Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 12 квітня 2003 року було зареєстровано шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину: неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01.12.2014 шлюб між нею і відповідачем було розірвано. Зазначила, що вона 15.03.2015 уклала шлюб із [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Зазначає, що матеріальної допомоги на утримання сина відповідач не надає, син проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Враховуючи вищенаведене, просила суд позов задовольнити. Ухвалою судді від 19.09.2018 відкрито спрощене позовне провадження. У визначені судом строки відповідач відзив на позовну заяву не подав. Ухвалою судді від 25.02.2019 призначено справу до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилась, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи провести у відсутність позивача, позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку позивача,суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що 17.04.2003 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину: неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04.12.2014 шлюб між сторонами було розірвано. Так, позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, на що слід зазначити наступне. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, а набула чинності для України 27.09.1991, закріплено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27). Обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений на батьків відповідно до статті 180 СК України. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] зобов`язані матеріально забезпечувати свого неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Частина перша статті 181 СК України передбачає, що «способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними». Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Враховуючи вищевикладене, обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а відтак приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням задоволення позову, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн. у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved