Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №06/39/07-А від 10 серпня 2007 року та Додатковою угодою №1 до вказаного договору від 20 серпня 2008 року на загальну суму 837419,47 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що через неналежне виконання відповідачем договірних зобовязань щодо повернення грошових коштів за вказаним договором станом на 24 липня 2015 року наявна заборгованість у зазначеному розмірі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача адвокат [PERSON] заперечував проти задоволенню позову, посилаючись на позицію відповідача, щодо не підписання кредитного договору, а також на сплив позовної давності щодо заявлених вимог. Відповідач [PERSON] повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявився. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи позову та проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. 10 серпня 2007 року ВАТ «Кредитпромбанк» уклав з відповідачем [PERSON] кредитний договір №06/39/07-А, відповідно до умов якого банк (позивач) зобовязався відкрити позичальнику (відповідачеві) не відновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті в межах загальної суми 40480,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату надання кредиту терміном по 08 серпня 2014 року включно на купівлю автомобіля (а.с.5-12), а також 20 серпня 2008 року Додаткову угоду №1 до вказаного договору, згідно якої банк (позивач) надав позичальнику (відповідачеві) кредит в сумі 8028,00 гривень для сплати страхового платежу згідно з договором про страхування автотранспорту (а.с.13-14, 118-119). Відповідач [PERSON], власноруч підписуючи кредитний договір (а.с.11-12) та додаткову угоду до нього (а.с.14), зобовязався своєчасно, в передбаченому договором порядку та в повному обсязі виконати зобовязання за цим договором, отже погодився з усіма його умовами та пунктами. Викладені в запереченнях на позовну заяву (а.с.84-85) та заяві про призначення судової почеркознавчої експертизи (а.с.196) доводи сторони відповідача щодо не підписання кредитного договору не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, та спростовуються: наданими представником позивача оригіналами кредитного договору і додаткової угоди; нотаріально-посвідченими договорами, укладеними на забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №06/39/07-А (а.с.110-113, 132), при посвідченні яких нотаріус перевіряв особу громадян, які підписували договори, їх дієздатність та правоздатність; повторною неявкою відповідача [PERSON] на розгляд клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, якому було розяснено необхідність його безпосередньої участі для відібрання зразків його підпису, необхідність надання вільних зразків підпису, та наслідки ухиленні від участі у експертизі, передбачені з ч.1 ст. 146 ЦПК України; та крім того тим, що [PERSON] на протязі кількох років систематично здійснював платежі за кредитним договором (а.с.204-220). Банк виконав свої зобовязанняза кредитними договорами, та видав [PERSON] грошові кошти (а.с.108, 109). 20 травня 2013 року право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до ПАТ «Дельта Банк» (а.с.21, 22-27, 106-107). За змістом ст. 525, ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, та не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, закону тощо. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. В ст. 1054 ЦК передбачено, що кредит надається на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Як зазначає позивач у позові, і проти чого не надано заперечень відповідачем, [PERSON] взяті на себе зобовязання належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 24 липня 2015 року за вказаним договором утворилась заборгованість, яка згідно наданих суду розрахунків (а.с.19-20, 91, 93-99, 114-117, 133-194, 204-220) становить 837419,47 гривень і складається з: заборгованості за кредитом 513496,92 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом 173813,18 гривень, пені 133959,31 гривень, 3% від простроченої заборгованості по тілу 12667,28 гривень та 3% від простроченої заборгованості по відсотках 3482,78 гривень. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вказує стаття 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Таким чином, внаслідок неналежного виконання зобовязань за договором №06/39/07-А від 10 серпня 2007 року та Додатковою угодою №1 до нього від 20 серпня 2008 року [PERSON] порушив встановлений договором строк і порядок повернення суми кредиту, а також визначені діючим цивільним законодавством України вимоги до виконання зобовязань, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення з нього вказаної суми заборгованості ґрунтуються на законі, та підлягають задоволенню, однак не в повному обсязі. Відповідач [PERSON] заявив клопотанняпро застосування до позовних вимог строку позовної давності (а.с.58, 84). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. При цьому, згідно ч.ч.1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Оскільки позивач звернувся до суду із позовом 27 серпня 2015 року, а термін надання кредиту в кредитному договорі встановлено до 08 серпня 2014 року, то позивачем дотримано загальний строк позовної давності щодо звернення до суду для стягнення заборгованості за кредитом. Позовна давність до окремих періодичних платежів за кредитним договором також не підлягає застосуванню з урахуванням здійснення [PERSON] платежів на погашення заборгованості, які суд розцінює як дії, що свідчать про визнання відповідачем свого боргу, та переривання перебігу загального строку позовної давності відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України. Однак при цьому, п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Заявлена позивачем ПАТ «Дельта Банк» сума пені (133959,31 гривень) виходить за річний строк із дня звернення до суду, тому у стягненні частини пені, в сумі 8115,17 гривень необхідно відмовити. Судові витрати, відповідно до вимог ч.3 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог, з урахуванням максимальної ставки судового збору, встановленого на день подачі позову.

Outcome: partial