Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу у сумі 16290,00 гривень та судових витрат у розмірі 487,20 гривень. В своєму позові вона посилалася на те, що позичила в борг [PERSON] 22 червня 2015 року грошові кошти в розмірі 16290,00 гривень на термін до 02 липня 2015 року. На підтвердження даної домовленості відповідачкою по справі [PERSON] позивачці було надано розписку про заборгованість грошових коштів, в якій зазначено зобовязання про повернення даних коштів до 02 липня 2015 року. Зазначену обставину позивачка підтверджує копією розписки, яку додано до позовної заяви. Станом на 20 жовтня 2015 року відповідачкою по справі борг згідно розписки не повернений, зобовязання не виконані. В судове засідання позивачка надала заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає. Відповідачка у судове засідання не зявилась, надала заяву про слухання справи у її відсутність, позов визнала в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказі в сторін та інших осіб, які беруть участь у справі суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов про стягнення боргу підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позичила в борг [PERSON] 22 червня 2015 року грошові кошти в розмірі 16290 гривень на термін до 02 липня 2015 року. На підтвердження даної домовленості відповідачкою по справі [PERSON] позивачці було надано розписку про заборгованість грошових коштів, в якій зазначено зобовязання про повернення даних коштів до 02 липня 2015 року. Зазначену обставину позивачка підтверджує копією розписки, яку додано до позовної заяви. Станом на 20 жовтня 2015 року відповідачкою по справі борг згідно розписки не повернений, зобовязання не виконані Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонам та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рушення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Позивачкою по справі надано у судове засідання докази з яких вбачається наявність боргового зобовязання у відповідачки по справі, яке не виконано ( наявність розписки у позивачки). Крім того відповідачкою надано заяву про визнання позову, а відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання); у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже законом встановлено, що на підтвердження укладення правочину (договору позики) може бути надана розписка. Крім того, стаття 545 ЦК України встановлює презумпцію, відповідно до якої наявність боргового документу у кредитора підтверджує невиконання боржником зобов'язання. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Суд вважає , що посилання позивача є обґрунтованими, надавши суду належні та допустимі докази. Крім того відповідачкою позов визнаний, заперечення відсутні. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до матеріалів справи позивачем при подачі позову сплачено судові витрати у розмірі 487,20 грн. - судовий збір . Виходячи з наведеного, згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, тому суд вбачає наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved