Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У звязку з тим, що подружжя має різні характери, різні погляди на життя, не мають бажання надалі проживати разом; фактично вони проживають окремо тривалий час, позивачка просить суд розірвати шлюб; дитину залишити на її вихованні. Крім позовної вимоги про розірвання шлюбу позивачка також заявляє вимогу про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обґрунтовуючи це тим, що відповідач ухиляється від їх сплати. Позивачка, згідно до поданої заяви, позов підтримала та просить справу розглядати без її участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Відповідач, згідно до поданої заяви, позов визнає та просить справу розглядати без його участі. Судом приймається до уваги, що за положеннями частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі сторін. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, сторони не проживають як сімя протягом тривалого часу. Сторони мають різні характери, різні погляди на життя, позивачка не бажає надалі проживати разом з відповідачем. Тому суд дійшов висновку, що сімя існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Виходячи з положень ст. ст. 110,\~112 СК України, а також того, що особа має право вільно вирішувати питання щодо розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Суд вважає, що місце проживання неповнолітньої дитини слід визначити з позивачкою, зважаючи на інтереси дитини; те, що відповідач не висловив заперечень щодо того, щоб дитина проживала з позивачкою. Як встановлено в судовому засіданні сторони мають неповнолітню дитину. Відповідач не надає допомоги на її утримання. Отже, відповідачем порушені приписи ст. 180 СК України. За таких умов у позивачки виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. Суд враховує положення ст.ст. 181, 182, 183 СК України, приймає до уваги матеріальне становище платника аліментів. Суд зважає, що обовязок з утримання дитини покладений на обох батьків. Тому суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення, з відповідача на користь позивачки на утримання дитини слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання не були надані докази того, що відповідач має незадовільний стан здоров'я, має важкий майновий стан, має на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, або є в наявності інші обставини, що унеможливлюють відповідача надавати допомогу на утримання дитини в меншому розмірі, ніж просить позивачка. Суд враховує положення статтей 180, 181, 182, 183 СК України та аналізуючи зібрані у справі докази дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність заявленого позову. Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved