Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про зміну місця проживання малолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 березня 2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстрований у Ленінському відділ реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №106. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2017 року по справі № 334/8309/ 16-ц шлюб між подружжям розірвано. Від шлюбу подружжя має доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 травня 2018 року по справі № 334/4610/17 було визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . На теперішній час дитина проживає разом з матір`ю. У зв`язку із цим виникла необхідність у зміні місця проживання [PERSON] , а тому позивачка звернулася до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав вказаних в позовній заяві. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечували. Відповідач повідомлений про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження на адресу його мешкання. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи за його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, за згодою представників позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст. 223 ч. 4, 280 ЦПК України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце судового засідання належним чином та своєчасно, надала суду висновок про доцільність змінити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] та визначити його разом з матір`ю [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового процесу, суд приходить до наступних висновків. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,\~Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст.\~12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено,\~що [PERSON] \~та [PERSON] \~перебували у\~шлюбі з\~27\~березня 2009\~року,\~який був\~зареєстрований у Ленінському відділ реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №106. Від шлюбу подружжя має доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 березня 2017 року шлюб між подружжям розірвано. 28 травня 2018 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя було визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні встановлено, що з 2019 року дитина проживає разом з матір`ю, позивачкою по справі. З висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, вбачається, що [PERSON] враховуючи психоемоційний стан та діючи в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , з 06.11.2019 року передав дитину на територію проживання матері: [ADDRESS] . 09.04.2021 спеціалістами відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з`ясовано думку малолітньої [PERSON] , [INFO] , щодо зміни її місця проживання, дівчинка висловила бажання проживати разом з бабусею та матір`ю [PERSON] . [PERSON] в своєму поясненні від 21.04.2021 зазначив, що діючи в інтересах доньки він не заперечує щодо зміни її місця проживання. Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, вважає за можливе змінити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та визначити його разом з матір`ю гр. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 2\~ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч. 1\~ст. 161 СК України,\~якщо мати\~та батько,\~які проживають\~окремо,\~не дійшли\~згоди щодо\~того,\~з ким\~із них\~буде проживати\~малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. [PERSON] проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] , в якості старшого солдата. Створила всі необхідні умови для проживання малолітньої доньки. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно, як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. За змістом\~статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. З аналізу\~норм сімейного\~законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Також, із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3\~ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»,\~ст. 161 СК України\~випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги про зміну місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню.

Outcome: approved