Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивачка просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO]. Позовні вимоги вмотивовано тим, що даний будинок батько збудував в 1968 році, був власником даного будинку, при житті склав заповіт, яким все своє майно заповідав позивачці (дочці), але при житті спадкодавець не зареєстрував своє право власності на вказане нерухоме майно, через що нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва по право на спадщину. Відповідач Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області своїх прав на вказане майно не пред'являє, не оспорювала спадкових прав позивача, просила розглянути справу без участі представника. Дослідивши докази, суд дійшов таких висновків: З свідоцтва про смерть вбачається, що [INFO]. помер [PERSON]. З свідоцтва про народження та про шлюб встановлено, що [PERSON] є батьком позивачці. З спадкової справи до майна померлого [PERSON] , наданої Броварською районною державною нотаріальною конторою, встановлено, що після смерті [PERSON] заяву про прийняття спадщини за заповітом подала позивачка. За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповідав позивачці (дочці). Станом на день смерті заповіт не скасований. Спадкоємцями першої черги є позивачка- дочка і дружина [PERSON]- мати позивачки [PERSON]. [PERSON] (дружина) 28.05.2009р. подала нотаріусу заяву про відмову від обов'язкової частки у спадщині після смерті чоловіка, спадщину не прийняла. [PERSON] померла [INFO]. Єдиним спадкоємцем першої черги після неї є позивачка- дочка. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, вказані у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом, визначені в ст. ст.1261-1265 ЦК України; спадкоємцями першої черги є діти, батьки та чоловік \\ дружина спадкодавця. Позивач як спадкоємець за заповітом у відповідності до ст. 1268, 1270 ЦКУ, прийняла спадщину після батька, і тому набула право власності в порядку спадкування за заповітом на все майно, належне спадкодавцю станом на день його смерті. Спадкові права позивача щодо вказаного майна ніким не оспорюються. Щодо вказаного будинку, то судом встановлено наступне: Згідно довідки селищної ради №504 - житловий будинок за адресою [ADDRESS] - 1968 року забудови, до 2008року рахувався за власником [PERSON] (помер [INFO].); [PERSON] померла [INFO].; у домоволодінні в наявності присадибна ділянка 0,25га. Заяви стосовно оформлення права власності на вказане домоволодіння виконавчим комітетом селищної ради не реєструвалось. З по господарської книги встановлено, що зареєстрованими і такими, що проживають за вказаною адресою рахуються по 2008рік [PERSON], [PERSON], з 2008 по 2015рік [PERSON] (дружина). На даний будинок в 2009році виготовлено технічний паспорт, в якому власником зазначено [PERSON] В технічному паспорті зазначено склад домоволодіння: жилий будинок (1968 року будови) загальна площа 110кв.м, жила площа 56,6кв.м, і надвірні споруди (сарай, вбиральня, погріб, сарай, навіс, колодязь, огорожа). З письмової відповіді нотаріуса Броварської районної державної нотаріальної контори від 11.07.2015р. вбачається, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний будинок позивачці було відмовлено, з тих підстав, що право власності спадкодавця на вказаний будинок не зареєстровано у встановленому чинним законодавством порядку, відсутній правовстановлюючий документ. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, встановлено, що спадкодавцю [PERSON] даний будинок належав на праві власності, але за життя спадкодавець не зареєстрував своє право у встановлений чинним законодавством спосіб. (чого не вимагалось за законом, чинним на час набуття будинку у власність). Таким чином, до складу спадкової маси, що залишилась після смерті [PERSON] увійшов вказаний будинок з надвірними будівлями і спорудами у тому стані, який існував станом на день його смерті і перебував у його власності. І даний будинок успадкований позивачкою. Таким чином, позивачка набула дане майно у власність з законних підставах - в порядку спадкування після смерті батька. Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Свої спадкові права позивач реалізувала, спадщину прийняла, і, враховуючи відмову нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину, позивач свої спадкові права може захистити і підтвердити у судовому порядку. Таким чином, є підстави для визнання за позивачкою права власності на успадкований після батька житловий будинок за вказаною адресою. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved