Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина, [PERSON], [INFO]., так як він продовжує навчання. Позивачка посилається на те,що з 19 листопада 1994 року по 07 грудня 1996 року перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем. Від шлюбу у них народився син,[PERSON], 1996 року народження. 09 січня 2014 року син змінив прізвище [PERSON] на [PERSON] і на сьогоднішній день є - [PERSON]. Син є повнолітнім,однак продовжує навчання у Київському університеті культури,на денній формі навчання та не може влаштуватися на роботу,щоб самостійно отримувати заробіток. В відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України,якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги,батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення 23-років за умови,що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється в разі припинення навчання. На сьогоднішній день у відповідача на утриманні немає малолітніх дітей, хворих чи непрацездатних дружини,батьків чи близьких родичів. Відповідач працює, має офіційний заробіток, у зв»язку з чим має змогу утримувати їх спільну дитину. Позивачка просить врахувати дану обставину та стягувати з відповідача [PERSON] на її користь, на утримання сина,[PERSON] аліменти в розмірі 25% заробітку відповідача, щомісяця,на час навчання в Київському університеті культури. В судовому засіданні позивачка підтримала позов. Відповідач позов не визнав. Суду пояснив,що дійсно перебував у шлюбі з позивачкою, від якого мають сина. До повноліття він платив на сина аліменти. Потім в 2013 році ,з умовою,що позивачка відмовиться від стягнення з нього аліментів, він подарував сину свою частку квартири,яка знаходиться в с.м.т. Іванків [ADDRESS], що підтверджується Договором, а також розпискою позивачки. З позивачкою та їх спільним сином, у нього склалися неприязні відносини. До 2013 року вони проживали в одній квартирі і він намагався якось порозумітися і з [PERSON] ,і з їх сином. Проте, син його не вважає за батька, але аліменти вимагає,що його обурює. Син навіть змінив своє прізвище з [PERSON] на [PERSON], а в розмові , яка відбувалася влітку, позивачка і син заявили,що він їм не потрібний,що обійдуться без нього. На даний час він одружився. Його дружина інвалід внаслідок аварії на ЧАЕС, потребує лікування. Він також хворіє:цукровий діабет 2 типу,- на все потрібні кошти, у нього хвора мати. Його заробітна плата не така велика,щоб платити аліменти на повнолітнього сина, який зовсім не поважає,не вважає за батька. Не згоден з тим,що квартира, свою частину з якої він подарував, куплена за кошти позивачки,оскільки куплена вона за гроші його матері раніше, ніж позивачка продала свою,що підтверджується договорами. Вислухавши позивачку, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка(син) навчаються і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги,батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. З копії свідоцтва про народження [NUMBER] слідує, що [PERSON], [INFO]. Його батьком є- [PERSON], мати -[PERSON]( а.с. 6). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] слідує,що [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвали 23 квітня 2013 року, актовий запис №23. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвище: йому- [PERSON]; їй - [PERSON]. З копії свідоцтва про зміну імені [NUMBER] слідує,що [PERSON], [INFO]. змінив ім.»я та з 09 січня 2014 року іменується: [PERSON]( а.с. 11). З довідки Київського університету культури від 12.09. 2014 року №81 слідує,що [PERSON] є студентом 1 курсу,групи БР-14 кр.,денної форми навчання на контрактній основі Київського університету культури,ІУ рівня акредитації. Термін навчання : з 01 вересня 2014 року по 30 червня 2015 року ( а.с. 12). Відповідач не визнав позов та надав суду Свідоцтво про шлюб,[NUMBER] про те,що він,[PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано 26.11. 2013 року в Відділі РАЦС Іванківського МРУЮ у Київській області, актовий запис № 118.( а.с.) З Витягу із акту огляду МСЕК №237898 слідує,що [PERSON] з 04.02. 2005 року визнана інвалідом 2 групи,довічно.(а.с. 27). З посвідчення [NUMBER] слідує,що [PERSON] є особою, яка постраждала від наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорія,з 24.04. 2012 року( а.с.28). З пояснень відповідача вбачається,що його мати, [PERSON],1944 р.н. є інвалідом,що підтверджується довідкою МСЕК №013246( а.с. 30). З довідки Іванківської ЦРЛ від 10.12. 2014 року слідує,що [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-ендокринолога з приводу цукрового діабету 2 типу,середньої важкості в стадії субкомпенсації та постійно знаходиться на лікуванні пероральними цукрознижуючими препаратами (Діабетон МR). Відповідно до ч.2 ст. 200 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною,чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. З довідки про доходи від 23.12. 2014 року слідує,що [PERSON], яка працює вчителем Іванківської ЗОШ за останні 6 місяців отримала дохід(зарплату) в сумі 30888,72 грн. Середньомісячний дохід: 5 148,12 гривень. Відповідач надав суду Розрахункові листи за вересень та за жовтень 2014 року,з яких слідує,що він працює машиністом насосних установок 5 розряду,енергетична група та отримав за один місяць заробіток в сумі 5135,16 гривень, з яких- 1827 грн.- за роботу в зоні відчуження. Розрахунок суми 5135,16 грн.: (3162,00грн.-тариф+ індексація доходів 146.16+доплата за роботу в зоні 1827,00,з чого слідує,що зарплата відповідача без доплати за роботу в зоні відчуження значно менша, ніж у позивачки: 3162,00грн. Позивачка вважає,що не вся зарплата відповідача вказана в даних розрахункових листах, а якусь частину заробітку відповідач приховує,що суд вважає безпідставним. З даних розрахункових листів також слідує,що в вересні та жовтні 2014 року з відповідача відраховувалися аліменти в розмірі 1035,57 грн.та 1036,42 грн. З Договору дарування частки квартири від 19.10. 2013 року слідує,що [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дарунок 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Цей дарунок сторони оцінюють в 63 380 гривень( п.3 договору- а.с. 32). З розписки від 19.10. 2013 року,копію якої надав відповідач, слідує, що [PERSON] відмовляється від стягнення аліментів на сина [PERSON] з 19.10. 2013 року( а.с.34). Дата у написанні цієї розписки та в договорі дарування квартири співпадають: 19 жовтня 2013 року. Як пояснив відповідач, він подарував свою частину квартири сину з тим,що позивачка відмовиться від стягнення аліментів,проте, [PERSON] не відмовилася від стягнення аліментів,які він продовжував платити до повноліття сина,що також підтверджується Розрахунковими листами за вересень та жовтень 2014 року. Позивачка стверджує,що частину квартири відповідач подарував сину у рахунок аліментів, хоча ця квартира була куплена за гроші, які вона отримала від продажу особистої квартири, яку отримала як молодий спеціаліст,що не відповідає дійсності,оскільки договір купівлі -продажу квартири [ADDRESS] - від 31.01. 2003 року, а договір купівлі- продажу кв. №1/16 по [ADDRESS],- від 14.03. 2003 року, а договір купівлі- продажу [PERSON] будинку в [ADDRESS]- 23.09. 2002 року,тобто, перед придбанням квартири [ADDRESS]. Крім того, позивачка пояснила, що вона мала на меті відмовитися від аліментів, але потім виявилося, що з їх спільного майна подружжя відповідач забрав собі всі їхні гаражі,- і вона подала на аліменти. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання обов»язку утримувати дитину визначається за домовленістю між ними..За домовленістю між батьками дитини той із них,хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і(або) натуральній формі. Стаття 190 Сімейного кодексу України передбачає можливість припинення права дитини на аліменти у зв'язку з передачею права на нерухоме майно(житловий будинок, квартиру,земельну ділянку тощо),проте, дана підстава вимагає укладення відповідного договору, який між сторонами не було укладено,проте з розписки вбачається ,що сторони погоджували спосіб утримання [PERSON], в результаті чого одна сторона виконала домовленість,а інша- відмовилася. Узагальнюючи викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач [PERSON], який працює в Державному підприємстві »Чорнобильський спецкомбінат» і який погодився з аргументами суду,що не давлячись на не зовсім гарні стосунки між ним та сином, дитині слід дати освіту та спеціальність, від чого залежить його майбутнє, може надавати допомогу на утримання повнолітнього сина,[PERSON]. [INFO]. на час його навчання в Київському університеті культури, але в меншому розмірі,ніж просить позивачка,з урахуванням того,що відповідач хворіє на цукровий діабет 2 типу, крім того, він працює в зоні відчуження,де для відновлення працездатності потрібно калорійне харчування,відпочинок, оздоровлення, крім того, відповідачу необхідно утримувати нову сім»ю: дружину -інваліда; допомагати престарілій матері. Відповідач визнав суму 500 грн., і суд вважає, що дана сума є обґрунтованою. В решті позовних вимог-відмовити. Стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243, 60 грн.( 1% від річної суми аліментів, але не менше 0,2 мінімальної заробітної плати.) На підставі наведеного, ст.ст. 187,189-192, 194-197, 199 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial