Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Територіальної громади м. Чернівці в особі [PERSON] міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. Посилались на те, що 28.04.2007 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки №44, площею 0,0572 га, яка знаходиться в м. Чернівці по вул. Роменській на території садівничого товариства «Комунальник». На підставі вказаного договору 08.12.2008 року їй було видано Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку з кадастровим номером 7310136600:34:002:1197. В подальшому нею, як власником вказаної земельної ділянки, було побудовано на ній садовий будинок з належними господарськими будівлями і спорудами. Право власності на вказаний садовий будинок з належними господарськими будівлями та спорудами було зареєстровано [PERSON] міською радою 08.06.2016 року. Однак, згодом вирішила переобладнати вказаний будинок під житловий. На даний час будинок відповідає нормативам, установленим для житлових будинків. Крім того, з початку будівництва жодних заяв, претензій чи скарг щодо проведення будівельних робіт не надходило, що свідчить про те, що позивачкою не були порушені права інших осіб будівництвом зазначеного будинку. Також, вказала на те, що відповідно до листа [PERSON] КОБТІ № 1034 від 05.06.2007 року, при переведенні садового будинку в житловий технічно можливо надати поштову адресу: м. Чернівці, вул. Роменська 33А. На підставі ст. 376 ЦК України просила визнати за нею право власності на житловий будинок літ. А з належними господарськими будівлями та спорудами, а саме гараж літ. Б, вбиральня В, вигрібна яма І, огорожа №1-3, за адресою: м. Чернівці, вул. Роменська 33А. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву у якій просив суд справу розглядати без його участі, вимоги викладені в позовній заяві підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився. Подав до суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у засідання усіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню, так як обставини, викладені в заяві знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Так, за змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як було встановлено судом, [PERSON] на підставі договору купівлі продажу серії ВЕО 485928 набула у власність земельну ділянку, площею 0,0572 га, що розташована в м. Чернівці по вул. Роменській, садове товариство «Комунальник», земельна ділянка №44 (а.с. 17). На підставі зазначеного договору 08.12.2008 року на імя позивача було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №348909, з якого вбачається, що цільове призначення земельної ділянки: «для ведення садівництва»; кадастровий номер: 7310136600:34:002:1197 (а.с. 19). На вказаній земельній ділянці позивачем було побудовано садовий будинок літ. А з належними господарськими будівлями та спорудами, а саме гараж літ. Б, вбиральня В, вигрібна яма І, огорожа № 1-3. Відносини повязані з набуттям права власності на новостворений (збудований) обєкт нерухомого майна регулюються положеннями Цивільного кодексу України, зокрема статтею 331, законодавством у сфері містобудування, а також Земельним кодексом України. Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до Закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина пята). Аналіз норм ч. 5 ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що в даному випадку основною підставою для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості є наявність у забудовника права користування земельною ділянкою, а також встановлення факту не порушення прав інших осіб. Окрім того, суд враховує розяснення надані у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року, відповідно до яких звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно ст.\~392\~ЦК України\~ власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає, що здійснене будівництво не порушує прав інших осіб і відповідає діючим архітектурно-будівельним, санітарним і протипожежним нормам, а тому, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved