Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача, в якому просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 26 лютого 2000 року Перемогівською сільською радою Тарутинського району Одеської області, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі ? частки зі всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на п'ятьох дітей,починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову посилається на те, що з 26 лютого 2000 року вона перебуває в шлюбі з відповідачем, в період якого народилися діти: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося через суперечки, згасання почуттів один до одного. Шлюбні відносини фактично припиненні, спільне господарство не ведеться, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, у зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. Учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомленні належним чином у порядку, передбаченому ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, суд приймає визнання відповідачем позову, і вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що 26 лютого 2000 року Перемогівською сільською радою Тарутинського району Одеської області було зареєстровано шлюб між сторонами, про що зроблено відповідний актовий запис за № 2 (а. с. 4). Сторони мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 27.05.2000 року, серії [NUMBER] від 15.06.2007 року, серії [NUMBER] від 01.03.2005 року, серії [NUMBER] від 20.12.2002 року, серії [NUMBER] від 13.09.2000 року (а. с. 5, 6, 7, 8, 9). Згідно акту комісійного обстеження від 02.11.2017 року, довідки № 2916 від 02.11.2017 року, виданої Виконавчим комітетом Арцизької міської ради Одеської області діти проживають з матір'ю (а. с. 10). Як вбачається з довідки про доходи № 95 від 21.10.2017 року [PERSON] - відповідач по справі, працює у Приватному акціонерному товаристві «Перемога» на посаді робочого та його заробітна плата за період квітень-вересень 2017 року склала 30667,61 грн. (а. с. 12). В судовому засіданні встановлено, що шлюб носить формальний характер, його відновлення неможливе за обставин, зазначених позивачкою у позовній заяві. Подальше спільне життя чоловіка - [PERSON], та дружини - [PERSON], збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Примирення між сторонами неможливе. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя немає. Між ними досягнута згода про місце проживання дітей. Згідно ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Враховуючи вищевикладене, задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу у зв'язку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище «Гєрова». Позивачка не виявила бажання, після припинення шлюбу змінити своє наявне прізвище на дошлюбне, про що зазначила у своїй письмовій заяві, у зв'язку з чим суд не вбачає підстав після припинення шлюбу між сторонами змінювати прізвище позивачки. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду (ч. 3 ст. 105 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Суд приймає до уваги той факт, що відповідач фізично здоровий, офіційно працевлаштований, інших дітей, непрацездатних дружини та батьків на утриманні не має, так як доказів їх існування суду не надав, у зв'язку з чим повинен утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позовну заяву в частині стягнення аліментів задовольнити та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму, починаючи з дня пред'явлення заяви до суду та досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд вважає за необхідне зазначити, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так як позивачка звільнена від сплати судового збору, на підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави у зв'язку із задоволенням позовних вимог позивачки про стягнення аліментів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. ст. 24, 105, 110, 112, 114, 115, 141, 180-184, 191, 192 СК України,

Outcome: partial