Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивачка звернулася з цим позовом до відповідача, в обґрунтування якого вказала наступне. З 11.10.02 р. вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, під час знаходження в якому у них народилась дитина - дочка [PERSON]. Батьком дитини є відповідач. На даний час шлюб між ними розірваний, дочка знаходиться на її утриманні. Зазначаючи, що дитина постійно хворіє та є інвалідом, відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, вона працювати не в змозі, оскільки сама є інвалідом ІІ групи, посилаючись на те, що її пенсії та соціальної допомоги на дитину не вистачає для утримання і нормального виховання дочки, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення повноліття дитиною. У судовому засіданні, на початку розгляду справи, позивачка свій позов підтримала, наполягала на його задоволенні, суду пояснювала, що відповідач ніде на працює, усі гроші, які отримує пропиває, її постійно б'є, з дитиною живе за її рахунок. Потім від позивачки надійшла заява, в якій вона просила розглядати справу за її відсутності, наполягала на своїх вимогах. Відповідач позов не визнав, в суді підтримав свої письмові заперечення, в яких стверджував, що після розірвання шлюбу вони з позивачкою фактично продовжують проживати разом однією сім'єю. Підтверджував факт, що він офіційно не працює, однак працює за наймом, оскільки має поганий зір. Заперечував факт того, що дочка знаходиться на утримання тільки позивачки, зазначаючи, що всі зароблені ним кошти йдуть на потреби сім'ї. Стверджував, що позивачка сама не займається господарством і витрачає усі гроші на себе. Заслухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, відповідно до положень статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною першою статті 181 цього ж Кодексу передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності такої домовленості цей обов'язок може бути встановлений за рішенням суду шляхом стягнення аліментів з одного з батьків. При розгляді справ про присудження аліментів предметом доказування є ті обставини, на які посилається сторона, яка просить стягнути аліменти. Ці обставини стягувач повинен доводити в порядку статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України на підставі належних і допустимих доказів. Судом беззаперечно встановлено, що ніким не оспорювалось, що дійсно сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. На цей час цей шлюб розірвано. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], батьком якої є саме відповідач. Також з пояснень відповідача, чого не заперечувала позивачка, йдеться, що на цей час, незважаючи на те, що сторони не перебувають в шлюбі, вони проживають разом у будинку відповідача та ведуть спільне господарство. Як вбачається із поданого позивачкою позову, підставою його подання послужило те, що дитина знаходиться на її утриманні, відповідач майнової допомоги на утримання дочки не надає. На підтвердження обставини, що дитина сторін знаходиться на утриманні позивачки, остання надала довідку виконкому Станично-Луганської селищної ради № 259 від 17.02.14 р., з якої йдеться, що [PERSON] має склад родини: [PERSON], 2003 р. н. - дочка та [PERSON], [INFO] - співмешканець. Також в цій довідці вказано, що дитина знаходиться на утриманні матері. Суд в розумінні статті 59 Цивільного процесуального кодексу України вважає вказану довідку в частині вказівки, що дитина знаходиться на утриманні матері недопустимим доказом, оскільки проти цього факту заперечує відповідач, крім того допитаний в якості свідка секретар селищної ради (яка видавала цю довідку) [PERSON] суду пояснила, що інформація щодо наявності на утриманні у позивачки дитини в довідку вносилась виключно зі слів останньої. Отже, враховуючи, що позивачка інших доказів того, що дитина знаходиться лише на її утриманні суду не надала, також вона не надала доказів стосовно того, що відповідач не бере участі в утриманні дочки, суд, встановивши факт того, що позивачка купує себе коштовні речі (цей факт підтвердила сама позивачка, що в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК не підлягає доказуванню), а відповідач стверджує, що все зароблене ним йде на потреби сім'ї, вважає позов недоведеним, а тому в його задоволенні слід відмовити за необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed