Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що відповідно до договору без номеру від 18.02.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач порушив умови договору і станом на 28.02.2018 року має перед позивачем заборгованість в розмірі 32997,48 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь і яка складається з наступного: 2142,30 гривень заборгованість за тілом кредиту, 28607,68 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом, 200,00 гривень заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1547,50 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, інших доказів на обґрунтування заявлених вимог не надає, будь-яких клопотань та заяв не заявляє, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач та його представник у судовому засіданні із позовом не погодилися в повному обсязі, підтримали подане клопотання про застосування строків позовної давності, внаслідок пропущення позивачем строку позовної давності та його протиправними діями, щодо самовільного переведення коштів з іншого рахунку відповідача. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків. Так, 18.02.2011 року [PERSON] , внаслідок підписання «Анкети-заяви о приєднані до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк» отримала картку для виплат № [NUMBER] від 18.02.2011 року, термін дії 11/14. (а.с. 7, 86) Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 18.02.2011 р., укладеного між Приватбанком та клієнтом - [PERSON] , 28.04.2015 року сума погашення за даним кредитом склала - 2,81 гривню. (а.с. 6, зворотна сторінка) Як зазначає відповідач [PERSON] погашення за даним кредитом вона не робила, перерахунок коштів відбувся автоматично, дозвіл на який вона не надавала. Із письмових пояснень АТ КБ «Приватбанк» від 11.05.2019 № 98442-ВБ вбачається, що «з приводу сум за наступні дні 28.04.2014 р., 11.06.2014 р., 11.07,2014 р., - суми автоматичне погашення простроченої заборгованості. 28.04.2014 р., переказ з картки для виплат на погашення кредиту; 26.06.2014 р., 28.07.2014 р., 28.04.2015 р. здійснювались з перевипущеної картки для виплат [NUMBER] , з якої у визначені дати здійснювалось погашення кредиту. Тобто, зараховані суми на погашення заборгованості, є ніщо інше як здійснення автоматичного погашення заборгованості, що відображено у виписці по різному.» Відповідно до ст. ст. 76, 80, 81 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта тільки на підставі його розпорядження або ж на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом або договором між банком і клієнтом. Крім того, у відповідності до п. п. 6.1., 6.2 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; номер рахунку платника, з якого має здійснюватися договірне списання; найменування отримувача; номер і дату договору з отримувачем, яким передбачене право отримувача на договірне списання коштів з рахунку платника; перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі). Як вбачається з матеріалів справи, ніякого розпорядження і згоди на списання з карткового рахунку № [NUMBER] відповідач при відкритті рахунку не видавав. У «Анкеті-заяві о приєднані до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк» від 18.02.2011 р., підписаних відповідачем, відсутня інформація яка потрібна для належного виконання банком доручення платника. Іншого позивачем не доведено. Крім того, позивач у поясненнях не заперечує та підтверджує здійснення списання коштів з карткового рахунку № [NUMBER] , при цьому не вказує законних підстав для виконання списання, не надає докази які підтверджують право банка відповідно ст. 1071 ЦК України. Згідно ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як зазначено відповідачем, та не заперечене позивачем, останнім днем погашення за наданим кредитом б/н від 18.02.2011 р. є 14.03.2014 р. у сумі 1500,00 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим АТ КБ «Приватбакн». (а.с. 6) В тексті позовної заяви позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.02.2011 [PERSON] отримала кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Крім того, згідно довідки наданої АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором б/н [PERSON] отримувала наступні картки [NUMBER] від 18.02.2011 термін дії 11/14. (а.с. 86). Згідно ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. У зв`язку з чим, суд приходить висновку, що кінцевим строком позовної давності за вказаним договором є 30.11.2017 року, тобто відповідне число останнього місяця трирічного строку, який відраховувався від терміну дії картки [NUMBER] - листопада 2014 року. Оскільки суд не встановив, а позивач - АТ КБ «Приватбанк» не надав доказів щодо дотримання ним вимог ст. 1071 ЦК України щодо законності підстав здійснення автоматичного погашення кредиту, відповідачем заявлено клопотання про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про відмову у позові.

Outcome: dismissed