Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

Позивач Красноармійський міжрайонний прокурор 28.08.2015 року звернулася до суду в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON], треті особи Рівненська сільська рада, Служба у справах дітей Красноармійської районної державної адміністрації про накладення заборони на відчуження нерухомого майна, вказавши на підтвердження своїх вимог, що відповідно до п.2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Статтями 20, 36-1 ЗУ «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор має право звертатися до суду в передбачених законом випадках. Підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорюванні права або реалізувати процесуальні повноваження. Підставою для звернення до суду є необхідність захисту майнових прав інтересів малолітньої [PERSON], [INFO], яка через свій вік немає можливості самостійно захистити свої права, реалізуючи процесуальні повноваження. Так, [PERSON], [INFO], є матір»ю [PERSON], [INFO]. Згідно інформації Красноармійського районного центру первинної медико-санітарної допомоги від 20.07.2015 року [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства, з діагнозом: олігофренія в стадії імбецильності внаслідок родової травми, та визнана не працездатною. За даними Рівненської сільської ради житловий будинок, в якому мешкає та зареєстрована [PERSON] за адресою: [ADDRESS], належав її вітчиму: [PERSON], який помер [INFO], однак право власності на житловий будинок [PERSON] не зареєструвала до теперішнього часу. В теперішній час малолітня [PERSON] зареєстрована за вище вказаною адресою На теперішній час малолітня [PERSON] знаходиться в дитячому відділенні Красноармійської ЦРЛ, її матір [PERSON] проходить психіатричне обстеження в м.Славянськ Донецької області. Згідно до вимог ст.. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім»ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов»язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов»язання. Враховуючи викладене, виходячи з інтересів малолітньої дитини [PERSON], необхідно накласти заборону на відчуження майна та житла дитини, а саме на спадщину, яка належить її матері, за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача Красноармійської міжрайонної прокуратури Рудь К.А. у попередньому судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Треті особи представник Рівненської сільської ради, представник служби у справах дітей Красноармійської районної державної адміністрації у попередньому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечували. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що вимоги позивача обгрунтовані і підлягають задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що відповідно до п.2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Статтями 20, 36-1 ЗУ «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор має право звертатися до суду в передбачених законом випадках. Підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорюванні права або реалізувати процесуальні повноваження. Підставою для звернення до суду є необхідність захисту майнових прав інтересів малолітньої [PERSON], [INFO], яка через свій вік немає можливості самостійно захистити свої права, реалізуючи процесуальні повноваження. Так, [PERSON], [INFO], є матір»ю [PERSON], [INFO] (а.с.8). Згідно інформації Красноармійського районного центру первинної медико-санітарної допомоги від 20.07.2015 року [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства, з діагнозом: олігофренія в стадії імбецильності внаслідок родової травми, та визнана не працездатною (а.с.13). За даними Рівненської сільської ради житловий будинок, в якому мешкає та зареєстрована [PERSON] за адресою: [ADDRESS], належав її вітчиму: [PERSON], який помер [INFO], однак право власності на житловий будинок [PERSON] не зареєструвала до теперішнього часу. В теперішній час малолітня [PERSON] зареєстрована за вище вказаною адресою На теперішній час малолітня [PERSON] знаходиться в дитячому відділенні Красноармійської ЦРЛ, її матір [PERSON] проходить психіатричне обстеження в м.Славянськ Донецької області. Згідно до вимог ст.. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім»ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов»язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов»язання. Враховуючи викладене, виходячи з інтересів малолітньої дитини [PERSON], необхідно накласти заборону на відчуження майна та житла дитини, а саме на спадщину, яка належить її матері, за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року № 789-ХІІ, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергово увага приділяється як найкращому забезпеченню прав дітей. У відповідності до ч.3 ст. 25 ЗУ «Про охорону дитинства», у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування під опіку, піклування, влаштування в будинки дітей, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та в прийомні сім»ї, жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів, піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім»ї, незалежно від того, проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім»ї. Так, п.2 ч.1 ст. 248 Сімейного кодексу України, передбачено, що дитина сирота і дитина позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров»я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сім»ї має право на збереження права користування житлом, в якому вона раніше проживала. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону. Таким чином, вимоги позивача законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved