Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду та зазначає, що 26.03.2014 року нею було укладено договір купівлі - продажу автомобіля за придбання якого було сплачено 177900,00грн. Оскільки, в договорі визначено меншу суму за фактично перераховано, то позивачка, з урахуванням уточнення позовних вимог, вважає 6000,00грн. безпідставно набутим майном та просить стягнути дану суму на свою користь та проценти за користування грошовими коштами. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що грошові кошти фактично повернуто чоловіку позивачки, також кошти сплачували в якості застави у випадку збільшення курсу іноземної валюти та підвищення ціни транспортного засобу. До суду представник не з'явився, повідомлений належним чином. [PERSON] до суду не з'явився, про час слухання справи повідомлений належним чином. В письмовій заяві просить розглядати справу в його відсутність, позов підтримує. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 26.03.2014 року між [PERSON] та ТОВ «Італавто» було укладено Договір №12 купівлі - продажу транспортного засобу «Fiat Linea» вартістю 171900,00грн. (а.с.10, 11) та угоду про гарантійні зобов'язання (а.с.13-15), погоджено специфікацію №01 до даного договору (а.с.12). 26.03.2014 року згідно квитанції №75 та квитанції №84 (а.с.16) позивачкою сплачено за автомобіль 75000,90грн. та 102900,00грн. відповідно, всього: 177900,90грн. Сторони не заперечували, що грошові кошти було перераховано в рамках укладеного Договору №12 купівлі - продажу транспортного засобу «Fiat Linea» від 26.03.2014р. 31.03.2014р. згідно видаткової накладної №260 (а.с.17) та на підставі акту приймання передачі (а.с.18) відповідачем передано у власність [PERSON] автомобіль «Fiat Linea», номер двигуна [NUMBER], 2013 року випуску. Претензій з приводу технічного стану автомобіля не пред'явлено. 16.04.2014р. позивачкою направлено ТОВ «Італавто» вимогу про повернення безпідставно отриманих коштів. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Як свідчить аналіз матеріалів справи, ТОВ «Італавто» набуто грошові кошти за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, в рамках укладеного договору шляхом видачі квитанції. Взаємні дії сторін (з передачі транспортного засобу та грошових коштів), користування позивачем транспортним засобом свідчать про наявність зобов'язальних правовідносин. Однак, в ході судового розгляду з пояснень учасників процесу встановлено, що тимчасове утримання відповідачем грошових коштів також було погоджено як заставний платіж на випадок підвищення обмінного курсу гривні по відношенню до іноземних валют, що може призвести до підвищення вартості автомобіля. Положеннями ст.1212 ЦК України передбачено, що обов'язок з повернення майна виникає також у випадку коли особа зберігає у себе майно без достатньої правової підстави. Тобто, набуття майна може мати місце за належної підстави (як встановлено в ході судового розгляду), однак така підстава згодом може припинити своє існування. Застава є способом забезпечення виконання основного зобов'язання, носиь акцесорний характер. В силу п.1 ч.1 ст.593 ЦК України, право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Крім того, сторонами не дотримано письмової форми правочину (п.3 ч.1 ст.208 ЦК України), що має наслідком його нікчемність (ч.2 ст.547 ЦК України). Тобто, в будь - якому випадку, після виконання умов договору купівлі - продажу 31.03.2014р. (дата підписання акта приймання - передачі) підстави для утримання відповідачем грошових коштів відпали, що зобов'язує ТОВ «Італавто» повернути кошти позивачці. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідачем отримано лист - вимогу позивача про повернення грошових коштів 22.04.2014р., що підтверджено відміткою про отримання поштового повідомлення. Тобто, з урахуванням семиденного терміну на виконання обов'язку, починаючи з 30.04.2014р. ТОВ «Італавто» зобов'язано було сплатити грошові кошти в сумі 6000,00грн. Тому, право позивачки порушено і підлягає захисту. В силу ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На підставі ст.1 Закону України «Про Національний банк України», облікова ставка Національного банку України - один із монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк України встановлює для банків та інших суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів. Тобто, облікова ставка є орієнтиром ціни на гроші та власне і є визначеним законом розміром процентів за користування чужими грошовими коштами. Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки щодо стягнення процентів за користування коштами в сумі 37,80грн., розрахованої за період з 30.04.2014р. (дата виникнення обов'язку зі сплати коштів) по 20.05.2014р. (дата звернення до суду) виходячи з визначеної НБУ облікової ставки у розмірі 9,5%. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved