Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що з 14 грудня 1991 року по 20 жовтня 2013 року знаходиться з відповідачем в шлюбі, в період якого у них народилися спільні неповнолітні діти: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Після припинення проживання з відповідачем однією сім'єю діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Домовленості щодо сплати аліментів на утримання спільних дітей між ними не досягнуто, а добровільно відповідач матеріальної допомоги не надає. Відповідач працює та має стабільний дохід у виді заробітної плати, в зв'язку з чим має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Прохала стягнути з нього аліменти на утримання кожної дитини у розмірі 1/3 частини його прибутків щомісячно до повноліття дітей, так як з урахуванням розміру заробітної плати відповідача саме такий розмір аліментів буде відповідати приблизно 1/2 частині встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки їй самій складно утримувати дітей, а обов'язки батьків щодо утримання дитини є рівними. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с.12-13,15), в судове засідання не з'явилась, надавши суду письмову заяву (а.с.17), за якою прохала розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.16) у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву (а.с.18-21), за якою просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав частково у розмірі 1/3 частини від його доходів щомісячно на утримання двох дітей, оскільки він має постійне місце роботи та прибуток у вигляді заробітної плати. В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч 2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що сторони в період з 14 грудня 1991 року по 20 жовтня 2013 року знаходились в зареєстрованому шлюбі (а.с.5,8), в період якого у них народилися спільні неповнолітні діти: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а.с.6,7), які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні згідно довідки Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.6-7). Судом встановлено, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та проживають окремо, а відповідач, який має постійний дохід за місцем роботи у вигляді заробітної плати (а.с.21), добровільно матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей позивачці не надає, хоча зобов'язаний це робити, при цьому сторони не досягли певної домовленості щодо утримання дітей, в зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача, який не проживає з неповнолітніми дітьми, за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст.182 СК України враховує матеріальне становище платника аліментів, який надав суду довідку про розмір доходів за період з серпня по грудень 2013 року, відповідно до якого його середньомісячний заробіток становить близько 1500 гривень 00 копійок (а.с.21), позов визнав частково у розмірі 1/3 частини його прибутків щомісячно, про що свідчить подана ним до суду письмова заява (а.с.18), а також враховує сімейний стан та стан здоров'я як платника аліментів, так і дітей, які потребують матеріальної допомоги батька на утримання з урахуванням віку та потреб. Доказів як наявності інших утриманців, так і витрат позивачки на утримання дітей сторонами суду не надано. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, відповідно до змісту якої аліменти у твердій грошовій сумі стягуються у випадку, коли платник аліментів має мінливий, нерегулярний дохід. З урахуванням зазначеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в примусовому порядку відповідно до вимог ст.183 Сімейного кодексу України у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, а в задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити. Крім цього, в зв'язку з частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial