Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому вказує, що з 16.01.2016 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від спільного життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою і перебуває на її повному матеріальному утриманні, т.я. відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини у добровільному порядку не надає. Позивачка не працює, т.я. перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, тому позбавлена можливості працювати і також потребує матеріальної допомоги на своє утримання. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на своє утримання розмірі 1/6 частини від заробітку відповідача, щомісяця, до досягнення дитиною 3-річного віку. Позивачка в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі, позов підтримала, просить суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, у зв'язку з чим, відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Виходячи з наведеного, а також положень ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, за необхідне провадити розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом установлено, що сторони у справі з 16.01.2016 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №06. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №82. Дитина проживає разом з позивачкою перебуває на її повному матеріальному утриманні, так як відповідач матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина у добровільному порядку не надає. Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру стягуваних аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідач офіційно працевлаштований, має постійне джерело доходу, відповідач не страждає на хронічні захворювання, не має на утриманні інших непрацездатних осіб чи неповнолітніх дітей, осіб-інвалідів, а тому на думку суду, має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини у 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що саме такий розмір аліментів на дитину забезпечить належний рівень її матеріального забезпечення, розвитку і виховання. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4 ст.84 СК України право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом установлено, що позивачка не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, тому позбавлена можливості працювати і також потребує матеріальної допомоги на своє утримання. Суд вважає, що відповідач має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу на її утримання у розмірі 1/6 частини від заробітку відповідача, щомісяця, до досягнення дитиною 3-річного віку. Оскільки позивачі по даній категорії справ звільняються від сплати судового збору при подачі позову, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved