Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Тщенецької сільської ради Мостиського району Львівської області про визнання права власності на нежитлові приміщення ферми-корівника, а саме: - складу, позначеного на плані літ. Б-1, площею 1975,3 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] - цеху, позначеного на плані літ. А-1, площею 745,5 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] В порядку, передбаченому ст.ст.31, 33 ЦПК України Позивачкою подано заяву про зміну предмету позову, якою вона замінила первісного відповідача на [PERSON], а Тщенецькій сільській раді Мостиського району Львівської області надано статус як третьої особи на стороні Відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та просила винести рішення, яким визнати за нею - [PERSON] право власності на нежитлові приміщення ферми-корівника, а саме: - складу, позначеного на плані літ. Б-1, площею 1975,3 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] - цеху, позначеного на плані літ. А-1, площею 745,5 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS], та просила зобов'язати [PERSON] укласти з нею основний договір оренди вищезазначених нежитлових приміщень на умовах, визначених попереднім договором оренди від 27.01.2013 року. Ухвалою суду від 30.05.2014 року прийнято відповідну заяву про зміну предмету спору та замінено первісного відповідача на [PERSON], а Тщенецькій сільській раді Мостиського району Львівської області надано статус третьої особи на стороні Відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Як підставу для задоволення позову Позивачка зазначає обставини, які викладені в заяві про зміну предмету спору від 30.05.2014 року та додані до неї документи. Подану заяву підтримує в повному обсязі та просить її задоволити. Відповідач по справі - [PERSON] в судове засідання не з'явився, письмових пояснень суду не надіслав, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Представник третьої особи - Тщенецької сільської ради Мостиського району Львівської області позов визнала та просить задоволити його повному обсязі. Представник третьої особи - Реєстраційна служба Мостиського РУЮ в судове засідання не з'явилася, однак подала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Заслухавши сторони, оглянувши матеріали справи, суд встановив. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що між [PERSON] та Регіональним відділенням фонду державного майна України по Львівській області (надалі Фонд) 22.11.2006 року укладено договір купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - ферми-корівника (надалі Договір), який розташований за адресою Львівська область Мостиський район село Волиця (надалі Об'єкт). Згідно п.1.2. даного Договору право власності на Об'єкт виникає у Покупця з моменту підписання акта приймання-передачі. На виконання п.1.2. Договору 12.01.2007 року між Позивачкою та Фондом укладено акт прийому-передачі Об'єкта, згідно якого Фонд передає, а покупець приймає проданий на аукціоні, що відбувся 01.09.2006 року, Об'єкт за ціною 46705 грн., відповідно до протоколу проведеного аукціону № 1 від 01.09.2006 року, який затверджено наказом Фонду № 635 від 05.09.2006 року. Передача Об'єкта проводиться згідно з Договором, посвідченим нотаріально 22.11.2006 року приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 5787. Позивачкою здійснено покращення придбаного Об'єкту. На придбані Об'єкти їй видано технічні паспорти КП ЛОР «Мостиське районне бюро технічної інвентаризації», в яких відображено два закінчені будівництвом нежитлові приміщення - складу та цеху. Розпорядженням голови Мостиської районної державної адміністрації № 110 віл 27.02.2012 року Позивачці надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 4,5 га., угіддя - під господарськими дворами та передачу її в оренду із земель запасу терміном на 49 років для ведення фермерського господарства (обслуговування складу, цеху та будівництва ставу для риборозведення) на території Тщенецької сільської ради. На виконання даного рішення Позивачкою розроблено відповідний проект землеустрою зі всіма погодженнями та планами, які додані до матеріалів справи. 27.01.2013 року між Позивачкою та [PERSON] укладено попередній договір оренди нежитлових приміщень. Згідно даного Договору сторони зобов'язуються до 27.01.2014 року укласти основний договір оренди нежитлових приміщень, а саме - Орендодавець зобов'язується передати, а Орендар зобов'язується прийняти у строкове платне користування нежитлові приміщення, ферми-корівника, а саме - складу, позначений на плані літ. Б-1, площею 1975,3 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та цеху, позначений на плані літ. А-1, площею 745,5 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS], на умовах, визначених цим Договором для здійснення в подальшому в них господарської діяльності. Ціна оренди згідно попереднього договору становить 20 000 грн. за місяць. 27.01.2014 року Позивачка з листом та проектом договору оренди звернувся до [PERSON] з вимогою щодо укладення основного договору оренди даних нежитлових приміщень. Проте ним дано відповідь, датовану 15.02.2014 року, на відповідний лист Позивачки, в якій [PERSON] зазначив, що стосується обговорюваних вище нежитлових приміщень, то право власності на нього взагалі не зареєстровано за [PERSON], а право власності на об'єкт нерухомості згідно ч.4 ст.334 ЦК України настає з моменту його державної реєстрації. Державну реєстрацію прав власності на об'єкти нерухомого майна здійснюють Реєстраційні служби при управліннях юстиції України. Зазначив в листі, що згідно ст.761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належить майнові права на неї. Так як Позивачка жодних документів, які б підтверджували право власності на нежитлові приміщення, йому не надала, вважає неможливим, враховуючи перелічені вище обставини, укласти отриманий ним договір оренди від 27.01.2014 року нежитлових приміщень, ферми-корівника, а саме: складу, позначений на плані літ. Б-1, площею 1975,3 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та цеху, позначений на плані літ. А-1, площею 745,5 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] В березні 2014 року Позивачка звернулась до Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області (надалі - Реєстраційна служба) про реєстрацію права власності на Об'єкт, на що отримала рішення про відмову у державній прав та їх обтяжень від 09.04.2014 року № 12297881. Враховуючи обставини справи, проаналізувавши подані докази, суд приходить до переконання, що заявлений [PERSON] позов підлягає до задоволення частково. Позивачка у спосіб не заборонений законом набула право власності на Об'єкт спору, що підтверджується укладеним з Регіональним відділенням фонду державного майна України по Львівській області 22.11.2006 року договором купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва - ферми-корівника та підписанням 12.01.2007 року акту прийому-передачі Об'єкта. Пунктом п.1.2. Договору передбачено, що право власності на Об'єкт виникає у Покупця з моменту підписання акта приймання-передачі. Позивачкою здійснено покращення придбаного Об'єкту. На придбані Об'єкти, їй видано технічні паспорти КП ЛОР «Мостиське районне бюро технічної інвентаризації», в яких відображено два закінчені будівництвом нежитлових приміщення складу та цеху. Проте покращення Об'єкту не припиняє право власності на нього, так як здійснювалось за власний кошт Позивачки, що ніким не оспорюється і не доведено суду протилежне. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Станом на сьогоднішній день суду невідомі обставини, які б свідчили про незаконність набуття Позивачкою права власності в розумінні ч.2 ст.328 ЦК України. Жодних доказів неправомірного набуття Позивачкою права власності на зазначені Об'єкти Реєстраційною службою в Рішенні, а [PERSON] в своєму листі від 15.02.2014 року - не зазначено. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання на нього права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З аналізу обставин справи можна зробити висновок, що право власності на Об'єкти не визнається Реєстраційною службою та [PERSON] і Об'єкти покращені саме Позивачкою за її власний кошт. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права. А тому заявлена Позивачкою вимога про визнання права власності на Об'єкти є підставною і підлягає до задоволення. Що стосується заявленої вимоги про зобов'язання [PERSON] укласти з [PERSON] договір оренди нежитлових приміщень ферми-корівника, а саме: складу, позначеного на плані літ. Б-1, площею 1975,3 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та цеху, позначеного на плані літ. А-1, площею 745,5 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS], на умовах, визначених попереднім договором оренди від 27.01.2013 року, то в її задоволенні слід відмовити з наступних підстав. Згідно приписів ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку укласти основний договір в майбутньому на умовах, встановлених попереднім договором. Частино 2 ст.635 ЦК України передбачено, що якщо сторона, яка не обґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Аналізуючи наведені приписи ст.635 ЦК України та обставини справи, вбачається, що чинним законодавством не передбачено право, вразі ухиляння від укладення договору, передбаченого попереднім договором, на звернення до суду з позовом про зобов'язання до укладення договору, передбаченого попереднім договором, а визначено лише право контрагента на відшкодування збитків, завданих простроченням. А так Позивачкою заявлена вимога про зобов'язання до укладення основного договору оренди Об'єктів, то така не підлягає до задоволення. З огляду на наведене,

Outcome: dismissed