Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 25 квітня 2014 року перебуває з відповідачем у шлюбі зареєстрованому виконавчим комітетом Великобудської сільської ради Герцаївського району Чернівецькій області, актовий запис № 03. Від шлюбу мають одну неповнолітню дитину. Через різні погляди на сімейне життя за час шлюбу між ними виникали суперечки з різних побутових питань, через, що в сімї відбувались сварки, які призвели до того, що з травня 2015 року вони проживають окремо. Вважає подальше спільне проживання із відповідачем неможливим й таким, що суперечить її інтересам та інтересам дитини, а тому просила суд розірвати її шлюб з відповідачем. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Додатково пояснив, що останнім часом сторони не підтримують сімейних відносин, проживають окремо, а тому просив задовольнити вимоги позивачки. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу не заперечував та суду пояснив, що дійсно з квітня поточного року позивачка залишила місце проживання та разом з дитиною переїхала проживати до її батьків. З того часу вони не спілкуються відносини не підтримують. Продовжувати спільне проживання з позивачкою не бажає. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії 1-МИ № 128433, [PERSON] та [PERSON], тобто сторони, 25 квітня 2014 року уклали шлюб зареєструвавши його у виконавчому комітеті Великобудської сільської ради Герцаївського району Чернівецькій області, актовий запис № 03. (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Судом встановлено, що сторони подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо й спільне господарство ними не ведеться. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, покладення обовязку збереження сімї на одного з подружжя при наявності на це категоричного заперечення іншого є незаконним та таким, що не відповідає вимогам ст. 56 СК України. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням вищенаведених обставин, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами існує формально без будь-яких на то ознак сім'ї та вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження сімї суперечать їх інтересам та інтересам дитини, у звязку із чим їх шлюб підлягає розірванню. Надання строку для примирення суд вважає недоцільним. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати. На підставі ст.ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved