Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивачка через свого представника адвоката Кузьменка Д.А. звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право на користування жилим приміщення, посилаючись на те, що позивачка є власником житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] . Її право власності на будинок підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідачі зареєстровані але не проживають у вказаному будинку з 2017 року без поважних причин. Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №91442598, номер запису про право власності:21282139, позивачка є власником житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] . Згідно акту депутатського обстеження фактичного проживання у вказаному житловому приміщенні було встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у вказаному будинку, але не проживають в ньому з 2017 року. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Принцип непорушності (недоторканності) закріплений і у статтях 319, 326 ЦК України. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 71 ч.1 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Підстави, які зазначені в статті 71 ЖК, які б давали право на залишення права на проживання в квартирі більше 6 місяців в матеріалах справи відсутні. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі більше трьох років, без поважних на те причин, не проживають у вказаному будинку, відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved