Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] та право на земельну частку (пай) розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її бабця [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на усе її майно, у тому числі і на житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку (пай) розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачці [PERSON]. Таким чином позивачка як єдина спадкоємиця після смерті бабусі звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову у видачі такого через відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок, що позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивачка подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області надіслав до суду заяву, якою просить суд справу розглянути без його участі. Позовні вимоги не заперечує. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до положень ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Так, довідкою ФОП [PERSON] № 13 від 05 грудня 2016 року встановлено, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. Відповідно до копії технічного паспорту від 05 грудня 2016 р., серія [NUMBER], який виданий ФОП [PERSON], загальна площа житлового будинку [ADDRESS] становить 40,5 кв. м, житлова 31,9 кв. м; допоміжна 8,6 кв. м. Інвентаризаційна вартість будинку становить 151360 грн., рік побудови 1959 р. Згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 04 вересня 2006 року, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 2,24 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї ділянки в натурі. [INFO] померла [PERSON] у с. Городище Жидачівського району Львівської області (згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO]). Заповітом від 27 липня 1994 року, посвідченого секретарем Жирівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, [PERSON] усе своє майно заповіла своїй внучці [PERSON]. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 22 листопада 2016 року позивачка, як єдина спадкоємиця по заповіту після смерті бабці звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, в силу ст. 1269 ЦК України, [PERSON] є спадкоємцею після смерті своєї бабці та такою, що спадщину прийняла. Проте свої спадкові права так і не оформила у спосіб, визначений законом. Однак згідно постанови завідувача Жидачівської ДНК № 985/02-31 від 22 листопада 2016 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок та пропуску нею шестимісячного строку для прийняття спадщини. За ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як зазначено у ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, позивачка, як онука спадкодавця, та єдина спадкоємиця по заповіту, прийняла спадщину, оскільки звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу їй свідоцтва про право на спадщину, у чому їй було відмовлено, а втрата оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно не може бути перешкодою для реалізації її спадкових прав та належне їх оформлення. Відтак суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved