Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що з 20.11.2013 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому 07.03.2014 року у них народилася донька [PERSON]. Подружнє життя у них не склалося і з березня 2017 року вона проживає разом з дитиною, яка перебуває на її утриманні. Відповідач живе окремо і не надає належної матеріальної допомоги на її утримання. Просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Ухвалою суду від 03.11.2017 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено [PERSON] на користь якої відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини від першого шлюбу. В судовому засіданні позивачка свої вимоги уточнила, просила стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі 1500 грн. оскільки відповідач працює на підприємстві, яке належить його батьку і частину заробітку отримує неофіційно. Тобто фактичний дохід у нього більший ніж він декларує. В користуванні має декілька автомобілів, які хоча і не зареєстровані на нього, однак фактично його. Також повідомила, що вона працює, однак отримує мінімальну заробітну плату. Проживає з дитиною в батьків. Відповідач [PERSON], позов визнав частково, пояснивши, що він згоден сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частини від його заробітку, оскільки він офіційно працевлаштований та сплачує вже аліменти на утримання дитини від першого шлюбу. Має у власності автомобіль «ВАЗ-21213 Нива» 2003 року випуску та квартиру в м. Буринь де проживає, земельних ділянок та інших доходів, крім за основним місцем роботи не має. Представник відповідача [PERSON] вважав безпідставним вимоги позивачки в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, так як [PERSON] має офіційну роботу. Третя особа [PERSON] в задоволенні позову не заперечувала, просила справу розглянути без її участі, в прийнятті рішення покладалася на розсуд суду, про що повідомила суд телефонограмою. Вислухавши пояснення сторін, доводи представника відповідача, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 20.11.2013 року по 27.06.2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому 07.03.2014 року народилася донька [PERSON], батьком якої є відповідач, однак він проживає окремо і не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з позивачкою, що підтверджується поясненнями сторін, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження дитини, довідкою виконавчого комітету Буринської міської ради (а.с.9-11). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст.181 цього ж Кодексу способи виконання обовязку утримання дитини визначаються домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у часті від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як встановлено судом, відповідач офіційно працевлаштований, працюючи директором ПП «Буринська районна друкарня». Проживає в квартирі, яка належить йому на праві власності, має у користування автомобіль та сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дитини від першого шлюбу, що вбачається з показів сторін, довідки про доходи. Позивачка працює, отримуючи мінімальну заробітну плату, що підтверджено нею в судовому засіданні, проживає у своїх батьків. При цьому дитина має фізичні вади з питань ортопедії, у звязку з чим потребує придбання спеціального взуття, що не заперечував і відповідач. В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставинах, суд вважає встановленим, що відповідач, згідно Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини. При цьому враховуючи, що відповідач є директором підприємства, яке дійсно фактично належить його сімї (визнав в суді), суд приходить до висновку, що він має можливість сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. Доводи представника відповідача, що позивач має офіційний дохід і призначення аліментів в такому разі не в частці, а в твердій грошовій сумі не відповідає вимогам закону є хибними. Зокрема системний аналіз положень статей 180,181,182,183 та 184 СК України, в редакції чинній на час розгляду справи, свідчить про відсутність будь яких обмежень щодо призначення аліментів в твердій грошовій сумі. Напроти, відповідно до вимог статей 181 та 184 СК України вимога щодо виду обрання способу виконання обовязку по утриманні дитини належить саме тому з батьків, з ким проживає дитина. Приймаючи таке рішення суд, з врахуванням витрат по утриманню дитини які несе і позивачка, вважає, що це буде належним чином забезпечувати право дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Між тим, враховуючи фактичні доходи відповідача, про які останній, на думку суду замовчує, така сума не поставить його в скрутне матеріальне становище незважаючи на сплату аліментів на першу дитини. Згідно ст.88 ЦПК України, з врахуванням задоволення вимог позивачки та звільнення її відповідно до Закону від сплати судових витрат, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. Таким чином,

Outcome: approved