Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Позивачка та її представник, звернулись до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог вказали, що 11.12.2015р. між ним та [PERSON] було укладено договір позики, у відповідності до якого позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 7\~500\~грн. без встановлення відсотків, зі строком повернення до 31.12.2015 р. Через неналежне виконання своїх зобовязань, станом на 29.01.2016р. сума позики відповідача йому не повернута, а добровільно відповідач заборгованість не сплачує, у звязку із чим позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за позикою у з сумі 7 500 грн., штраф у сумі 1 875 грн. та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала письмову заяву, в якій проти постановлення заочного рішення не заперечувала та просила про задоволення позовних вимог. Відповідач до суду не зявився, про день та час слухання справи була належним чином повідомлена, про що свідчать поштові повідомлення про отримання [PERSON] повідомлень про необхідність зявитися до суду від 23.03.2016р., 27.04.2016р., довідками про доставку sms повідомлень від 01.03.2016р., 09.03.2016р., 22.03.2016р., 28.04.2016р. та роздруківкою з офіційного сайту «Укрпошти» від 29.06.2016р. про відстеження поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи. Заяв та клопотань до суду не надходило. В звязку з чим відповідно до ч. 4\~ст.169 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У\~ст.10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як визначено ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Судом встановлено, що 11.12.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики. Предмет договору полягає у наданні [PERSON] (позикодавець) [PERSON] (позичальнику) безвідсоткову позику у сумі 7\~500 грн. Сторони дійшли згоди щодо строку дії договору, а саме визначили дату повернення 31.12.2015р. З пункту п. 6.1. вбачається, що цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і являється дійсним до моменту його остаточного виконання, однак, в будь-якому випадку до 31.12.2017р. Також з п. 4.1. вказаного договору вбачається встановлення відповідальності позичальника перед позикодавцем, а саме сплату штрафу у розмірі 25% від суми позики, що не повернута (а.с.\~11). З розписки, наявної в матеріалах справи, від 11.12.2015р. також вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] грошову суму в розмірі 7\~500 грн. та зобовязалась повернути вказану суму до 31.12.2015р. (а.с. 12). Відповідно до\~ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою\~ст. 206 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає, що дійсно між [PERSON] та [PERSON], 11.12.2015 року виникли правовідносини, зокрема які виникають із договору позики. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого саме роду та такої самої якості) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із матеріалів справи вбачається, що 11.12.2015р. позивачем було надано відповідачу позику у сумі 7\~500 грн. У звязку із чим, суд вважає встановленим ті обставини, що [PERSON], як позичальником не було виконано, в порушення вимог ст.1049 ЦК України, грошових зобовязань у строк та у порядку, що було визначено вказаним договором, та письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми визначеної в гривні. Відповідно до\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові\~у разі порушення боржником зобовязання. В той же час, суд також знаходить підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача неустойки (штрафу) у відповідності до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязання» та ч. 1, 2\~ст. 549 ЦК України, що становить 1\~875 грн., відповідно до розрахунку суми штрафу: 7 500*25%=1\~875 грн. Таким чином, у звязку з тим, що в порушення вимог договору відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання, з [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 7\~500 грн. та штраф у розмірі 1 875 грн. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню сплачений судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: approved