Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів, посилаючись на те, що відповідач є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 26 грудня 2014 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.11.2014 року і до досягнення повноліття дітей. На сьогоднішній день позивач вважає, що жодних обмежень для отримання відповідачем доходу необхідного для виплати аліментів в розмірі по 2318 грн. на одну дитину не існує, стан здоров`я відповідача задовільний, інших осіб на своєму утримання не має. Тому виходячи з вищевказаного позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 26 грудня 2014 року та стягувати з відповідача на користь позивача щомісячно аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 2318 грн. на одну дитину, але не менш ніж по одному прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення кожною дитиною повноліття. У відзиві на позов відповідач позовні вимоги не визнав. При цьому зазначив, що дружина відмовилась від стягнення з нього аліментних платежів в зв`язку з тим, що незважаючи на позов, вони спільно проживали в с. Романівка Тальнівського району Черкаської області до червня 2019 року. Після переїзду дружини у м. Біла Церква Київської області він продовжував надавати кошти на утримання дітей та купував необхідні їм речі. На даний час він працює на підприємстві де його заробіток залежить від пори року. При умові сплати 4636 грн., щомісячно в якості аліментів він взагалі залишиться без засобів до існування. До початку розгляду справи по суті позивач та її представник надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю та просили суд задовольнити позов. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзиві. При цьому представник відповідача пояснила, що на даний час виконавче провадження за рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 26 грудня 2014 року завершено 28.03.2018 року на підставі п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме в зв`язку з тим, що стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа. Заслухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства. Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 26 грудня 2014 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.11.2014 року і до досягнення повноліття дітей. Згідно довідки Тальнівського РВ ДВС від 10.09.2020 року за № 8478, виконавче провадження про стягнення аліментів завершено 28.03.2018 року на підставі п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно довідки Виконкому Романівської сільської ради від 18.09.2020 року № 420 [PERSON] проживав разом із дружиною [PERSON] із 2010 року по 13.06.2019 року. Підставою звернення\~до суду\~про зміну\~способу стягнення\~аліментів позивач\~зазначає,\~що на\~даний час жодних обмежень для отримання відповідачем доходу необхідного для виплати аліментів в розмірі по 2318 грн. на одну дитину не існує, стан здоров`я відповідача задовільний, інших осіб на своєму утримання не має. За змістом\~ст. 180 СК України\~обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли18 років покладається на батьків. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.ч.1,2, ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка,дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України у\~постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст.\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не може вважатися незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому, з аналізу\~статті 192 Сімейного кодексуУкраїни\~й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи із конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити у задоволенні позову. Сімейний Кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх із способом присудження (частина третя\~статті 181 СК України).\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. У розумінні\~статті 81 ЦПК України\~та наведеної вище норми\~СК України\~мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленостей між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі, який складає прожитковий мінімум для дитини відповідного віку\~2318 грн. На даний час з відповідача стягуються аліменти за рішенням суду в розмірі 1/3 усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, відповідно до\~статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Відповідно до\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином,\~суд вважає,\~що позивач\~не довела\~суду обставини\~на які\~посилається як\~на підставу\~зміни способу\~стягнення аліментів. Позивачем належних\~та допустимих\~доказів на\~підтвердження того,\~що відповідач\~не виконує\~рішення суду,\~що свідчило\~б про\~порушення її\~законних прав\~та інтересів,\~суду не\~надано.\~Крім того\~згідно довідки\~Тальнівського РВ\~ДВС від\~10.09.2020\~року за\~№ 8478,\~виконавче провадження\~про стягнення\~аліментів завершено\~28.03.2018\~року на\~підставі п.1\~ст.37\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження», саме за заявою позивачки. Також суд враховує, що при зміні способу стягнення аліментів суд повинен з`ясовувати співвідношення суми аліментів, які стягував отримував за одним способом та які отримуватиме у разі його зміни. Позивачем не надано до суду будь-яких доказів на підставі яких можливо з`ясувати співвідношення суми аліментів з отриманим відповідачем доходу, зі слів відповідача він працевлаштований, у зимовій період отримує мінімальну розмір заробітної плати, після утримання аліментів в розмірі 4636 грн. щомісячно буде позбавлений засобів до існування. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог та про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed