земельна ділянка, площею 0,10 га розташована на території Люботинської міської ради, в [ADDRESS], що належить іпотекодавцю на підставі державного акту про право приватної власності на землю від 18.02.1999р. серії ХР № 25-07-087847. Позивач набув статус кредитора та відповідно іпотекодержателя за вищевказаними договорами на підставі Договору про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010р., укладеного між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України. Позивач зазначає, що позичальник своїх зобов'язань за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка складає 360767,43 грн., в зв'язку з чим позивач звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій поданий позов підтримав, просив розглядати справу без його участі. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про дату та час судового розгляду повідомлялись завчасно та належним чином згідно ст. 74 ЦПК України, про причини неявки не повідомили, ніяких заяв не подали, в зв'язку з чим, а також з урахуванням положень ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд за згодою позивача розглядає справу в заочному порядку. Під час судового розгляду судом встановлено наступне. 25 грудня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 890/06-КВ (далі за текстом - Кредитний договір), за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 32000 доларів США строком на 120 місяців із датою повернення кредиту 23.12.2016р. Згідно п. 2.4 Кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частками у розмірі не менш як 266,67 доларів США по 10 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору виконання позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується іпотекою, зокрема, земельною ділянкою, площею 0,10 га, розташованою на території Люботинської міської ради, в [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на землю від 18.02.1999р. серії ХР № 25-07-087847. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 25 грудня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 890/06-КВ/Z-3 (далі за текстом - Договір іпотеки), яким забезпечено вимоги банку за кредитним договором № 890/06-КВ від 25.12.2006р., укладеним між Іпотекодержателем та [PERSON] Відповідно до п. 1.2. Договору іпотеки предметом іпотеки є земельна ділянка, площею 0,10 га, розташована на території Люботинської міської ради, в [ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі державного акту про право приватної власності на землю від 18.02.1999р. серії ХР № 25-07-087847. 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку, згідно якого ПАТ «Дельта Банк» набуло прав кредитора за кредитними та іпотечними договорами, в яких раніше кредитором та іпотекодержателем було ТОВ «Український промисловий банк», у тому числі і договорами, укладеними із [PERSON] та [PERSON] Отже, в результаті укладення договору про передачу активів та кредитних зобов'язань у Кредитному договорі відбулась заміна кредитора, а в Договорі іпотеки відбулась заміна іпотекодержателя в зв'язку з відступленням права вимоги, як це передбачено у п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач зазначає, що [PERSON] не виконує належним чином зобов'язань за Кредитним договором, в зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка складає 360767,43 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 345380,31 грн., заборгованість за відсотками - 15387,12 грн. Розглянувши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи підтверджені доказами, суд дійшов в висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з огляду на наступне. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Неналежне виконання [PERSON] своїх зобов'язань за Кредитним договором підтверджується довідкою про стан заборгованості від 11.09.2014р. та розрахунком заборгованості від 11.09.2014р. Таким чином судом встановлено, що позичальником порушено умови Кредитного договору. Відповідно до п.п. 6.2 Кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за цим договором, а позичальник зобов'язаний протягом 15 календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим договором, а також відшкодувати збитки, завдані банку, у разі, зокрема, порушення позичальником строків платежів, встановлених цим договором. Пунктом 6.3 Кредитного договору встановлено, що у разі невиконання позичальником вимоги про дострокове виконання зобов'язань за цим договором у встановлений строк банк має право стягнути примусово (в т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, стягнення заборгованості з поручителів тощо, та/або шляхом договірного списання) всю заборгованість за цим договором (кредит, проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі). Разом із тим, позивачем не надано доказів того, що ним на адресу [PERSON] направлялась вимога про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п. 4.1 Договору іпотеки іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, зокрема, якщо у момент настання строку виконання основного зобов'язання за Кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу за кредитом) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені Кредитним договором строки. Відповідно до п. 4.2 Договору іпотеки у випадку порушення іпотекодавцем (позичальником) обов'язків за цим та/або Кредитним договором іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю (та позичальнику) письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла на час укладення Договору іпотеки) у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Викладеними положеннями Договору іпотеки та Закону встановлюється обов'язок Банку надати Позичальнику можливість добровільно усунути порушення умов договору та тільки у разі невиконання вимоги банку останній набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки. При цьому, оскільки порушення зобов'язань допущено позичальником, то за змістом п. 4.2 Договору іпотеки вимога про виконання порушеного зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги повинні були надсилатись позивачем як на адресу іпотекодавця, так і на адресу позичальника. Разом із тим, позивачем не надано доказів того, що ним направлялась вимога, передбачена п. 4.2 Договору іпотеки на адресу позичальника. Також суд відхиляє посилання позивача на вимогу від 12.09.2014р. за вих. № 31.4-08/9399/14, направлену на адресу іпотекодавця, оскільки, по-перше, в ній не міститься попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, а попередження стосується примусового стягнення боргу, по-друге, доданий до позову реєстр поштових відправлень № 16.09.2014/01 не може бути взятий судом до уваги як доказ направлення вимоги на адресу іпотекодавця, оскільки із даного реєстру неможливо встановити вміст відправлення. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, зокрема, іпотека. Відповідно до ст.4 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на день укладання договору) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно. Аналогічні вимоги передбачаються статтею 513 ЦК України, за змістом якої правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно п. 4.7 Договору про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010р. Дельта Банк та Укрпромбанк зобов'язуються вчинити всі необхідні дії для внесення інформації про передачу Укрпромбанком прав вимоги на користь Дельта Банку до відповідних державних реєстрів у порядку, передбаченому чинним законодавством України. Разом із тим, належних та допустимих доказів того, що ПАТ «Дельта Банк» внесений до державних реєстрів іпотеки та заборони відчуження як іпотекодержатель нерухомого майна, належного [PERSON], позивачем не надано та про причини неможливості подання таких доказів суду не повідомлено. Таким чином судом встановлено, що позивачем не виконано вимоги п. 4.2 Договору іпотеки, ст.ст. 4, 35 Закону України «Про іпотеку», ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 4.7 Договору про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку від 30.06.2010р., в зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позивач у встановленому порядку не набув права звернути стягнення на предмет іпотеки. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed