Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаною вище позовною заявою, у якій просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, що був зареєстрований 25.01.2014 Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №15 та визначити місце проживання їхньої спільної малолітньої дитини разом із нею. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що подружнє життя сторін не склалося, вони мають несумісні характери та різні погляди на життя, між ними відсутні взаєморозуміння і повага. Подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Остаточно шлюбні відносини між ними припинено у липні 2018 року. Спільного господарства не ведуть. Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. У судове засідання позивачка не з'явилася, належним чином була повідомлена про час, дату та місце його проведення. До суду надала письмову заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.30). Відповідач також не з'явився у судове засідання, належним чином був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, при цьому від відповідача надійшла письмова заява, у якій він просив розглядати справу без його участі, вказав, що позовні вимоги визнає і не заперечує проти їх задоволення (а.с.29). Справу розглянуто згідно ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 4 ст.206\~ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що за час розгляду справи у суді, а саме 08.01.2019 позивачка змінила своє прізвище з «Черниш» на «Маслюк», що підтверджується відповідним свідоцтвом про зміну прізвища, копією паспорта та картки платника податків (а.с.31-33). 25 січня 2014 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, що підтверджується актовим записом № 15 згідно свідоцтва про шлюб (а.с. 7). Подружні стосунки між сторонами були припинені з липня 2018 року, сімя фактично розпалася, відновлення подружніх стосунків сторони не бажають. Сторони мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO], про що свідчать записи у свідоцтві про народження (а.с. 8), яка постійно проживає з матірю [PERSON] Спір щодо поділу майна між сторонами відсутній. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 110\~цього Кодексу. Згідно ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2\~ст.114 Сімейного кодексу України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тому є передбачені ст.\~112\~СК України підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст.\~160\~СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Відповідно до принципу, затвердженого ст. 6 Декларації про права дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від\~20\~листопада 1959\~року, малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII\~від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зважаючи на наведене, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом із матір'ю, при цьому враховує, що дитину, яка є малолітньою та не досягла десяти років, недоцільно розлучати з матір'ю, оскільки це негативно може вплинути на психічний стан та розвиток дитини. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачкою при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., ця сума підлягає стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 104, 105, 110, 112, 160, 161 СК України,

Outcome: approved