Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 грудня 2014 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі заступника начальника відділення № 14 філії «Полтавське регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Тертичної Н.В. було укладено договір-заява № 331832\\267709\\5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 міс. в іноземній валюті. Відповідно до умов договору відповідач прийняв від позивача грошові кошти в сумі 3 000.00 доларів США з процентною ставкою 11,50% річних строком до 12.05.2015 року. 12 грудня 2014 року на виконання умов договору вона внесла в касу банку грошову сумі в розмірі 3 000,00 доларів США. Після закінчення терміну договору позивач звернулась до відповідача з вимогою повернути вклад та відсотки нараховані на вклад, оскільки відповідне право позивача передбачено. Проте, відповідач її вимоги ігнорує, вклад та нараховані відсотки не повертає. Представник позивачки за довіреністю - [PERSON] скерував до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, надав згоду на ухвалення заочного рішення. Представник відповідача та в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв»язку з неявкою в судове засідання учасників процесу фіксація технічними засобами не здійснювалася відповідно до ст. 197 ЦПК України. Дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 12 грудня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі заступника начальника відділення № 14 філії «Полтавське регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Тертичної Н.В. було укладено договір-заява № 331832\\267709\\5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 5 міс. в іноземній валюті. Відповідно до умов договору відповідач прийняв від позивача грошові кошти в сумі 3 000.00 доларів США з процентною ставкою 11,50% річних строком до 12.05.2015 року. 12 грудня 2014 року на виконання умов договору [PERSON] внесла в касу банку грошову сумі в розмірі 3 000,00 доларів США. Як вбачається із заяви позивача від 05.08.2015 року, остання зверталася до відповідача із письмовими заявами про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків. Проте, банком виплата так здійснена і не була. Так, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен, має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог ст.64 Конституції України, конституційні права не можуть бути обмежені. Частиною 1 ст.1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. За ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору. Таким чином, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи положення закону та умови договору банківського вкладу, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: в частині стягнення коштів за договором банківського вкладу, невиплачені відсотки за договором-заявою та три відсотки річних від невиконання грошового зобов'язання. Інфляційні витрати не підлягають до стягнення, оскільки індекс інфляції являється показником знецінення національної валюти, оскільки депозитний вклад був в іноземні валюті, то індекс інфляції не застосовується. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3654 грн.

Outcome: partial