Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом у якому за зміненим вимогами просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло, посвідчене відділом приватизації житла державної районної Харківської державної адміністрації 19.09.1996 року згідно розпорядження від 02.08.1996 року № 77230, видане на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; скасувати рішення та запис про державну реєстрацію прав та їх обмежень про реєстрацію права власності на вказану квартиру за [PERSON] від 29 квітня 2016 року та за [PERSON] від 10 травня 2016 року, прийняті державним реєстратором нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори. Мазур О.Ю., витребувати квартиру [ADDRESS] з незаконного володіння [PERSON], яке виникло на підставі недійсного договору купівлі-продажу, укладеного між останнім та [PERSON] 29 квітня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Мазур О.Ю., зареєстрованого у реєстрі за № 11-263 (а.с. т.2, а.с. 114-119). Позовні вимоги мотивує тим, що вона з 2011 року постійно проживала однією сім'єю із своєю рідною тіткою [PERSON] у квартирі за адресою [ADDRESS]. Вказана обставина також встановлена рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/15511/15-ц. Наймачем квартири № [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Дарницької районної ради депутатів трудящих від 10 травня 1977 року була [PERSON] До квартири вона вселилася на підставі ордеру № 5253 від 21.08.1968 року та зареєстрована в ній 8 квітня 1969 року. За життя тітка не подавала документів на приватизацію своєї квартири, тому на день її смерті квартира належала до комунальної власності територіальної громади м. Києва. У зв'язку з тим, що [PERSON] не зареєструвала її у квартирі, після смерті тітки у неї виникли проблеми у користуванні квартирою. Вона була вимушена звертатися до Дніпровського районного суду м. Києва з проханням визнати за нею право користування квартирою. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва по справі № 755/15511/15-ц було встановлено факт спільного проживання її та [PERSON] однією сім'єю у квартирі [ADDRESS], визнано за нею право користування квартирою № [ADDRESS] та зобов'язано КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» укласти з нею договір найму. Після набрання рішенням суду законної сили вона зареєструвалася за місцем проживання у квартирі, уклала договір найму та здійснила приватизацію квартири, отримавши свідоцтво про право власності від 24.05.2016 року, видане Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією. 17.06.2016 року вона подала свідоцтво для державної реєстрацію права власності та 26 червня 2016 року отримала рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, у зв'язку із тим, що право власності на вказану квартиру вже зареєстроване за іншою особою. 05 липня 2016 року нею отримано інформаційну довідку з якої вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано 29.04.2016 року за [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за номером 29536377 від 10.05.2016 року Мазур Оленою Юріївною, державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу. Як підстава виникнення права власності вказано дублікат договору купівлі-продажу квартири серія та номер ІІ-362, виданий 09.06.2016 року державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Київського міського нотаріального округу Мазур О.Ю. У відповідності до довідки форми № 3 [PERSON] зареєстрований у квартирі з 28.05.2016 року. Позивачка вважає, що договір купівлі-продажу квартири від 29.04.2016 року між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] був укладений з порушенням вимог законодавства України, зокрема [PERSON] здійснив продаж комунального майна, права на продаж якого не мав, оскільки ніколи не був зареєстрований у спірній квартирі, свідоцтво про право власності на житло на ім'я [PERSON] видане на підставі розпорядження (наказу) від 02.08.1996 року № 77230, яке в дійсності не приймалося, тому є недійсним та не породжує юридичних наслідків. Також відповідно до інформації Київського міського БТІ від 26.08.2016 р. станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] не проводилася. Крім того, за відомостями Васильківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області від 12.01.2017 року в архіві відділу наявний запис про смерть [PERSON], [INFO] № 7 від 08.04.2013 року, що свідчить про те, що на день укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 29.04.2016 року [PERSON] був померлим. У зв'язку із зазначеним також підлягають скасуванню рішення та запис про державну реєстрацію, а вказана квартира підлягає витребуванн. З незаконного володіння [PERSON] В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали позов зі зміненими вимогами та викладені у ньому обставини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, при причини неявки суд не повідомив. Представник Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Яценюк Л.П. підтримала позов у частині вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності видане на ім'я [PERSON] Представник Головного територіального управління юстиції в м. Києві Муквич А.О. заперечувала проти задоволення вимог щодо визнання незаконних дій нотаріусів. Представник Київської міської державної адміністрації Бондар О.Г. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в частині вимог до КМДА, посилаючись на те, що вказана юридична особа будь яких прав позивачки не порушувала. Державний нотаріус П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Мазур О.Ю. в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. У подальшому після оголошення судом перерви сторони по справі та їх представники в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, представник позивачки подала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі і участі позивачки та задовольнити позов в повному обсязі. Від представника відповідача Дніпровської РДА в м. Києві до суду надійшло клопотання у якому просить провести розгляд справи у її відсутності та ухвалити рішення відповідно вимог діючого законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11.03.2016 року у цивільній справі № 755/15511/15-ц було задоволено позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] до Дніпровської РДА в м. Києві, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про встановлення факту спільного проживання, визнання права користування житловим приміщенням та зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення та встановлено факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю у квартирі [ADDRESS], визнано за [PERSON] право користування квартирою № [ADDRESS] та зобов'язано КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» укласти з [PERSON] договір найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS] (т. 1, а.с. 6-7 зв.). 24 травня 2016 року Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією на підставі розпорядження № 43-238 від 24.05.2016 року на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с. 11). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] від 23.06.2016 року № 30175023 за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.06.2016 року № 17317714 [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень квартири [ADDRESS] у зв'язку із наявністю суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, оскільки право власності на квартиру зареєстровано за іншою особою (т. 1, а.с. 12). Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 05.07.2016 року, власником квартири [ADDRESS] являється [PERSON], реєстрація права власності проведена 29.04.2016 року на підставі рішення про державну реєстрацію від 10 травня 2016 року, прийняте державним реєстратором Мазур Оленою Юріївною, державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори ( т. 1 а.с. 13-13 зв.). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 29.04.2016 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої Київської державної нотаріальної контори Мазур О.Ю., зареєстрованому у реєстрі за № 11-263, [PERSON], податковий номер [NUMBER], відчужив квартиру [ADDRESS] на користь [PERSON] (т. 1, а.с. 61-62). Відповідно до ст. 655 ЦК України, з договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як зазначено у вищевказаному договорі купівлі-продажу від 29.04.2016 року, квартира [ADDRESS] належала продавцю [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, посвідченого Відділом приватизації житла Державної районної Харківської держадміністрації 19 вересня 1996 року згідно з розпорядженням (наказом) від 02 серпня 1996 року № 77230 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 19.09.1996 року і записано в реєстрову книгу за № 4240. Реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено П'ятнадцятою Київською державної нотаріальною конторою 29.04.2016 року (т. 1, а.с. 61, 68, 68 зв.). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1ст. 345 ЦК України , фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Відповідно до інформації наданої Дарницькою районною в м. Києві державною адміністрацією від 29 серпня 2016 року за № 101-7730/02, Органом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва за період з 1993 по 2001 рік приватизація квартири [ADDRESS] не здійснювалася (т. 1, а.с. 107). За повідомленням Київського міського бюро технічної інвентаризації від 26 серпня 2016 року № 11121 (И-2016), згідно реєстрових книг Бюро станом на 31 грудня 2012 реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] не проводилась (т. 1, а.с. 108). Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло. Згідно довідки Дніпровського районного сервісного центру по роботі зі споживачами Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 22 серпня 2016 року за № 02/04/10-І67, [PERSON] у квартирі [ADDRESS] зареєстрований ніколи не був (т.1, а.с. 136). Відповідно до п. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції яка діяла станом на 2 серпня - 19 вересня 1996 року), передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Отже, з урахуванням зазначених письмових доказів судом встановлено, що свідоцтво про право власності на житло, видане відділом приватизації житла державної районної Харківської держадміністрації 19 вересня 1996 року, згідно розпорядження від 02 серпня 1996 року № 77230, на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] є недійсним у зв'язку з тим, що така приватизація спірної квартири органом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м. Києва не здійснювалась. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Також судом встановлено, що у нотаріальній справі про укладення договору купівлі-продажу спірної квартири від 29.04.2016 року наявна копія паспорту [PERSON] у якому зазначена дата його народження 15 листопада 1967 року (т. 1, а.с. 65). За інформацією Васильківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області від 12.01.2017 року за № 194/16.8-32, в архіві відділу наявний запис про смерть [PERSON], [INFO] за № 7 від 08.04.2013 року, складений виконавчим комітетом Дібрівської сільської ради Васильківського району Київської області (т. 2, а.с. 14, 14 зв.). Вказані обставини також свідчать про те, що відчуження спірної квартири від імені [PERSON] на користь [PERSON] здійснювалось невстановленою судом особою на підставі підроблених документів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги у частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 19.09.1996 року оформленого на ім'я [PERSON] на спірну квартиру знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також у п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 зазначено проте, що суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, судом встановлено, що позивачка, отримавши у визначеному законом порядку свідоцтво про право власності на квартиру в порядку приватизації житла, не може реалізувати своє майнове право щодо реєстрації права власності, чим порушуються її права, у зв'язку з чим квартиру [ADDRESS] слід витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] З приводу вимог щодо скасування рішень та записів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності на квартиру слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», запис про скасування державної реєстрації прав до Державного реєстру прав вноситься у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав. Пунктом 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Пунктом 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінетом міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, передбачено, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Пунктом 5 цього Порядку визначено, що реєстрація заяв (запитів) у базі даних про реєстрацію заяв і запитів проводить орган державної реєстрації прав, нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора права на нерухоме майно, шляхом внесення відомостей, зазначених в заяві (запиті), до такої бази даних. Таким чином, вимоги позивачки у частині скасування рішень та записів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про реєстрацію права власності на квартиру підлягають задоволенню шляхом скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення нотаріусом як спеціальним суб'єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, скасування запису про реєстрацію права власності за [PERSON] та запису про перехід права власності на ім'я [PERSON], що відбувся на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON], як належного відповідача у справі, на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7 571 грн. 61 коп. (т. 1 а.с. 1, 2, 129, 130, т. 2 а.с. 113).

Outcome: approved