Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивачки звернулися до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявленого позову позивачі зазначають, що кожній з них належить частка житлового будинку за адресою [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані позивачки, відповідач, а також [PERSON] та [PERSON] . Позивачі зазначають, що відповідач тривалий час не мешкає за вказаною адресою, не має особистих речей, а його реєстрація порушує права позивачів у можливості розпорядження належним їм майном. В судове засідання позивачі з`явились. Наполягали на задоволенні позовних вимог. проте пояснити кому ще належить частка домоволодіння не змогли, послались на неправильність оформлення документів на права власності. Крім того не змогли пояснити невідповідність довідки про склад сім`ї. Відповідач в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, відзив на позов суду не надав, але надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності та про не заперечення проти задоволення позову. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення в заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. З`ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає встановленими наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] належить 2/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями з адресою [ADDRESS] , а також [PERSON] належить 2/6 частини житлового будинку з надвірними будівлями з адресою [ADDRESS] . Суду не надано доказів належності 2/6 частини вказаного домоволодіння будь кому. Відповідно до домової книги за вказаною адресою зареєстровані позивачки, відповідач, а також [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що дані довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку приміщення/ будинку осіб, які мешкають у приватному домоволодіння від 13 вересня 2018 року № Л-1-982/0/185-18.02.08 не відповідають дійсності. Про вказане не заперечували і позивачі в судовому засіданні. Суд не може базувати своє рішення на підставі документів та доказів, які не є достовірними. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік (ст.405 ЦК України). Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням (ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. №1382-IV). Суду не надано доказів наявності підстав для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed