Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

позивач ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 27.01.2021 року звернувся у суд із позовом до [PERSON] , [PERSON] , у якому просить стягнути з останніх заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 01.10.2017 року по 30.04.2020 року у розмірі 6\~681,91 грн., вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позову покликається на те, що позивач є виробником та виконавцем послуг з постачання теплової енергії споживачу житлового будинку [ADDRESS] , власником квартири [ADDRESS] у якому є один з відповідачів. Площа квартири відповідача включена до всієї опалювальної площі будинку, на яку подається теплове навантаження. Будинок відповідача обладнаний лічильником опалення і щомісячно позивач отримує покази використаної теплової енергії, що, на думку позивача, також підтверджує подання підприємством теплової енергії до квартири відповідача. Відповідач, в порушення своїх обов`язків, не вносить плату за надані та спожиті комунальні послуги, у зв`язку із чим виникла заборгованість у спірному розмірі, яку просить стягнути з нього. 05 квітня 2021 року на адресу суду відповідачами [PERSON] , [PERSON] подано до суду відзив, у якому зазначають, що послугами теплової енергії в гарячій воді вони не користуються і такого виду послуг немає у повідомленнях про оплату житлово-комунальних послуг ЛКП «Залізничнетеплоенерго». Вважають, що позивач не надав аргументованих пояснень, за які конкретно послуги здійснив нарахування заборгованості на суму 6681 грн. 91 коп., на надав точного розрахунку вказаної заборгованості. Додали, що позивач при нарахуванні плати за споживання теплової енергії не врахував, що у квартирі [ADDRESS] у 2011 році був встановлений прилад обліку теплової енергії, який пройшов повірку та був оглянутий та опломбований представником позивача. Згідно показів цього приладу відповідачами було спожито теплової енергії за період 01.10.2017 року по 30.04.2020 року на загальну суму 7603,36 грн. (умовно-змінна складова тарифу), а також нарахування умовно-постійної складової тарифу у розмірі 8567,50 грн. дані суми ними сплачені в повному обсязі. Також зазначили, що заборгованість, яку просить стягнути позивач є згідно повідомлень про оплату житлово-комунальних послуг платою за опалення місць загального користування та за функціонування систем опалення. Згідно їх розрахунків така плата складає 5047, 15 грн. за період з жовтня 2017 року по квітень 2020 року. Крім цього, заперечують надання таких послуг, а відтак нарахування заборгованості як безпідставної. Просять у позові відмовити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 16.02.2021 року позовну заяву залишено без руху та згодом недоліки усунено. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 18.02.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача Станько Ю.П. у судове засідання не з`явився, був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. 16.03.2021 року подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, була належно повідомлена про час та місце розгляду справи, шляхом надіслання судової повістки (а.с.119). У судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечила позовну заяву з підстав, аналогічних викладеним у відзиві. Крім того, зазначила, що конфлікт між мешканцями будинку по [ADDRESS] та ЛКП «Залізничнетеплоенерго» розпочався 2016 року. Позивач у справі на контакт з мешканцями не йде, відмовляється пояснити методику нарахування оплати за послуги опалення. Додала, що тепловтрати у будинку становлять близько 74% від спожитого тепла, що на її думку є недопустимим. Також наголосила, що розрахунок позовних вимог здійснений відповідно до Актів показників загальнобудинкового лічильника, хоча у неї встановлений квартирний засіб обліку теплоенергії та оплату за тепло вона здійснює згідно показів останнього. Вважає, що заборгованість, яку просить стягнути позивач, є нарахуванням за опалення місць загального користування, так як послуги за опалення житла нею оплачено згідно показів квартирного лічильника. Представник відповідачів [PERSON] заперечила позовні вимоги. Вказала, що позивачем не надано належного розрахунку для стягнення заборгованості у заявленому розмірі. Заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить наступного висновку. Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії. Порядок надання та споживання житлово-комунальних послуг, порядок укладення, зміни та припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг до 01.05.2019 року встановлювався Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.04.2004 року. Відповідно до ч.4 ст.19 цього Закону, виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація), якою є Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго». Аналогічна норма закріплена у п. 3-4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 01.05.2019 року. Суд установив, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , яка разом із донькою [PERSON] зареєстровані у цій квартирі, що підтверджено довідкою ЛКП «Сигнівка» від 15.04.2020 № 2612 (а.с.25). Таким чином, відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг та користуються, зокрема, послугами з централізованого опалення, що ними не заперечується. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 31.08.2020 року скасовано судовий наказ №462/4283/20, виданий 27 липня 2020 року за заявою Львівського комунального підприємства «Залізничнетеплоенерго» про видачу судового наказу про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію в розмірі 6\~681, 91 грн. (а.с.48,49). Відповідно до відомості про нарахування та оплату послуг за центральне опалення за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.10.2017 року по 30.04.2020 року виникла заборгованість у розмірі 6 681, 91 грн. (а.с.26). До позову додано копії актів зняття показів засобів обліку теплової енергії за спірний період з 27 квітня 2017 року до 24 квітня 2020 року (а.с.27-47). До відзиву відповідачами додано копії квитанцій на оплату житлово-комунальних послуг (центрального опалення), зокрема, за спірний період з жовтня 2017 року по квітень 2020 року (а.с.79-87). Відповідно до дублікатів квитанцій АТ «Приватбанк» [PERSON] здійснювала оплату за центральне опалення, одержувачем було ЛКП «Залізничнетеплоенерго». Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права і обов`язки на час виникнення спірних відносин, регулювалися Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.04.2004 року, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.04.2004 року, передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно ст.5\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від\~09.11.2017\~року,\~до житлово-комунальних\~послуг належать: 1)\~житлова послуга\~-\~послуга з\~управління багатоквартирним\~будинком. Послуга\~з управління\~багатоквартирним будинком\~включає: утримання\~спільного майна\~багатоквартирного будинку,\~зокрема прибирання\~внутрішньобудинкових приміщень\~та прибудинкової\~території,\~виконання санітарно-технічних\~робіт,\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем (крім\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем,\~що використовуються\~для надання\~відповідної комунальної\~послуги у\~разі укладення\~індивідуальних договорів\~про надання\~такої послуги,\~за умовами\~яких обслуговування\~таких систем\~здійснюється виконавцем),\~утримання ліфтів\~тощо; купівлю\~електричної енергії\~для забезпечення\~функціонування спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; поточний\~ремонт спільного\~майна багатоквартирного\~будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.04.2004 року споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.04.2004 року споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно з п. 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач зазначив, що ЛКП «Залізничнетеплоенерго» 01.07.2014 року опублікувало умови договору приєднання в друкованому місцевому виданні «Високий Замок» №92 ( [NUMBER] ) та запропонувало усім своїм споживачам укласти такий договір. Дана обставина сторонами не заперечується. Крім цього, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.04.2020 року у справі №910/7968/19, про те, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг. При цьому, позивачем повинно бути доведено за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів факт надання послуг, їх обсяг, вартість, а також настання у відповідача строку виконання грошового зобов`язання з оплати таких послуг. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, іншими актами цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначені послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу у розмірі, у строки та в порядку, що встановлено договором. Суд зауважує, що відповідачі користувалися послугами з централізованого опалення, що ними не заперечується. Суд не бере до уваги доводи відповідачів безпідставності нарахування позивачем плати за опалення місць загального користування, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (пункт 1.2. Методики). Згідно з пунктом 2.1.4 Методики загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення місць загального користування та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення місць загального користування залишається друга частина формули, згідно з якою здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника. Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд…» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року № 82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла (Постанова Верховного Суду від 22.12.2020 року у справі № 311/3489/18). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зверталася до ЛКП «Залізничнетеплоенерго» з цього питання та 28.12.2016 року отримала відповідь за №к-547-01/06, у якій їй було роз`яснено порядок нарахування оплати за опалення місць загального користування (а.с.92,93). У судовому засіданні відповідач вказала, що втрати теплової енергії у будинку становлять значний відсоток від спожитої кількості тепла, однак при цьому, не зазначила, чи вживалися якісь заходи із встановлення точного розміру цих тепловтрат, їх причини та можливі наслідки усунення. Суд критично ставиться до розрахунку заборгованості, який додали відповідачі до відзиву. Виходячи із квитанцій на оплату житлово-комунальних послуг, станом на 01.05.2020 року борг відповідачів перед ЛКП «Залізничнетеплоенерго» становив 6681,91 грн. та складався з боргу за функціонування систем опалення у розмірі 3499,87 грн., за зам.ком.обл.ТЕ у розмірі 16,84 грн., за обсл.ком.обл. ТЕ у розмірі 41,68 грн. та заборгованості за центральне опалення у розмірі 3123,52 грн. (а.с.87). Заперечуючи борг за функціонування систем опалення (опалення місць загального користування) з вищезазначених підстав, відповідачі водночас зазначають, що оплата за центральне опалення житлової площі ними здійснювалась відповідно до показників встановленого приладу обліку теплової енергії (Apator LQM-III-K №1192/0211), щодо якого 13.09.2019 року видане Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки та згідно Акту №192 про прийняття вузла розподільного обліку теплової енергії на абонентський облік від 15.10.2019 року проведено огляд та опломбування вузла розподільного обліку теплової енергії після метрологічної повірки (а.с.90,91). Однак, при цьому, відповідачі не подали самих показників приладу обліку теплової енергії, відповідно до яких здійснювалася оплата, доказів того, що вони подавали, а позивач отримував такі покази, а відтак мав можливість нараховувати плату згідно таких, а додані квитанції АТ «Приватбанк» про оплату не враховують спірного періоду за 2017 рік, оскільки такими підтверджується сплата за послуги центрального опалення починаючи з 22.01.2018 року. Суд також враховує, що відповідачі не погоджуються із нарахованою їм позивачем сумою заборгованості за спожиту теплову енергію, однак протягом спірного періоду з жовтня 2017 року отримували квитанції на сплату житлово-комунальних послуг із зазначенням цих нарахувань, сплачували такі частково, та не зверталися до ЛКП «Залізничнетеплоенерго» із питання приведення розрахунків у відповідність із спожитою, на їх думку, відповідно до показів приладу обліку теплової енергії кількістю теплової енергії. Доводи відповідача про те, що вона багаторазово зверталася до позивача з питань, пов`язаних із оплатою послуг за опалення, однак останній не надав відповіді, є безпідставними, оскільки нічим не підтверджені. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, шо між сторонами існують фактичні договірні відносини. Відповідачі неналежним чином виконували свої обов`язки з оплати житлово-комунальних послуг, у зв`язку із чим утворилась заборгованість за спірний період, яка підтверджена позивачем належними та допустимими доказами. Отже, суд дійшов висновку, що з відповідача в користь позивача необхідно стягнути заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.10.2017 року по 30.04.2020 року у розмірі 6 681, 91 грн., а позов задоволити. Згідно з ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні заяви до суду позивач сплачено судовий збір у розмірі 1 891,80 грн (а.с.10) та доплачено судовий збір у розмірі 168 грн. (а.с. 59), а всього 2059, 80 грн., що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved