Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що з 06 лютого 2004 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. [INFO] у них народилася позивачка. У [PERSON] від попереднього шлюбу є донька [PERSON] , [INFO] , яка уклала шлюб та змінила своє прізвище на « [PERSON] ». 22 червня 2007 року [PERSON] в інтересах сім`ї для забезпечення сім`ї житлом уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Придбане житло є єдиним житлом їх родини. Не порадившись з [PERSON] , без його дозволу, вона взяла грошові кошти в кредит в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», уклала кредитний договір №014/131705/3127/74 від 22 червня 2007 року. Після покупки в інтересах сім`ї житла [PERSON] 22 червня 2007 року укладає з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір іпотеки №014/131705/3127/74/1, який посвідчений державним нотаріусом Криничанської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №1703, при цьому державний нотаріус не дотримався ч.2, 3 ст.65 СК України. Тому просить визнати порушеними права малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на момент укладення договору іпотеки №014/131705/3127/74/1 від 22 червня 2007 року укладеного між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з урахуванням ч.1 ст.58 Конституції України; визнати недійсним договір іпотеки №014/131705/3127/74/1 від 22 червня 2007 року укладений між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Відповідач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» згідно відзиву просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що 22 червня 2007 року [PERSON] власноручно підписав заяву про надання згоди на укладення договору іпотеки його дружиною [PERSON] . Крім того, згідно довідки від 19 червня 2007 року, виданою Світлогірською сільською радою Криничанського району Дніпропетровської області у житловому будинку [ADDRESS] проживаючих та зареєстрованих немає. Відповідач - Криничанська державна нотаріальна контора у судове засідання не з`явилася, про день слухання справи сповіщена належним чином, згідно заяви просить слухати справу без його участі. Третя особа [PERSON] згідно заяви просять задовольнити позовні вимоги позивача. Третя особа [PERSON] суду пояснила, що, дійсно, брала кредит в банку. Просить задовольнити позовні вимоги. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] просить задовольнити позовні вимоги. Третя особа служба у справах дітей Криничанської районної державної адміністрації - Діброва О.В. суду пояснив, що сім`я [PERSON] до служби у справах дітей Криничанської РДА не зверталася. Дослідивши докази, перевіривши матеріали справи суд дійшов наступного. 22 червня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір №014/131705/3127/74 у виді кредитної лінії з лімітом 27000 грн. з кінцевим терміном повернення 22 червня 2022 року. Для забезпечення виконання зобов`язань цього ж дня укладено договір іпотеки №014/131705/3127/74/1, який посвідчений Криничанською державною нотаріальною конторою. У відповідності до договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що [PERSON] не надавав згоди на укладення договору іпотеки від 22 червня 2007 року, проте це спростовується його заявою від 22 червня 2007 року згідно якої останній дав згоду на укладення договору іпотеки його дружиною [PERSON] , на придбаний ними в шлюбі житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] , за ціну і на умовах за її розсудом; вказана заява засвідчена державним нотаріусом Криничанської державної нотаріальної контори (а.с.40). У відповідності до довідки №628 від 19 червня 2007 року у житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] проживаючих та зареєстрованих не було (а.с.41), що свідчить про те, що неповнолітні особи права користування не мали. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку». Згідно ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька актів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим законом. Згідно ст.9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. У відповідності до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст.177 СК України, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державної реєстрації. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 16 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Згідно ч.3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно з положеннями ч.4 та ч.5 ст.177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. За змістом ч.1 ст.215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. Вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлений позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи вищевикладене, норми чинного цивільного законодавства України, під час укладання іпотечного договору від 22 червня 2007 року між банком та [PERSON] порушень загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину згідно ст.203 ЦК України не було. Отже, іпотечний договір укладено у відповідності з вимогами чинного законодавства і при його підписанні сторонами не були порушені права та законні інтереси малолітніх та неповнолітніх дітей, тому підстав для визнання іпотечного договору недійсним немає.

Outcome: dismissed