Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивач ПАТ «БМ БАНК» звернувся до суду з вимогою про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №425/250108 від 25.01.2008 року в розмірі 125365,71 доларів США (що за курсом НБУ станом на 21.10.2014 р. еквівалентно 1623558,91 грн.), посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору та не повернення коштів у повному обсязі. В подальшому представниками позивача [PERSON] та [PERSON] неодноразово збільшувалися позовні вимоги, в судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив стягнути з відповідачів заборгованість по кредиту в розмірі 103308,43 доларів США, заборгованість по процентам в розмірі 28494,40 доларів США та пеню в розмірі 394 325,54 грн., проти зустрічного позову заперечував. Представником відповідача [PERSON] - [PERSON], 09.02.2015 року подано зустрічний позов до ПАТ «БМ БАНК», в якому просив визнати припиненою поруку, що виникла на підставі договору поруки від 25.01.2008 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «БМ Банк». Представник відповідача [PERSON] заперечував проти позову в частині солідарного стягнення заборгованості із поручителя [PERSON], у зв'язку із припиненням поруки на підставі ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України. Зустрічний позов просив задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 25.01.2008 року між ТОВ «БМ БАНК» ( правонаступником якого є ПАТ «БМ БАНК») та [PERSON] укладено кредитний договір №425/250108, згідно якого банк надав позичальнику у тимчасове користування кредит у розмірі 173000,00 доларів США на строк до 24.01.2020 року та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13% річних (а.с. 5). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, 25.01.2008 року між ТОВ «БМ Банк» та [PERSON], [PERSON] укладено договір поруки №425/250108-1, згідно якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за зобов'язаннями боржника, повернути кредит до 24.01.2020 року, сплатити проценти, комісію, штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором (а.с. 18). Згідно п. 3 договору поруки відповідальність поручителя настає у випадку, коли боржник не виконує або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до п. 6 вказаного договору у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором кредитор повідомляє про це поручителя шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми грошових коштів та рахунків, на які поручитель зобов'язаний перерахувати вказані кошти. Крім того, 25.01.2008 року між позивачем та [PERSON], [PERSON] укладено договір поруки №425/250108-2, з аналогічними умовами договору №425/250108-1 та з метою забезпечення виконання зобов'язань боржника (а.с. 19). Пунктом 4 вказаних договорів поруки передбачено, що поручителі і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Тобто, з метою забезпечення виконання зобов'язань боржника за кредитним договором виступило два поручителя [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з 08.02.2008 року по 10.07.2013 року залишок заборгованості по тілу кредиту склав 103308,43 доларів США, остання проплата по тілу кредиту здійснена 10.07.2013 року в розмірі 0,81 доларів США, по процентам 10.06.2013 року в розмірі 902,53 долари США, позивачем 20.12.2012 року було направлено поручителю вимогу про дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом протягом 10 днів з дати отримання вимоги (а.с. 98). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання по договору не виконала, чим порушила умови договору та норми цивільного законодавства, а саме ст. 526, 1054 ЦК України. Своєчасно не виконувала зобов'язання для погашення заборгованості за кредитом, процентами відповідно до умов договору, у зв»язку з чим станом на 07.08.2015 року виникла заборгованість по кредиту в розмірі 103308,43 доларів США, заборгованість по процентам в розмірі 28494,40 доларів США (а.с. 159-162). А тому позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Пунктом 8.1 кредитного договору передбачено, що при порушенні строків погашення кредиту або сплати процентів за користування коштами позичальник додатково сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених вчасно сум за кожен день прострочення платежу. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що сума пені за несвоєчасне виконання зобов'язання перед кредитором по сплаті кредиту за період з 01.09.2014 року до 06.08.2015 року становить 10534,67 доларів США, а по сплаті процентів за період з 12.08.2014 року по 06.08.2015 року складає 7819,63 доларів США (а.с. 162). У зв'язку з чим, з відповідача підлягає стягненню пеня, нарахована позивачем у межах однорічного строку в розмірі 394325,54 грн., про що просив представник позивача та не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON] про визнання поруки припиненою слід зазначити наступне. Судом встановлено, що 20.12.2012 року позивачем у зв'язку із неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору та прострочення виконання зобов'язань було направлено поручителю [PERSON] вимогу про дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом у десятиденний строк з дати отримання вимоги (а.с. 98). Відповідно до п. 7 договору поруки №425/250108-2 поручитель зобов'язаний сплатити кредитору суму боргу не пізніше 10 календарних днів після отримання повідомлення про невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором (а.с. 19). Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у Постанові від 17.09.2014 № 6-53цс14, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'ктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної заяви. А не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Як пояснив представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] поручителем вимога про дострокове виконання зобов'язань була отримана 20.12.2012 року. Проте, банк звернувся до суду з позовом лише у листопаді 2014 року, у зв'язку з чим суб'єктивний обов'язок поручителя припинився. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо солідарного стягнення із [PERSON] задоволенню не підлягають, а можливе стягнення лише з [PERSON] та [PERSON] Інших даних, що спростовували б невиконання відповідачем умов кредитного договору, суду не надано. Виходячи з наведеного, позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню, і зустрічний позов у свою чергу обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial