Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що за час шлюбу з [PERSON], вони, в с. Куликівка по вул. Лісова, 282 Герцаївського району Чернівецької області побудували житловий будинок та звели до нього господарські будівлі та споруди. Вона та чоловік працювали в колгоспі, а вказаний житловий будинок в якому останні мешкали разом із дітьми відповідачами по справі, належав до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого був [PERSON] 15 серпня 2008 року [PERSON] помер, після смерті якого відкрилась спадщина на 1/5 частину спірного домоволодіння. Позивачка, вважаючи себе єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка яка прийняла спадщину звернулася до нотаріуса за для отримання свідоцтва на спадкове майно, проте, нотаріусом у видачі такого свідоцтва було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння. За таких обставин, просила визнати за нею право власності на 1/5 частку спадкового майна яке відкрилася після смерті чоловіка та на 1/5 частку, як члену колгоспного двору. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] будучі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилася без поважних причин, відзив на позовну заяву не подали, в звязку з чим, суд в силу ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки представника позивачки, вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення представника позивачки, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що по вул. Лісова, 282 с. Куликівка Герцаївського району Чернівецької області розташовано домоволодіння, яке складається з житлового будинку літ. А та господарських будівель і споруд (а.с.8-11). За частиною першою статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно даних погосподарської книги Куликівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області вказаний житловий будинок з 1967 року рахується за [PERSON] та станом на 1990-1991 роки відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір головою якого був [PERSON], а членами вказаного колгоспного двору були його дружина [PERSON] та їх діти [PERSON] (дівоче «Урсу») В.П., [PERSON], [PERSON]. (а.с. 7, 19) Частиною другою статті 123 ЦК УРСР встановлено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Отже, оскільки станом на 15 квітня 1991 року у домоволодінні, що розташоване по вул. Лісова,\~282 с. Куликівка Герцаївського району Чернівецької області проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], то усі вони були співвласниками спірного домоволодіння, а відтак кожному належало по 1/5 частці. 15 серпня 2008 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим виконкомом Куликівської сільської ради серії І-МИ № 05541 (а.с.18). Таким чином, після смерті останнього відкрилася спадщина на 1/5 частину вищевказаного житлового будинку з господарськими спорудами. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України). Спадкодавець [PERSON] все майно яке належало йому на день смерті на випадок своєї смерті заповів своєму онукові [PERSON] згідно заповіту від 18 січня 2008 року посвідченого секретарем Куликівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області та зареєстрований в реєстрі за № 13 (а.с.46) . Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За записами погосподарської книги Куликівської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, на момент смерті [PERSON], разом із ним проживали позивачка дружина [PERSON] та їх онук [PERSON] (а.с.41) Допитаний судом сільський голова Куликівської сільської рада Герцаївського району Чернівецької області [PERSON] суду показав, що вказане господарство відносилося до суспільної групи колгоспний двір, головою господарства якого значився [PERSON], а після його смерті, головою господарства значиться дружина останнього [PERSON], яка проживає і по нині у даному господарстві. За відомостями сільської ради, у спірному господарстві (особовий рахунок 1200) станом на 1991 рік також проживали [PERSON], [PERSON] та [PERSON], тобто їх діти відповідачі, а донька [PERSON] проживало окремо від батьків у сусідньому будинку, якій був присвоєний окремий особовий рахунок (1201). Втім, за даними по господарських книг сільської ради за 2006-2008 роки відомості про господарство [PERSON] відсутні, а її син [PERSON] - онук позивачки [PERSON] значиться зареєстрованим в господарстві останньої. Як свідчать запис у даній книги [PERSON] був студентом, відтак стверджувати чи то спростувати факт його проживання в даному господарстві не може. Свідок [PERSON] суду показав, що приходиться онуком позивачки та своє дитинство здебільшого провів у с. Куликівка Герцаївського району Чернівецької області разом бабкою та дідом. Так як матір була військовозобовязаною та працювала у м. Чернівців, то згодом сам він переїхав жити до матері. На час смерті діда [PERSON] проживав разом з матірю у м. Чернівців де й навчався. Спадщину після смерті діда не прийняв, про існування заповіту йому було відомо, до нотаріальної контори не звертався так як на спадщину не претендує. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] на час смерті [PERSON] фактично із ним не проживав та спадщину не прийняв, то суд вважає встановленим, що позивачка є єдиною спадкоємицею за законом після смерті чоловіка [PERSON] Відповідно до матеріалів спадкової справи померлого позивачка, як дружина померлого, 07 серпня 2014 року звернулася до приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка (зворот а.с.39), проте через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, постановою нотаріуса від 21 вересня 2017 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.62). Інших спадкоємців які би мали право на спадщину в т.ч. і обовязкову частку, після смерті [PERSON] судом не встановлено (а.с.38-63). За вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки на момент смерті спадкодавцю [PERSON], йому належала 1/5 частка спірного житлового будинку, а позивачка прийняла спадщину, проте з незалежних від неї обставин не може оформити своє право на спадкове майно, з урахуванням того, що позивачці належить 1/5 частка спірного домоволодіння, як члену колишнього колгоспного двору, то її позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом визнання за нею права власності на 2/5 частини спірного домоволодіння. На підставі ст.ст. 120, 126 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), ст.ст. 1223, 1241, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved