Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач органу опіки та піклування Заставнівської РДА Чернівецької області звернувся до суду із позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачі перебувають у фактичних шлюбних відносинах та мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Будучи вагітною [PERSON], її мати [PERSON] відмовлялася проходити обстеження в лікарів жіночої консультації Заставнівської ЦРЛ, а також народила дитину в інтересах якої подано позов без належного медичного супроводу. Актом обстеження умов проживання новонародженої [PERSON] від 18.01.2017 року встановлено, що батьки останньої ведуть замкнутий спосіб життя, не мають стабільного доходу, в будинку в якому перебувала новонароджена [PERSON] антисанітарні умови, відсутні запаси палива, для дитини не створені належні умови проживання. В зв'язку із вказаним виконавчим комітетом Звенячинської сільської ради 19.01.2017 року прийнято рішення №1/5 про вилучення дитини із середовища, що загрожує її життю і здоров'ю. 23.01.2017 року [PERSON] разом із дитиною направлено в обласну КУ «Соціальний центр матері та дитини» як сім'ю яка опинилася в складних життєвих обставинах. За час перебування матері і дитини в установі працівники центру та дільничний лікар вели спостереження за [PERSON] та всіляко допомагали їй піклуватися про дитину. Проте, [PERSON], перебуваючи у вказаній установі не дотримувалася особистої гігієни, режиму годування, вчасного догляду та гігієни дитини та не вчиняла жодних дій для покраження життєвої ситуації в якій вона опинилася. Крім того в липні 2017 року [PERSON] самовільно покинула установу і повернулася проживати в с. Йосипівку. Перебуваючи по місцю проживання до служби у справах дітей Заставнівської РДА від соціальних працівників Звенячинської сільської ради неодноразово надходили повідомлення про неналежний догляд батьками за дитиною. Вказує, що службою у справах дітей здійснювалися виїзди по місцю проживання відповідачів з метою обстеження умов проживання сім'ї та встановлено, що в будинку де проживала [PERSON] за борги відключено електроенергію, в одній кімнаті через всю стіну простягалася щілина, в будинку брудно, тощо. В зв'язку із вказаним, для створення належних умов для дитини, проведення ремонту будинку, забезпечення дитини необхідним одягом, іграшками та предметами вжитку, сім'ї відповідачів допоміг благодійний фонд Марти Левченко «Мрія Марти», проте через певний час відповідач [PERSON] від допомоги волонтерів відмовилася. В будинку в якому проживала малолітня [PERSON] й надалі залишалися непридатні умови для проживання. Тому, на підставі розпорядження голови Заставніської РДА від 27.10.2017 року №331-р [PERSON] вилучено із середовища, що загрожувало її життю та здоров'ю та тимчасово влаштовано в КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини» де вона перебуває і на даний час. За час перебування дитини в притулку, її батьки - відповідачі по справі жодного разу дитиною не цікавилися та її не провідували. З вказаних підстав позивач просить позбавити відповідачів батьківських прав щодо їх малолітньої доньки та стягнути з них аліменти на її утримання. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи міститься її заява згідно якої остання просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою, проте до суду повернувся конверт з відміткою Укрпошти про відмову адресата від отримання повістки. Згідно ч. 9 ст. 130 ЦПК У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про розгляд спави повідомлялася належним чином - через оголошення на офіційному веб - порталі судової влади України. Про причини неявки суд не повідомила, клопотань про розгляд справи у її відсутності чи перенесення судового засідання від неї не надходило. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, справу, зі згоди представника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи в їх скупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована в Україні постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Права та обов'язки матері і батька дитини, відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України, ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, підтримувати стосунки, виявляти турботу щодо них. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], в інтересах якої поданий позов є відповідачі [PERSON] та [PERSON] Наведене вбачається із копії повторного свідоцтва про народження серії І-МИ №259843 від 19.01.2017 року (а.с. 6). З довідки Заставнівської ЦРЛ №71 від 17.01.2017 року (а.с. 7), акту обстеження матеріально-побутових умов проживання №72 від 18.01.2017 року, від 27.07.2017 року, 11.09.2017 року та від 27.10.2017 року (а.с. 8, 18, 21, 22), наказу про взяття [PERSON] [INFO] на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах №4 від 18.01.2017 року (а.с. 9), копії рішення виконавчого комітету Звенячинської сільської ради Чернівецької області №1/5 від 19.01.2017 року (а.с. 10), повідомлень ОКУ «Соціальний центр матері та дитини» №35/01-05 від 27.02.2017 року та №83/01-05 від 24.05.2017 року (а.с. 14-15), розпорядження Заставнівської РДА №331-р від 27.10.2017 року (а.с. 23) направлення служби у справах дітей Заставнівської РДА №290/01-15 від 30.10.2017 року (а.с. 25) та повідомлень КМУ «Обласного спеціалізованого будинку дитини» №791 від 14.11.2017 року та №86 від 21.02.2018 року (а.с. 26-27) вбачається, що відповідач [PERSON] з приводу вагітності не перебувала на обліку в жіночій консультації Заставнівської ЦРЛ, у зв'язку із пологами поступила в пологове відділення Заставнівської ЦРЛ без предметів догляду за дитиною, проживає без реєстрації в с. Йосипівка Заставнівського району Чернівецької області разом із співмешканцем [PERSON], в аварійному будинку, стабільного доходу не мають, не забезпечили малолітній [PERSON] належні умови для проживання, не забезпечили її одягом, іграшками та предметами вжитку, ведуть аморальний та закритий спосіб життя, використовували допомогу при народженні дитини не за цільовим призначенням. У зв'язку із наведеним [PERSON], [INFO] взято на облік як дитину, яка опинилася в складних життєвих обставинах, в зв'язку із неналежним виконанням батьками батьківських обов'язків по відношенню до неї. 19.01.2017 року [PERSON] було вилучено із середовища, яке загрожувало її життю та здоров'ю та разом із матір'ю [PERSON] влаштовано в обласну комунальну установу «Соціальний центр матері та дитини», проте будучи у вказаному закладі відповідач [PERSON] порушувала режим вчасного годування дитини, не дотримувалася її гігієни та спричиняла словесні суперечки із працівниками вказаного закладу, крім того відповідач [PERSON] разом із малолітньою [PERSON] в липні 2017 року самовільно покинула ОКУ «Соціальний центр матері та дитини» та повернулася проживати в с. Йосипівка. Через те, що малолітня [PERSON] знову опинилася в середовищі яке загрожувало її життю та здоров'ю її 27.10.2017 року з такого середовища вилучено та влаштовано в КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини» де вона перебуває і на даний час. За час перебування дитини в притулку її батьки - відповідачі по справі жодного азу її не відвідували, не цікавилися її станом здоров'я тат не приймали участь у її вихованні. У відповідності до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частина 1 статті 164 СК України регламентує підстави позбавлення батьківських прав, зокрема згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, небхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і саціального розвитку дитини. Батьки несуть персональну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть персональну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши всі досліджені в судовому засіданні докази, судом встановлено, що відповідачі не проявляють до доньки батьківської турботи, не цікавляться її життям, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, не підтримують матеріально. Така поведінка відповідачів свідчить про те, що вони без поважних причин ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків та свідомо нехтують ними, що відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід позбавити батьківських прав по відношенню до їх доньки [PERSON], [INFO], виходячи з інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, та роз'яснень викладених в абз. 7 п. 16 Постанови ПВСУ від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, та роз'яснень викладених в абз. 7 п. 16 Постанови ПВСУ від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог ст.ст. 180, 181 ч.3, ст. 182 ч.1, ст. 184 ч. 1, СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Беручи до уваги, що згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язку щодо утримання дітей, суд вирішує питання про стягнення з відповідачів аліментів на утримання [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 746 гривень щомісячно, починаючи стягнення із 16.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Судом також встановлено, що головним лікарем КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини» [PERSON] на ім'я [PERSON], [INFO] у відділенні Державного ощадного банку України відкрито особистий рахунок (а.с. 32). На вказаний рахунок слід перераховувати аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO] Крім того, відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб у разі, якщо представництво їх інтересів у суді відповідно до закону або міжнародного договору, згоду на обов'язковість якого надано Верховною Радою України, здійснюють Міністерство юстиції України та/або органи опіки та піклування або служби у справах дітей. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1409,60 грн., а саме по 704,80 гривень. На підставі викладеного, ст.ст.8, 12, 14, 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 59 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року, ст.ст. 3, 5 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 150, 155, 157, 164, 165, 180-184 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції «Про права дитини»,

Outcome: approved