Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Черкаського міського Палацу молоді про зміну дати звільнення, витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 27.08.2014 року по 08.10.2014 року працювала на посаді організатора культурно-дозвілевої діяльності Черкаського міського Палацу молоді. У зв'язку із сімейними обставинами 24.09.2014 року позивачка подала заяву про звільнення власним бажанням. Згідно з наказом № 25-к від 08.10.2014 року її було звільнено на підставі ст.38 КЗпП України, при цьому їй не повернули трудової книжки, не зважаючи на чисельні звернення до керівництва. Як результат, позивачка не має змоги стати на облік в міському центрі зайнятості як безробітня або влаштуватися на нову роботу, що позбавляє її можливості утримувати себе та свою сім'ю. За таких обставин, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом, просить суд зобов'язати відповідача змінити дату звільнення з 08.10.2014 року на фактичний день видачі трудової книжки; зобов'язати відповідача видати їй трудову книжку; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1565,50 грн. Крім того, стягнути з відповідача моральну шкоду, яку позивачка оцінює в 5000 грн. У зв»язку із врученням позивачці представниками відповідача трудової книжки 25.12.2014 року, [PERSON] своєї заявою від 22.01.2015 року зменшила обсяг позовних вимог та просила суд зобов'язати відповідача змінити дату звільнення з 08.10.2014 року на фактичний день видачі трудової книжки - 25.12.2014 року; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1565,50 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник за довіреністю - [PERSON] зменшені позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Позивачка суду пояснила, що при її звільненні існувала домовленість з директором Палацу молоді про те, що вона протягом місяця вирішує свої особисті проблеми та повертається на попередню посаду та продовжує працювати в Палаці молоді. Проте, директор Черкаського міського Палацу молоді Тітовська І.С. такої домовленості не дотрималася, що призвело до порушення трудових прав позивачки. Так, при звільненні Тітовська І.С. не видала їй належним чином оформлену трудову книжку та не ознайомила з наказом про звільнення. Це позбавило можливості працевлаштуватися, чим спричинило моральні страждання та завдало моральної шкоди, розмір якої оцінює в 5000 грн. На неодноразові звернення до адміністрації відповідача трудова книжка їй не була видана і лише у листопаді 2014 року працівники відповідача намагалися вручити трудову книжку поза межами Палацу молоді, що вона розцінила як порушення КЗпП України. Представники відповідача - Артемов А.А., Тітовська І.С. (директор Черкаського міського Палацу молоді) в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення. Суду пояснили, що згідно з наказом директору Черкаського міського Палацу молоді від 08.10.2014 року [PERSON] звільнено з займаної посади - організатора культурно-дозвілевої діяльності за власним бажанням у зв'язку з переїздом до іншої місцевості, на підставі ст. 38 КЗпП України, за особисто поданою нею заявою. Трудову книжку не було вручено у день звільнення у зв'язку із тим, що позивачка самовільно залишила робоче місце близько 14.40 год. 08.10.2014 року без усного чи письмового повідомлення керівництва, проте, в табелі робочого часу було зазначено відпрацьованих вісім годин, щоб не погіршувати матеріальний стан позивачки та уникнути її звільнення за прогул. Просили суд звернути увагу, що ні наступного дня після звільнення, ні в подальшому протягом жовтня 2014 року [PERSON] не з'являлася, на телефонні дзвінки не відповідала, нову адресу свого місця проживання не повідомила. На початку листопада 2014 року стало відомо, що позивачка повернулася у м.Черкаси і адміністрацією Черкаського міського Палацу молоді вживалися заходи щодо вручення їй трудової книжки. Проте, позивачка уникала зустрічей з керівництвом і навіть при перебуванні її у Департаменті освіти та гуманітарної політики Черкаської міської ради відмовилася отримати трудову книжку. На письмові повідомлення про необхідність з»явитися до палацу молоді і отримати трудову книжку, позивачка не реагувала. У зв»язку з цим, трудова книжка [PERSON] не вручене не з вини відповідача, а внаслідок дій самої позивачки. Заслухавши думку учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 28.08.2013 року працювала в Черкаському міському Палаці молоді на посаді директора. Згідно з розпорядженням від 21.08.2014 року № 284-р /к/ звільнена з 26.08.2014 року із вказаної посади в зв'язку з переведенням у Черкаській міський Палац молоді на посаду організатора культурно-дозвіллєвої діяльності. Наказом по підприємству № 19-к від 27.08.2014 року прийнята на посаду організатора культурно-дозвіллєвої діяльності. Згідно з наказом директора Черкаського міського Палацу молоді від 08.10.2014 року [PERSON] звільнено з займаної посади - організатора культурно-дозвіллєвої діяльності за власним бажанням у зв'язку з переїздом до іншої місцевості, на підставі ст. 38 КЗпП України, за особисто поданою нею заявою від 24.09.2014 року. Судом з»ясовано, що позивачка звільнилася в зв»язку з переїздом до іншої місцевості, про що вона повідомила у своїй заяві про звільнення від 24.09.2014 року, яку подала директору Черкаського Палацу молоді 08.10.2014р., про що особисто повідомила суду під час розгляду справи. Трудову книжку [PERSON] не було видано у день її звільнення, у зв'язку із тим, що позивачка самовільно залишила робоче місце близько 14 год. 40 хв. 08.10.2014 року без усного чи письмового повідомлення керівництва закладу і до кінця робочого дня вона на робочому місці так і не з»явилась, про що складено акт № 12 про самовільне залишення робочого місця, за підписами заступника директора по АГЧ Черкаського міського Палацу молоді Артемова А.А., завідувача відділу з основних видів діяльності [PERSON], сторожа-чергового [PERSON], художнього керівника - [PERSON], проте в табелі робочого часу було зазначено відпрацьованих вісім годин, щоб не погіршувати матеріальний стан позивачки та уникнути її звільнення за прогул. Дані факти підтверджено у судовому засіданні показами свідків [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON], яка працює на посаді сторожа-чергового, суду пояснила, що 08.10.2014 р. перебувала на робочому місці з 14.00 до 20.00 год. та бачила як позивачка близько 15 год. покинула приміщення Палацу молоді разом із своїм чоловіком, який допомагав забирати її особисті речі, і більше на роботу не повернулася. У цей день, з телефонної розмови позивачки вона почула, що остання цікавиться розкладом руху потягів до Одеси. Свідок [PERSON] - завідувач відділу з основних видів діяльності суду пояснила, що згідно з її посадовими обов»язами, вона здійснює ведення трудових книжок працівників палацу молоді, а також готує накази по підприємству. Позивачка 08.10.2014 року після 14 години принесла їй підписану директором закладу заяву про звільнення. У зв»язку з необхідністю певного часу для підготовки відповідного наказу та оформлення належним чином трудової книжки, вона запропонувала позивачці зачекати, на що остання повідомила про відсутність у неї на це часу, оскільки о 17 годині вона від'їжджає потягом до м.Одеси. Наказ був підготовлений, підписаний директором, оформлена трудова книжка, але позивачка покинула робоче місце о 14.40 год, про що був складений акт, і ні наступного дня, ні протягом жовтня 2014 року в Палац молоді не з»явилася та вказані документи не отримала. При цьому, було з»ясовано, що [PERSON] відсутня у м.Чекраси та на телефонні дзвінки не відповідає. При спробі їй зателефонувати та поздоровити з днем народження 25.10.2014 року телефон позивачки був відключений і вона сама не телефонувала. Будь-яких звернень позивачки щодо видачі трудової книжки не було. Ніяких перешкод в отриманні документів останній не створювалося, вручити їх позивачці було неможливо, так як вона була відсутня в м.Черкаси. Свідки [PERSON] - головний бухгалтер Палацу молоді та [PERSON] - бухгалтер суду пояснили, що не були свідками подій 08.10.2014 року та не обізнані в зв»язку з чим позивачка не отримала трудову книжку у день звільнення. Вони лише підготували всі бухгалтерські документи та провели відповідний розрахунок заробітної плати і компенсації. [PERSON] 08.10.2014р. була відсутня на роботу місці і про все що відбувалося у цей день знає зі слів позивачки. Бачила [PERSON] у Палаці молоді 24.11.2014р., коли видавала їй довідку про заробітну плату. Свідок [PERSON], яка працює художником, суду пояснила, що 08.10.2014р. її не було на робочому місці з 13 до 17 год. У цей проміжок часу вона неодноразово розмовляла телефоном із [PERSON], яка повідомила про своє звільнення та попросила допомогти зібрати особисті речі. Після 17 год. вони зібрали всі особисті речі останньої і [PERSON] разом з чоловіком, який приїхав на автомобілі, близько 18 години покинула приміщення Палацу молоді. Трудову книжку позивачці не видали, так як не було на робочому місці директора. Той факт, що [PERSON] було відомо про розірвання договору за ст. 38 КЗпП України підтверджується її особистим підписом в особовій картці працівника 08.10.2014 року. Абзац перший ст. 38 КЗпП України передбачає, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Так, за правилом ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Якщо працівник в день звільнення відсутній, то власник або уповноважений ним орган зобов'язаний надіслати поштове повідомлення про необхідність отримати трудову книжку. Адміністрацією Черкаського міського Палацу молоді вживалися заходи щодо вручення заявниці трудової книжки, що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями про направлення поштової кореспонденції - листів з пропозицією отримати трудову книжку та актами про відмову позивачки в отриманні трудової книжки від 12.11.2014 року та від 25.11.2014 року. Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Згідно з ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Згідно з ст. 235 КЗПП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. У ході розгляду справи суду не надано переконливих доказів, що затримка видачі трудової книжки позивачці [PERSON] відбулася з вини відповідача. Судом не встановлено обставин, що з боку відповідача мали місце дії, спрямовані на затримку видачі трудової книжки позивачці. Навпаки, об»єктивно з»ясовано, що позивачка при звільненні не повідомила адресу свого місця перебування, хоча звільнялася в зв»язку з переїздом до іншої місцевості, з власної ініціативи 08.10.2014р. покинула робоче місце до закінчення робочу часу, не отримавши трудову книжку. Відсутні докази її звернень до відповідача протягом жовтня-листопада 2014 року щодо видачі трудової книжки. Таким чином, твердження позивачки щодо невидачі їй трудової книжки з вини роботодавця не знайшло свого об»активного підтвердження. Отже, вимога в частині зобов'язання відповідача змінити дату звільнення з 08.10.2014 року на дату фактичної видачі трудової книжки є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає. Суд відмовляє у решті позовних вимог, оскільки вимога [PERSON] про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу є похідною від вимоги позивачки змінити дату звільнення в трудовій книжці. Щодо стягнення моральної шкоди, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги, з урахуванням наступного. Згідно з ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При вирішенні даного спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Однак позивачка [PERSON] не довела факту заподіяння їй відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не довела суду за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні. Відповідно до вимог ст.ст. 60, 61 ЦПК України, сторони зобов»язані надати докази та довести ті обставини, які обґрунтовують їх вимоги і заперечення та мають значення для справи, крім тих, які визнаються сторонами, є загальновідомими та встановлені рішенням суду. Таким чином, підстава звільнення позивачки з роботи за ст.38 КЗпП відповідає обґрунтуванню такого звільнення, відсутні підстави для зміни дати звільнення, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди. Враховуючи викладене, аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне у позові відмовити. Оскільки при подачі позову з трудових правовідносин судовий збір позивачкою не оплачувався, згідно з ст.88 ЦПК України оплату судового збору належить віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed