Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивач КП «Харківські теплові мережі» звернувся до Московського районного суду м. Харкова із вищевказаною позовною заявою, в якій після уточнення позовних вимог просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.09.2001 року по 30.09.2019 року в сумі 72984,36 грн., 3 % річних в сумі 2356,89 грн., інфляційні витрати в сумі 5171,05 грн та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надаються позивачем. У відповідача утворилась заборгованість в сумі 72984,36 грн. за період з 01.09.2001 року по 30.09.2019 року. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за опалення та гарячу воду з урахуванням індексу інфляції в сумі 5171,05 грн. та трьох процентів річних в сумі 2356,89 грн., а всього 80512,30 грн., а також судові витрати. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03.06.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить позов задовольнити, розглянути справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі та застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надає позивач. Заборгованість відповідача за вказані вище послуги за період з 01.09.2001 року по 30.09.2019 року, згідно наданого позивачем розрахунку, складає 72984,36 грн., 3 % річних сумі 2356,89 грн., інфляційні витрати в сумі 5171,05 грн.(а.с.2-4) Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово- комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Законуобов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. У відповідності до ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію й ін. послуги) визначається за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», (далі - Закон) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З огляду на вищевикладене можна зробити висновок, що вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими, разом з тим з їх розміром суд не може погодитись через наступне: вимоги про стягнення заборгованості з оплати наданих послуг, що знаходяться поза межами позовної давності, не можуть бути задоволені в зв`язку з відповідною заявою відповідачів та відсутності підстав для застосування положень ст. 264 ЦК України. Відповідно до положень ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Поданням заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не перериває позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020року у справі №712/8916/17). Отже, суд розглядає позовні вимоги Підприємства в межах позовної давності, тобто з 05.2017року, оскільки позивач у травні 2020 року звернувся до суду з даною позовною заявою. Шляхом математичних розрахунків, зроблених на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідачів перед позивачем за надані послуги з опалення та гарячу воду за період з травя 2017 року по вересень 2019 року складає 27968 грн. 16 коп. Крім того, у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Відповідно до позиції зазначеної у правовому висновку ВСУ по справі 6-68цс12 від 20.06.2012 р., виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Таким чином, враховуючи викладене вище, позовні вимоги повинні бути задоволені частково, в межах строків позовної давності, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує на користь позивача з відповідача витрати, пов`язані зі сплатою ним при пред`явленні позову судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial