Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати за нею, право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи свої позовні вимоги наступним. З 1986 році позивач проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , в якому зареєстрована та проживає до теперішнього часу, разом зі своєю родиною. На протязі всього часу проживання позивачка дбала про будинок, за власні кошти робила ремонт, збудувала господарські споруди, оплачувала комунальні послуги. Позивачка зверталася до сільської ради з метою отримання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок, на що отримала відмову. Відсутність правовстановлюючих документів перешкоджає позивачці оформити право власності на вказаний будинок, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з позовом про визнання права власності на будинок. Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій прохала розглянути справу без її участі. Раніше судовому засіданні позивач свій позов підтримала, пояснила суду, що з 1986 році вона проживає у спірному будинку належному колгоспу «Аврора», що надав їм для проживання новозбудований будинок, в якому позивач разом із сім`єю, проживала у подальшому і проживає зараз. На даний час колгосп «Аврора» ліквідовано. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без її участі, не заперечує проти позовних вимог. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив наступні фактичні обставини та випливаючі з них правовідносини. Судом встановлено, що позивач з 26.03.1986 року згідно запису в погосподарській книзі № 5 Новопетрівської сільської ради зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 12). У зв`язку із ліквідацією сільськогосподарського кооперативу «Ім. Авангард» 03 грудня 2003 року на баланс Новопетрівської сільської ради передано житловий будинок в якому зареєстрована позивач (а. с. 21-23). 09.12.2019 року позивач склала на будинок за адресою: [ADDRESS] технічний паспорт (а. с. 5-11). Листом виконкому Новопетрівської сільської ради від 19.11.2019 року позивачеві повідомлено, що надати дозвіл на приватизацію житлового будинку неможливо, оскільки відсутня підтверджуюча документація про сплату за вказаний будинок (а. с. 24). Судом встановлено, що в теперішній час відсутні будь-які докази того, що будинок за адресою: [ADDRESS] знаходиться у власності, перебуває на балансі будь-якої юридичної особи чи має обтяження. Суд, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, війно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як зазначено в п. п. 9,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс України набирає чинності з 01.01.2004, отже, за загальним правилом, встановленим нормою ст. 58 Конституції України, цей Кодекс не має зворотної дії в часі, тобто, не поширюється на правовідносини, які існувало до введення його в дію. Разом з тим, згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності Цивільним кодексом України, тобто, відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися не раніше, ніж з 01.01.2001, отже, позовні вимоги про визнання права власності на спірний об`єкт за набувальною давністю можуть бути предметом розгляду саме з цієї дати. Суд встановив, що позивач з 1986 року разом зі своєю сім`єю постійно проживає у вказаному будинку, сплачує комунальні послуги, ремонтує за власний кошт, що також не заперечується відповідачем. Таким чином, суд встановив, що позивач більше ніж 10 років, а точніше, з 1986 року по теперішній час відкрито, добросовісно та безперервно володіє вказаним будинком; даний будинок не знаходиться у власності іншої особи, позивач є добросовісним набувачем, тому позовні вимоги щодо визнання права власності на будинок за позивачем за набувальною давністю підлягають задоволенню. Згідно правил, встановленими Прикінцевими та Перехідними положеннями Цивільного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004 року, суд відраховує 10-річний період відкритого та добросовісного володіння будинком з 01.01.2001 року, такий період складає 19 років. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Крім того, суд вважає, що судові витрати слід покласти на позивача, оскільки відповідач визнав позовні вимоги.

Outcome: approved