Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

Позивачка свої позовні вимоги мотивує тим, що з 20.07.1979 р. по 10.06.2009 р. перебувала у трудових відносин з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» та була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. 21 лютого 2014 р. на підставі повідомлення про професійне захворювання форми П-3 був складений Акт № 21 розслідування причин виникнення хронічного захворювання за формою П-4 за участю представників відповідача, міської санепідемстанції та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Зазначено, що професійне захворювання виникло у зв'язку з недосконалістю технологій, неефективного використання засобів індивідуального захисту, тривалої роботи в шкідливих умовах праці. Причина професійного захворювання (п.17) - проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого рівнів шуму та загазованості. Внаслідок лікування та обстеження у клініці науково-дослідного інституту гігієни праці та профзахворювань Харківського національного медичного університету в період з 13.01.2014 р. по 05.02.2014 р. встановлений діагноз професійного захворювання, а саме: Хронічне обструктивне захворювання легень ІІ стадії, токсичної етіології, фаза загострення. Токсичний пневмофіброз. Емфізема легень ІІ ступеню. Легенева недостатність ІІ ступеня. Хронічне легеневе серце. НК І ст. Захворювання професійне, встановлено вперше в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМ. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість зі значним ступенем зниження слуху (четверта ступень) за класифікацією Остапкович В.Є. і Пономарьової Н.І. Захворювання професійне від тривалої дії шуму на виробництві, встановлено вперше в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМ. Хронічний ринофаринголарингті. Захворювання професійне від дії токсичних речовин, встановлено вперше в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМ . 28.03.2014 р. позивачу вперше на медико-соціальній комісії було встановлено 65 % стійкої втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності внаслідок професійного захворювання. Умови праці, внаслідок яких у позивача виникли професійні захворювання, потягли втрату професійної працездатності на 65 %, встановлено третю групу інвалідності, та заподіяно моральної шкоди, розмір якої позивач визначає у сумі 65 000 грн. Моральна шкода полягає в тому, що позивачка втратила найцінніше - здоров'я, порушуються нормальні життєві зв'язки та звички, що потребують додаткових зусиль для організації життя. Враховуючи викладене, позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь заподіяну моральну шкоду у зв'язку з професійним захворюванням у розмірі 65 000 грн. У поданій письмовій заяві, позивачка просить суд справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача та третьої особи будучи належним чином повідомлені про час та місце судового засідання до суду не з'явилися, заяв та клопотань не надавали. Суд вивчивши матеріали справи і надані докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступні обставини. Встановлено, що позивачка з 20.07.1979 р. по 10.06.2009 р. перебувала у трудових відносин з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» та була звільнена за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію /а.с. 6-7/. Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 21 від 21 лютого 2014 р., встановлено основний діагноз: ХОЗЛ ІІ ст., токсичної етіології, фаза загострення. Токсичний пневмофіброз. Емфізема легень ІІ ст. Легенева недостатність ІІ ст. Хронічне легеневе серце. НК І ст. Захворювання професійне, встановлено вперше в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ (ППЛЕК 29.01.2014 р.). Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість зі значним ступенем зниження слуху (IV ст.) - за класифікацією Остапкович В.Є. та Пономарьової Н.І. Захворювання професійне від тривалої дії шуму на виробництві, встановлено вперше в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ. Хронічний ринофаринголарингіт. Захворювання професійне від дії токсичних речовин на виробництві, встановлено вперше в клініці НДІ ГП та ПЗ ХНМУ. Супутній діагноз: гіпертонічна хвороба другої стадії, ризик 3 (високий). ІХС, дифузний кардіосклероз у поєднанні з метаболічною кардіопатією, синусова брадикардія. СН ІІ А ст. зі збереженою систолічною функцією ЛШ І ст. Цукровий діабет 2 тип, середньої важкості. Хронічний холецистит, ремісія. Хронічний гастродуоденіт, ремісія. Розповсюджений остеохондроз хребта з полірадикулярним синдромом /а.с.8/. Відповідно акту, професійне захворювання виникло у зв'язку з недосконалістю технологій, неефективністю використання засобів індивідуального захисту, тривала робота в шкідливих умовах праці, причина професійного захворювання - проведення робіт в умовах підвищення рівнів виробничого шуму та загазованості. Відповідно до довідки виданої фтизіатричною МСЕК м. Суми від 09.04.2014 р. про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, ступінь втрати працездатності склала 65 % та третя група інвалідності /а.с.9/. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України «Про охорону праці», а саме ч. 1 ст. 9 було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до закону України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 р. були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст. 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до професійного захворювання позивача. У зв'язку з цим 24.06.2014 р. позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування морально шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов'язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування морально (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках передбачених, законодавством. Таким чином з вищенаведеного вбачається, що між позивачем та ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» склались трудові правовідносини та внаслідок незабезпечення останнім безпечних умов праці позивачу при виконанні ним трудових обов'язків, було ушкоджене здоров'я. Судом встановлено, що внаслідок професійного захворювання в позивача порушилися нормальні життєві зв'язки. Постійно хворіє, крім того, має значні обмеження в життєдіяльності, звичках, бажаннях. Все це вимагає додаткових зусиль по організації її життя і веде до нових переживань. Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. із змінами від 25.05.2011 р. «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов'язують факт заподіяння моральної шкоди, не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, [PERSON] має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме незначне погіршення стану здоров'я позивача, те, що професійна працездатність в зв'язку з професійним захворюванням втрачена на 65 % та встановлена ІІІ група інвалідності. Розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає сплаті позивачеві, суд визначає в розмірі 10000 грн., враховуючи при цьому дійсний розмір і тривалість моральних та фізичних страждань позивача, негативні наслідки отриманого ним захворювання, а також доведеність заявлених позовних вимог. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial