Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати відповідачів такими, що втратли право користування будинком [ADDRESS]. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона переглядаючи будинкову книгу довідалася, що з 03.11.2000 року відповідачі, проживаючи однією родиною з її сином [PERSON] без її дозволу зареєструвалися в належному їй житловому будинку №21, тим самим увівши її в оману, оскільки ніякого дозволу на реєстрацію вона їм не давала. З 12.03.2014 відповідачі забравши свої речі виїхали з її будинку на інше постійне місце проживання. У судове засідання позивачка не з»явилася проте подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить розглядати справу у її відсутності. Відповідачі у судове засідання не з»явилися також, однак [PERSON] подала письмове заперечення про невизнання даного позову та пояснила, що на пропозицію [PERSON] вона з чоловіком в травні 1997 року переїхала до буд.[ADDRESS]. Вказаний будинок є сільська хата, а тому вони з чоловіком з самого початку проживання почали облаштовувати будинок, щоб були належні умови для проживання, а сама позивачка ніякої участі по благоустрою будинку не приймала навіть не навідувала свою оселю, оскільки проживала окремо в [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу з сином [PERSON] 26.12.2013 власниця будинку всіма шляхами намагалась висилити її з донькою, але так як донці не виповнилось 18 років і власного помешкання не мали, то змушені були 12.03.2014 року виїхати на найману квартиру. Представник третьої особи - служба у справах дітей Прилуцької районної державної адміністрації, до суду направив заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності та задовольнити позовні вимоги частково, оскільки [PERSON] є неповнолітньою. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 листопада 1997 року виданого Державним нотаріусом Прилуцької державної нотаріальної контори, [PERSON] є власницею житлового будинку [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду від 26 грудня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.8). Реєстрація відповідачів за вказаною адресою з 03.11.2000 року підтверджується відповідним штампом у копії домової книги, даними Прилуцького МВ УДМС України в Чернігівській області (а.с. 9-10, 17-18). Згідно висновку Прилуцького МВ УМВС України в Чернігівській області від 20.03.2014 вбачається, що [PERSON] 12.03.2014 забрала свої речі та переїхала на інше місце проживання, що вона також підтверджує в своєму запереченні(а.с.12,20-21). Згідно акту про фактичне проживання (не проживання)та реєстрацію осіб у житловому будинку від 07.10.2014р. вказано, що [PERSON] та [PERSON] у будинку [ADDRESS], фактично не проживають з березня 2014 року (а.с. 11). Стаття 150 Житлового кодексу України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В силу ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин, коли [PERSON], як особа, яка розірвала шлюб з сином власниці будинку [ADDRESS] з 12.03.2014 переїхала на інше місце проживання, то суд вважає її такою, що втратила право користування вказаним будинком. Позовні вимоги в частині визнання неповнолітньої [PERSON],1997 року народження такою що втратила право користування спірним житлом не може бут задоволено оскільки згідно ст..160 СК України місце проживання дитини визначається нею самою. Вимоги ж позивача щодо примусового зняття з реєстрації відповідача не можуть бути задоволені, оскільки визнання особи, такою що втратила право користування житлом - є вже підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання. Задовольняючи таким чином позовні вимоги згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає, що судові витрати в розмірі 243,60 грн., які складаються зі сплати судового збору підлягають стягненню в відповідача на користь позивачки.

Outcome: partial