Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивачка та її представник у судове засідання не зявилися, надавши письмову заяву у якій підтримали позов та просили вимоги задовольнити у повному обсязі, і стягнути з відповідача на користь позивачки грошову суму на відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої в наслідок ДТП. Крім того, просили справу розглянути без їх участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин, зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 09.06.2015 року близько 18:00 год. у м.Дніпропетровську по просп. ім. Газети «Правда» [PERSON], рухаючись на велосипеді з боку вул. Радгоспної у напрямку вул. 8-го Березня, відволікся від керування, неправильно розрахував свої можливості, не врахувавши дорожню обстановку, і в районі електроопори №40 здійснив наїзд на автомобіль «Тойота Корола», державний номерний знак [NUMBER], який стояв біля узбіччя, і який належить позивачці [PERSON], право власності якої на автомобіль підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії САА №356100, видане МРЕВ №2 м. Дніпропетровська 28.12.2009 року. Зокрема, автомобіль позивачки було пошкоджено, чим завдано їй матеріальної шкоди, а саме: розбито заднє скло, задній бампер, зігнуто кришку багажника та заднє ліве крило, що підтверджується відповідною довідкою відділу міліції, працівники якого оформили дорожньо-транспортну пригоду. Так, 29.07.2015 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області було розглянуто справу про адміністративне правопорушення щодо цього випадку та визнано відповідача винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, розмір завданої відповідачем матеріальної шкоди відповідає вартості відновлювального ремонту автомобіля, який становить 25 868,00 грн., що підтверджується відповідною калькуляцією Сервісного центру «Галлак» від 11.06.2015 року. Крім того, 20.06.2015 року направила відповідачу листа з вимогою добровільного відшкодування завданих збитків, який він отримав 26.06.2015 року (що підтверджується відповідною відміткою в повідомленні про вручення поштового відправлення №49000 2868190 4), однак на момент звернення до суду відповідач жодних коштів на відшкодування збитків позивачці не надав. Відповідно до норм ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, майнова та моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну та особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Окрім того, відповідно до постанови пленуму Верховного суду України №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» п.7. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). На підставі викладеного суд вважає, що в діях [PERSON] вбачається необережна форма вини, яка сприяла настанню дорожньо-транспортної пригоди. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки в частині відшкодування матеріальної суми шкоди у розмір 25868,00 гривень, що підтверджується матеріалами справи. Що стосується вимог позивачки про відшкодування моральної шкоди суд вважає їх також обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки вона зазнала душевних страждань внаслідок протиправних дій відповідача. Згідно ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючі наведені положення закону, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд зменшує розмір моральної шкоди позивачці до 200,00 гривень, вважаючи, що у такому розмірі компенсація моральної шкоди буде відповідати понесеним моральним страждання позивачки. Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 487,20 грн., сплачена нею при подачі позову.

Outcome: partial