Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що вона з відповідачем уклала шлюб 19 березня 2010 року. Шлюб зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 106. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Сімейні стосунки фактично припинені. Причиною розпаду сім`ї стала несумісність характерів позивачки та відповідача внаслідок чого між ними виникали постійні непорозуміння. Сторони неодноразово намагалися помиритися та змінити ставлення один до одного, але це позитивних наслідків не дало. Відповідач постійно пред`являє позивачці необґрунтовані претензії, провокує сварки, що зробило спільне життя нестерпним і неможливим. Всі фізичні та духовні зв`язки між сторонами втрачені. За таких обставин позивачка вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей. Шлюб сторони розривають вперше. Строку на примирення позивачка просила не надавати. Позивачка просить суд розірвати зареєстрований шлюб з відповідачем, а також стягнути з останнього судові витрати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, але від її представника надійшла заява в якій останній просив справу розглядати за відсутності позивачки, позовні вимоги підтримують, крім того не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, також не подав відзив, а тому зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до висновку, що цивільний позов обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено, 19 березня 2010 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб у Кіровському відділі реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, за актовим записом № 106 /а.с.4/. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] /а.с.5,6 /. Статтею 111 СК України на суд покладено обов`язок, щодо вжиття заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно\~до ч. 2 ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Ч. 2 ст. 114 СК України вказує на те, що\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності ст. 24 СК України\~\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства та держави. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є на думку суду неприпустимим. Враховуючи викладене та аналізуючи положення вище перелічених норм матеріального права суд приходить до висновку, що у подружжя втрачені позитивні почуття один до одного, вони не бачать спільного подальшого майбутнього, сімейні стосунки досягли кризової межі і їх не можливо відновити, підстав для надання строку для примирення суд не вбачає. Розлучення відповідає дійсній волі жінки (позивача у справі), після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті немайнові права позивачки та відповідача, а тому з вказаних підстав шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Спору про поділ майна між подружжям не виникає. На підставі викладеного та

Outcome: approved