Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

Позивач Канівський міжрайонний прокурор в інтересах держави в особі Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Центр надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування №71108 в м. Каневі та Канівському районі про вилучення та повернення транспортного засобу, наданого на пільгових умовах. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 27.12.2004 року інвалід війни II групи [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS], письмово звернувся до Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської ОДА з заявою про безкоштовну (по пільговій ціні) видачу автомобіля «Таврія» ЗАЗ з ручним (звичайним) керуванням моделі 11020632, номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER]. Згідно рішення колегії Черкаської обласної державної адміністрації Головного управління праці та соціального захисту населення № 17 -3від 23.12.2004 року [PERSON] інваліду війни 2 групи та [PERSON] інваліду війни 2 групи безкоштовно видано вказаний автомобіль на пільгових умовах. [INFO] [PERSON] помер, згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.09.202006 року. 10 серпня 2007 року після смерті [PERSON] автомобіль передано дружині померлого, інваліду війни 2 групи, [PERSON], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на її ім'я (серії [NUMBER]). [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 22.11.2013 року. 27.11.2013 року до управління соціального захисту населення Черкаської ОДА звернувся син померлої - [PERSON], який проживав з інвалідом без реєстрації, із заявою про надання дозволу на викуп автомобіля. Факт не реєстрації [PERSON] з інвалідом за місцем проживання вказано в довідці Копіюватської сільської ради Канівського району Черкаської області № 361 від 26.11.2013 та відміткою в паспорті, де вказано, що він 16.04.2003 зареєстрований [ADDRESS]. Позивач наголосив, що хоча син померлої, [PERSON], фактично проживав з нею, однак зареєстрований за місцем фактичного проживання не був згідно довідки, виданої Копіюватської сільської ради Канівського району Черкаської області № 361 від 26.11.2013 року, а тому 04.03.2014 року Департаментом відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про надання дозволу на викуп автомобіля. 05.03.2014 року управлінням соціального захисту населення Канівської районної державної адміністрації направлено лист [PERSON] про повернення автомобіля в повному комплекті. Проте, після отримання листа гр. [PERSON] у телефонному режимі повідомив про відмову у поверненні автомобіля. Тому, позивач просив суд вилучити у [PERSON], [INFO], автомобіль «Таврія» ЗАЗ з ручним (звичайним) керуванням моделі 1100632, номер двигуна [NUMBER], номер кузова [NUMBER], початковою вартістю 15 600 грн., та передати його Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, а також стягнути з відповідача судові витрати. Прокурор прокуратури Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання з'явився. Позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду направив клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явився. Позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду направив клопотання про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про реабілітацію інвалідів в Україні» держава гарантує розробку, виробництво технічних та інших засобів реабілітації та закупівлю спеціального автотранспорту, виробів медичного призначення та забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів для соціальної адаптації, полегшення умов праці і побуту, спілкування інвалідів, дітей-інвалідів, поширює інформацію про таку продукцію. За приписами ч. 8 ст. 26 зазначеного Закону перелік технічних та інших засобів реабілітації, порядок забезпечення ними інвалідів, дітей-інвалідів затверджується Кабінетом міністрів України. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 38 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» інвалідам і дітям-інвалідам надаються безоплатно або на пільгових умовах на підставі індивідуальної програми реабілітації послуги із соціально-побутового і медичного обслуговування, технічні та інші засоби реабілітації (засоби для пересування, протезні вироби, сурдотехнічні засоби, мобільні телефони для письмового спілкування тощо), вироби медичного призначення (індивідуальні пристрої, протези очей, зубів, щелеп, окуляри, слухові та голосоутворювальні апарати, ендопротези, сечо- та калоприймачі тощо), а також автомобілі, крісла колісні з електроприводом - за наявності відповідного медичного висновку. Інваліду, законному представнику недієздатного інваліда чи дитини-інваліда автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням може бути безоплатно переданий у власність після закінчення 10-річного строку експлуатації у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Після смерті інваліда, дитини-інваліда автомобіль, виданий безоплатно чи на пільгових умовах, у тому числі визнаний гуманітарною допомогою, за бажанням членів його сім'ї може бути переданий у їх власність безоплатно у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Технічні та інші засоби реабілітації можуть бути залишені у власності членів сім'ї померлого інваліда, дитини-інваліда в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що рішенням колегії Головного управління праці та соціального захисту населення обласної державної адміністрації № 17-3 від 23.12.2004 року схвалено список кандидатур інвалідів для забезпечення спецавтотранспортом, а саме автомобілем «Таврія» ЗАЗ-11020632, до яких увійшли інваліди Великої Вітчизняної Війни 2 групи: [PERSON] та [PERSON]. На підставі заяви від 27.12.2004 року та згідно довідки обласного управління соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації № 1847/05 від 27.12.2004 року [PERSON] було безкоштовно видано автомобіль «Таврія» з ручним (звичайним) керуванням моделі 11020632, двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], без права продажу чи передачі іншій особі. Отримавши зазначений автомобіль у користування [PERSON] зареєстрував його у ДАІ МВС України та отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. [INFO] [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане виконком Копіюватської сільської ради Канівського району Черкаської області 22.09.2006 року, актовий запис № 7. Після смерті [PERSON] вказаний вище автомобіль було передано та зареєстровано за дружиною померлого, [PERSON] (згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]), як інвалідом 2 групи, яка також перебувала на обліку та згідно показань обласної МСЕК від 15.09.2004 року мала право на отримання спецавтотранспорту. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], видане виконавчим комітетом Копіюватської сільської ради Канівського району Черкаської області 22.11.2013 року, актовий запис № 7. Відповідач, [PERSON], який є сином померлої [PERSON], 27.11.2013 року звернувся до Департаменту соціального захисту населення обласної державної адміністрації із заявою про надання дозволу на викуп автомобіля. Однак листом Департаменту соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації № 144-05 від 04.03.2014 року [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про надання дозволу на викуп автомобіля, оскільки відповідач не є зареєстрованим за місцем проживання померлої [PERSON] Тому, Департаментом 05.03.2014 року на адресу останнього направлено вимогу про повернення автомобіля в повному комплекті. Однак [PERSON] відмовився у його поверненні. Відповідно до абз. 3 п. 1 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19.07.2006 року «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями» забезпечення автомобілями інвалідів за місцем реєстрації здійснюється Міністерством соціальної політики Автономної Республіки Крим, відповідними структурними підрозділами обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій або управліннями виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі. Пунктом 6 вказаного Порядку визначено, що інвалід, законний представник недієздатного інваліда, дитини-інваліда отримує автомобіль на десятирічний строк без права продажу, дарування, передачі (в тому числі за довіреністю) іншій особі. Після закінчення зазначеного строку інвалід може користуватися таким автомобілем до отримання нового або повернути його головному управлінню соціального захисту чи управлінню виконавчої дирекції на умовах згідно з пунктом 14 цього Порядку. Згідно п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19.07.2006 року «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями» після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції, строк експлуатації якого більше ніж 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда. Автомобіль, строк експлуатації якого від 5 до 10 років, залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда був зареєстрований за місцем реєстрації інваліда і середньомісячний сукупний дохід сім'ї якого за шість місяців, що передують дню смерті інваліда, не перевищує прожиткового мінімуму для сім'ї. Середньомісячний сукупний дохід визначається відповідно до Методики обчислення сукупного доходу сім'ї для всіх видів соціальної допомоги, затвердженої Мінсоцполітики. Автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років (крім випадку, зазначеного в абзаці другому цього пункту), після смерті інваліда залишається у користуванні його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який: мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його реєстрації; не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції. Перереєстрація автомобіля на ім'я інваліда з числа членів сім'ї, законного представника недієздатного інваліда, дитини-інваліда проводиться підрозділом МВС протягом 10 діб з моменту визначення особи, що буде експлуатувати автомобіль на законних підставах, шляхом видачі письмової довідки, форма якої затверджується Мінсоцполітики. До визначення такої особи автомобіль перебуває на зберіганні у членів сім'ї померлого інваліда, а у разі їх відсутності повертається головному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції. Довідка видається інваліду, законному представнику недієздатного інваліда, дитини-інваліда головним управлінням соціального захисту, в якому інвалід перебував на обліку, а інваліду внаслідок трудового каліцтва - відповідним управлінням виконавчої дирекції. Член сім'ї померлого інваліда, який є також інвалідом, має право повторно стати на облік, але не раніше закінчення строку експлуатації автомобіля, отриманого за життя інвалідом чи законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда. Іншому члену сім'ї померлого інваліда, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства, а членом сім'ї померлого інваліда внаслідок трудового каліцтва - на рахунки відповідних управлінь виконавчої дирекції вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. Розрахункова сума для викупу автомобіля визначається головним управлінням соціального захисту або управлінням виконавчої дирекції з урахуванням зносу автомобіля 0,84 відсотка за кожний повний місяць або 10 відсотків за кожний повний рік. Під час розрахунку неповний місяць користування автомобілем (незалежно від кількості днів) зараховується як повний місяць. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному, районному управлінню соціального захисту або управлінню виконавчої дирекції у повному комплекті. Проаналізувавши норми законодавства вбачається, що однією з головних умов залишення автомобіля у члена сім'ї після смерті інваліда є наявність його реєстрації за місцем реєстрації останнього. Так, як вбачається з матеріалів справи мати відповідача була зареєстрованою та проживала за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією паспорта померлої [PERSON] Відповідач по справі зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до абз. 5 п. 3 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19.07.2006 року «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів автомобілями», до членів сім'ї інваліда належать громадяни України, які проживають разом з ним, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки на підстав шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки або піклування над неповнолітніми дітьми, а також на інших підставах, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, та місце проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до абз. 2-8 ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свобода пересування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом; вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; особа - фізична особа; реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла; довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON], починаючи з 2007 року проживав разом зі своєю матір'ю [PERSON] без реєстрації на території сільської ради та вели спільне господарство. Зазначений факт підтверджується довідками Копіюватської сільської ради Канівського району Черкаської області № 355 від 22.11.2013 року та № 361 від 26.11.2013 року, а також вказане було підтверджено сторонами в судовому засіданні. Таким чином, з огляду на те, що реєстрація місця проживання особи являє собою внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла, суд приходить до переконання що позов не підлягає до задоволення, оскільки відповідач по справі є членом сім'ї померлої [PERSON], який починаючи з 2007 року проживав за місцем реєстрації інваліда, а саме померлої матері [PERSON], що підтверджується належними та допустимими доказами по справі. За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку щодо необхідності позов позивача залишити без задоволення. З огляду на вищенаведене та

Outcome: dismissed