Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.09.2008 року між ВАТ «Астра Банк», правонаступником якого є ПАТ «Астра Банк», та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № ФЛ-110908-004А, згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 31152,00 доларів США грн. із сплатою 13% річних строком до 11.09.2013 року (включно). 10.09.2009 року між ВАТ «Астра Банк» та відповідачем був укладений Договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № ФЛ-110908-004А, відповідно до якого п. 1.1 Кредитного договору було викладено в новій редакції, а саме змінено «Термін користування кредитом - з 11.09.2008 року до 11.09.2015 року (включно)».02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Астра Банк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Астра Банк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними забезпечувальними договорами. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв`язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 647855,17 грн. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2015 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за Кредитним договором № ФЛ-110908-004А від 11.09.2008 року на загальну суму 647855,17 грн., а також стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 3654,00 грн. 09.12.2020 року відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.01.2021 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08.12.2015 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта-Банк» до [PERSON] про стягнення боргу скасовано і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.04.2021 року відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про закриття провадження по справі. 12.08.2021 року від відповідача до суду надійшов Відзив на позов. Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач вказує про те, що згідно рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12.01.2012 року позов ПАТ «Астра Банк» задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Астра Банк» заборгованість у розмірі 26774,59 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 05.12.2011 року становить 213926,30 грн., - непогашеного кредиту та відсотків, 19871,10 грн. - пені, 1700,00 грн. --- судового збору та 120,0 грн. - витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12.01.2012 року набрало законної сили в передбачені законодавством строки.На підставі виконавчого листа від 19.03.2012 року, що був виданий Деснянським районним судом м. Києва, Відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 32313525 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Астра Банк» коштів в розмірі 226617,40 гривень.Однак 05.03.2012 року з метою добровільного виконання рішення суду відповідачем було передано представникам ПАТ «Астра Банк» автомобіль Hyundai Tucson (реєстраційний номер [NUMBER] ), для купівлі якого укладався кредитний договір. Вказаний автомобіль був заставою по кредитному договору № ФЛ-110908-004А від 11.09.2008 року.Згідно відповіді на адвокатський запит, наданої Деснянським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №32313525, 31.05.2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.8 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній на момент прийняття рішення редакції (виконання здійснено частково).Однак, незважаючи на наявність рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12.01.2012 року, що набрало законної сили і було частково виконано, ПАТ «Дельта Банк», як правонаступник ПАТ «Астра Банк», 28.08.2015 року знову звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Таким чином, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, у зв`язку із пред`явленням вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, то необґрунтованими є вимоги про стягнення нарахованих процентів за час користування невиплаченою сумою кредиту. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк», як правонаступник ПАТ «Астра Банк» повинно було звернутись до Деснянського районного суду із заявою про зміну сторони виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12.01.2012 року у справі №2-393/2012, з метою стягнення залишку нестягнутої суми за вищевказаним кредитним договором після реалізації заставного майна - автомобіля Hyundai Tucson (реєстраційний номер [NUMBER] ). На підставі викладеного відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу в його відсутність. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у Відзиві, у зв`язку з чим просив в його задоволенні відмовити. Вислухавши пояснення відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 11.09.2008 року між ВАТ «Астра Банк», правонаступником якого є ПАТ «Астра Банк», та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № ФЛ-110908-004А, згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 31152,00 доларів США грн. із сплатою 13% річних строком до 11.09.2013 року (включно). 10.09.2009 року між ВАТ «Астра Банк» та відповідачем був укладений Договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № ФЛ-110908-004А, відповідно до якого сторони дійшли згоди внести зміни до п. 1.1 Кредитного договору, а саме змінено «Термін користування кредитом - з 11.09.2008 року до 11.09.2015 року (включно)». Також 11.03.2009 року між ВАТ «Астра Банк» та відповідачем був укладений Договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № ФЛ-110908-004А, відповідно до якого сторони погодились внести зміни до п. 2.5 Кредитного договору щодо розміру ануїтетного платежу. 09.09.2011 року між ВАТ «Астра Банк» та відповідачем був укладений Договір про внесення змін та доповнень до Кредитного договору № ФЛ-110908-004А, відповідно до умов якого погашення заборгованості здійснюється шляхом перерахування Позичальником коштів на рахунок № [NUMBER] а АТ Астра Банк, МФО 380548; договірного списання Кредитором коштів з рахунку № [NUMBER] а АТ Астра Банк, МФО 380548 на погашення зобов`язань Позичальника в порядку та в черговості згідно умов Договору. 02.12.2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених Договором, ПАТ «Астра Банк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра Банк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Астра Банк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними забезпечувальними договорами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов`язуєтсья повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Також при розгляді справи судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.01.2012 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Астра Банк» заборгованість за кредитом та процентами в розмірі 27388,02 дол. США (еквівалент у гривні по офіційному курсу НБУ 218323,60 грн.); пеню за прострочення повернення кредиту та процентів за користування кредитом в розмірі 6400,13 грн.; витрати по сплаті судового збору (державного мита) у сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 грн. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. На виконання судового рішення був виданий виконавчий лист. Постановою старшого державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Омельченка В.В. від 25.04.2021 року відкрито виконавче провадження №32313525 щодо стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Астра Банк» коштів в розмірі 226617,40 грн. 05.03.2012 року з метою добровільного виконання рішення суду відповідачем [PERSON] було передано представникам позивача ПАТ «Астра Банк» автомобіль Hyundai Tucson (реєстраційний номер [NUMBER] ), для купівлі якого укладався кредитний договір, що підтверджується Актом прийому-передачі автомобіля. Згідно відповіді на адвокатський запит, наданої Деснянським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №32313525 від 13.10.2020 року, 31.05.2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.8 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній на момент прийняття рішення редакції) (виконання здійснено частково). Отже рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.01.2012 року заборгованість за тим самим кредитним договором вже стягнута, а тому повторне стягнення кредиту, всупереч положенням ст.61 Конституції України, призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне й те саме зобов`язання. Крім того, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, що регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої палати Верховного Суду, висловленою у Постанові від 28.03.2018 року у справі № 14-10цс18. Таким чином, оскільки у позивача було відсутнє право повторно стягувати заборгованість за тілом кредиту, проценти та пеню, нараховані в межах строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про стягнення цих сум, а також проценти та неустойку після закінчення строку дії кредитного договору, а вимог про застосування наслідків, передбачених ст.625 УК України, банк не заявляв, у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за його безпідставністю. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання [PERSON] припинено його виконанням на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 12.01.2012 року за позовом ПАТ «Астра Банк» до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Враховуючи наведене, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості, що була сплачена у межах виконавчого провадження з виконання рішення Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 12.01.2012 року, у зв`язку з чим вимоги Банку задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed