Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем 09 липня 2004 р. зареєструвала шлюб. Від шлюбу є неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Між ними постійно виникали сварки, скандали з вини відповідача. Всі сварки та конфлікти між ними відбуваються в присутності доньки, що негативно впливає на здоровя дитини. Вони втратили один до одного почуття кохання, взаєморозуміння та взаємоповаги. Подружні стосунки не підтримують, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Спору про поділ майна між ними немає. Відповідач участі у вихованні доньки не приймає, в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Вона працює майстром виробничого навчання ВПУ № 3 та отримує заробітну плату в межах півтори тисячі гривень на місяць. Відповідач працює водієм в компанії МК БУД Чернівці та отримує заробітну плату в межах 7000 грн. Вважає, що збереження сімї і подальше спільне життя з відповідачем неможливе, на примирення не згідна, а тому просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі, розмір якої визначити 2000 грн. щомісяця. Позивачка та її представник в судовому засіданні позов підтримали і в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу та проти стягнення аліментів, які відповідач згідний платити в розмірі 30 відсотків від мінімальної заробітної плати в місяць. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що сімя подружжя розпалась, її зберегти неможливо, наданий судом сторонам строк для примирення позитивного результату не дав, а тому шлюб між ними потрібно розірвати. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є працездатним, працює і має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Інших неповнолітніх дітей чи повнолітніх утриманців він не має. А тому враховуючи всі матеріали справи, матеріальний стан позивача та відповідача, суд вважає, що з відповідача, який офіційно працює, на користь позивача на утримання їхньої неповнолітньої дитини мають бути стягнуті аліменти не в твердій грошовій сумі, а в розмірі 35 відсотків від його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, оскільки він має таку можливість. Крім того з відповідача мають бути стягнуті судові витрати по справі в сумі 551,20 грн. на користь держави за розгляд позовної вимоги про стягнення аліментів, та на користь позивачки 487,20 грн. сума судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду. Також на думку суду підлягають стягненню кошти, сплачені позивачем адвокату [PERSON] за надання правової допомоги по складанню позовної заяви в сумі 500.00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial