Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної правоохоронними органами, в сумі 50000,0 грн. -матеріального еквіваленту відшкодування моральної шкоди та 6000,0 грн. - витрат на правову допомогу. У судовому засіданні позивачка заявлений позов підтримала, просить суд його задовольнити та пояснила, що в результаті її незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, правоохоронними органами та судом відносно неї були здійснені протиправні дії, які виразилися в тому, що: відносно позивачки незаконно здійснювався відеозапис, під час документування події начебто скоєного нею адміністративного правопорушення; вона була обмежена в праві вільного пересування в приміщенні салону красоти «Я»; на неї здійснювався психологічний тиск та фізичний вплив під час складання разом із працівником міліції письмового пояснення; позивачку було обмежено у праві на захист; звернення позивачки та її захисника до органів прокуратури із клопотаннями, що залишалися без задоволення; позивачці в різній час доби дзвонили працівники міліції з погрозами; викликів до органів прокуратури м. Кіровограда та винесення прокурором постанови про примусовий привід позивача; спричинення моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, руйнування соціальних зв'язків, приниження честі, гідності та ділової репутації, порушення стосунків в сім'ї та страху перед державою; незаконного притягнення до адміністративної відповідальності; заподіяння працівниками ОВС тілесних ушкоджень; тривале провадження у справі про адміністративне правопорушення; здійснення відносно позивачки оперативно - розшукових заходів без внесення відомостей до ЄРДР; проведення відносно позивачки ОВС службового розслідування. Зазначені дії сталися в травні 2013 року, в приміщенні салону красоти «Я», де позивачка, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, будучи працівником міліції, стажувалася без отримання винагороди за працю, в майстерності манікюру. Невідомі особи, як згодом вияснилося працівники відділу внутрішньої безпеки УМВС України в Кіровоградській області, прийшовши до салону, почали здійснювати відеозапис та огляд місця події. Примусили позивачку виключити мобільний телефон. Один із працівників міліції схватив її за руку та насильно усадив на стілець і погрожував тривалий час. Враховуючи наявність у позивачки хронічної хвороби хребта, тривале сидіння їй протипоказане та їй спричиняло біль. Під час неправомірних дій працівників міліції позивачка не заявляла клопотань про надання їй можливості отримати правову допомогу, скористатися послугами захисника. Згодом, під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, вона разом із захисником, зверталися із заявами та клопотаннями до прокуратури м. Кіровограда, які залишилися без розгляду. В нічний час їй телефонували працівники міліції із погрозами, щоб вона визнала свою провину в скоєному нею корупційному діянні. Її часто викликали до прокуратури м. Кіровограда для дачі пояснень при тому, що в неї на утримання маленька дитина. Перебуваючи на лікарняному, прокурором відносно позивача була винесена постанова про примусовий привід, але її виконано не було. Після цих подій у позивачки порушився сон, стали напружені відношення в сім'ї. Так як вона збиралася вийти після відпустки на роботу в ОВС, працювати там вона більше не може, в неї порушилися життєві плани. Всі її знайомі, сусіди та невизначене коло мешканців міста обізнані у подіях, що сталися в салоні красоти, та її вважають особою, яка порушила закон. Позивачка декілька місяців не виходила із квартири. Фактично, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення у суді першої інстанції на позивачку адміністративне стягнення накладене не було. Тілесні ушкодження їй було заподіяні співробітником ОВС, на прізвище Слюсаренко, проте до даного часу досудове розслідування по факту заподіяння їй тілесних ушкоджень триває та особа, яка скоїла цей злочин на теперішній час ще досудовим слідством не встановлена. Оперативно - розшукові заходи, які були застосовані відносно неї є: складання протоколу огляду місця події, здійснення відеозапису фіксації правопорушення, здійснення контрольної закупки. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та пояснив, що позивачку знають в місті як порядну, добру людину. Її знайомі почали вважати її корупціонером. В неї маленька дитина та до певного часу позивачка бажала щоб дитина також стала правоохоронцем. На даний час її незаконно звільнили з ОВС. Представник відповідача, Державної казначейської служби України, у судовому засіданні проти позову заперечив, вважає його таким, що не підлягає задоволенню та пояснив, що для задоволення позовних вимог необхідно встановити причинний зв'язок між діями та наслідками. Також вважає, що заявлений розмір шкоди є позивачем необґрунтований та завищеним. Представник прокуратури м. Кіровограда у судове засідання не з'явився, подав до суду письмове заперечення в якому зазначив, що: право у позивачки на відшкодування шкоди немає, так як на неї не було накладене адміністративне стягнення; оперативно - розшукові заходи до неї не застосовувалися та вона не перебувала під слідством - просить суд у задоволенні позову відмовити. Представник УМВС України в Кіровоградській області у судове засідання не з'явився, подав до суду письмові заперечення, в якому зазначив, що: дії працівників ОВС були законні; відносно позивачки кримінальне провадження не відкривалося; протокол про корупційне діяння складався прокуратурою; оперативно - розшукові заходи відносно позивачки не проводилися; належних доказів щодо обґрунтування позовних вимог позивачем суду не надано; захворювання у позивачки є хронічним та його виникнення не пов'язане із діями працівників ОВС - просить суд у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні були допитані свідки: Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що 22.05.2013 р. вона перебувала на робочому місці, в салоні краси «Я», де вона працює масажисткою. Свідку відомо, що позивачка перебувала в салоні краси на стажуванні. В цей день вона бачила позивачку в оточенні дорослих чоловіків, які на неї здійснювали психологічний тиск. Позивача закрили в кабінеті, де проводили її допит. Співробітників салону вигнали з робочих місць, всі були перелякані цими діями працівників міліції, які ходили по салону краси та залякували співробітників. Зазначені події розпочалися з обіду і тривали до самого вечора. Відносно позивача здійснювали відеозапис. Клієнти салону були шоковані тим, що відбувалося. Стан позивачки був жахливий, вона була залякана. Позивачку позбавили можливості пересуватися, вона була постійно під увагою працівників міліції. Після цих подій позивачка була дуже налякана. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідка позивачки та після подій, що сталися в салоні краси з позивачкою, за участю працівників міліції, позивачка змінилася, вона постійно плакала, в неї був подавлений стан. Свідку стало відомо, що позивачка була затримана за отриманий нею хабар. Зазначена інформація поширювалася містом. Свідок [PERSON] пояснила, що вона працює лікарем - невропатологом. Позивачка є її пацієнткою та їй протипоказане тривале сидіння. Свідку було відомо, що позивача було затримано. Позивачка зверталася до неї за допомогою, скаржилася на поганий апетит. Після цих подій позивачка змінилася, в неї пропала життєрадісність, вона перебувала в пригніченому стані. Порадила їй приймати заспокійливе. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком позивачки. 22.05.2013 р., йому близько 15:00 год. повідомили знайомі, що з його дружиною склалася якась ситуація із міліцією, просили приїхати. На дзвінки свідка позивачка не відповідала. Близько 16:00 год. свідок приїхав до салону краси «Я», де побачив масу людей у формі та без неї. В салоні працівники були залякані. Дружина перебувала в кабінеті, куди його не допустили та вказали щоб він знаходився в фойє салону. В фойє знаходився більше години, намагався дзвонити адвокату. Заглядав у вікно кабінету, де знаходилася дружина, очі в неї були заплакані. Після того як приїхав адвокат та задав питання - «Чи затримана позивачка?» - адвокату працівники міліції сказали що ні, після чого вони пішли з приміщення салону, близько 19:00 год. Після цих подій дружина стала нервувати, почала вживати заспокійливе, зривалася на членів родини, у дитини розпочався психічний розлад. Розпочали лікування дружини та дитини. Неодноразові були дзвінки вночі на мобільний телефон, а вдень за нею слідили та позивачка побоювалася вийти з квартири. Їй подобалася робота психолога ОВС та вона була рада всім допомогти. По місту стали поширюватися чутки про те, що позивачка брала хабарі, вона корупціонер та те, що її арештували. Все це стало причиною погіршення здоров'я у позивачки. В судовому засіданні були досліджені докази: - копія постанови апеляційного суду Кіровоградської області від 12.12.2013 р., відповідно до якого постанову Світловодського міськрайонного суду від 05.11.2013 р., якою позивачку було визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 1, ст. 172 - 4 КпАП України, а провадження у справі було закрите в зв'язку із закінченням строків встановлених ст. 38 КпАП України - було скасовано, провадження у справі було закрити на підставі п. 1, ч. 1, ст. 247 КпАП України - за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення; також зазначеною постановою апеляційного суду було встановлено застосування до позивачки працівниками міліції фізичного та психічного тиску; - копія постанови Світловодського міськрайонного суду від 05.11.2013 р., по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якого позивачку було визнано винною в скоєнні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1, ст. 172 - 4 КпАП України, а провадження у справі було закрите в зв'язку із закінченням строків встановлених ст. 38 КпАП України; - копія протоколу про вчинення адміністративного корупційного правопорушення, передбаченого ч. 1, ст. 172-4 КпАП України, складеного відносно позивачки 13.06.2013 р.; - заява захисника про неможливість прибути на 07.06.2013 р. позивачки до прокуратури в зв'язку із хворобою; - постанова про примусовий привід від 10.06.2013 р., винесеної прокурором м. Кіровограда, відносно позивача, в зв'язку з її неявкою на виклики прокурора; - клопотання по справі про адміністративне правопорушення позивачки про долучення до матеріалів адміністративного провадження копій документів; - лист прокурора м. Кіровограда від 24.08.2013 р. щодо розгляду заяви відносно протиправних дій працівників міліції; - довідка УМВС України в Кіровоградській області від 13.06.2013 р. щодо перебування позивача на посаді старшого психолога та те, що позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною; - довідка слідчого СВ Світловодського МВ УМВС України від 23.10.2013 р. щодо розслідування кримінального провадження по факту нанесення позивачці тілесних ушкоджень в приміщенні салону красоти «Я», 22.05.2013 р., невідомими особами; - висновок експерта СМЕ № 115, від 24.05.2013 р., відповідно до якого у позивачки були виявлені тілесні ушкодження, які по тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що їй були заподіяні невідомими особами 22.05.2013 р.; - копії медичної документації позивачки щодо наявності в неї хронічного захворювання - остеохондроз, грижа диска; - квитанції про сплату адвокату [PERSON] 10.10.2013 р., 3000,0 грн. та 3000,0 грн., 11.12.2013 р., - за захист інтересів у Світловодському міськрайонному суді складання апеляційної скарги та представництва в апеляційному суді; - копія договору про надання правової допомоги від 10.10.2013 р.; - копія ордера адвоката; - матеріали справи про адміністративне корупційне правопорушення, за ч. 1, ст. 172-4 КпАП України, відносно [PERSON], в яких мається: письмове пояснення позивачки, складеного нею 22.05.2013 р., в якому не зазначалося про необхідність в отриманні правової допомоги; протокол огляду місця події від 22.05.2013 р., відповідно до якого під час огляду було виявлена та вилучена певна грошова купюра з певною серією та номером, з написом в куті купюри - « 37»; в матеріалах справи про адміністративне правопорушення також мається відеозапис події від 22.05.2013 р., без зазначення часу зйомки, загальною тривалістю 2:34 год. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачами суду доказів на спростування стверджень позивача та обґрунтування власних заперечень надано не було. В судовому засіданні було встановлено, що 22 травня 2013 року, працівники внутрішньої безпеки УМВС України Кіровоградської області намагалися здійснити документування факту скоєння позивачкою корупційного діяння. За результатами цих дій був складений протокол про адміністративне корупційне правопорушення, за ч. 1, ст. 172-4 КпАП України, у відношенні позивачки. Згодом, за постановою апеляційного суду, провадження в цій адміністративній справі було закрите за відсутності в діях позивачки складу згаданого адміністративного правопорушення. Посилаючись на протиправність дій працівників ОВС, прокуратури та суду, позивачка та її представник, в обґрунтування зазначають, що відносно позивача незаконно здійснювався відеозапис, під час документування події начебто скоєного адміністративного правопорушення, проте, відповідно до ст. 251 КпАП України, доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь яки фактичні данні, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення. Ці данні можуть також встановлюватися за допомогою технічних засобів, що мають функцію відеозапису, так як зазначена норма не містить обмежень щодо такого фіксування інших видів адміністративних правопорушень, не пов'язаних з порушенням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху. У судовому засіданні не було доведене позивачем обставини обґрунтування позовних вимог щодо здійснення працівниками міліції дзвінків на її мобільний телефон з погрозами, так як жодного доказу щодо цього позивачем надано не було. Відповідно до п. 4, ч. 1, ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» при здійсненні прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів прокурор має право викликати громадян та вимагати від них пояснень щодо порушення закону, а тому виклики позивача до прокурора є законними. Проте, ст. ст. 20, 24 Закону України «Про прокуратуру», якими прокурор обґрунтовував винесену постанову про примусовий привід позивачки, не надано право прокурору на здійснення приводу у провадженнях по справах про адміністративні правопорушення, також такого заходу забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення не передбачено положеннями гл. 20 КпАП України. Враховуючи те, що постанову прокурора від 10.06.2013 р. про примусовий привід позивачки виконано не було, а тому винесення її прокурором не обмежило ніяких прав та свобод позивача. Обґрунтування позовних вимог щодо відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, як наслідок, може мати місце, відповідно до положень п. 2, ст. 1; п. 4, ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», при закритті провадження в адміністративній справі, лише у тому разі, коли на особу було накладене адміністративне стягнення. Як було встановлено у судовому засіданні, за постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.11.2013 р. позивачку хоч було і визнано винною в скоєнні нею адміністративного правопорушення, проте провадження у справі було закрите, відповідно до вимог ст. 38 КпАП України, за закінченням строків накладення адміністративного стягнення та позивачка такому стягненню не піддавалася. Проведення службового розслідування відносно позивачки, так як вона на час проведення такого розслідування являлася працівником міліції, узгоджується з п. 2.1 Інструкції «Про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України» та ці дії відповідача, УМВС України в Кіровоградській області, є законними. Також безпідставним є обґрунтування позивачкою стверджень щодо примусу працівників міліції виключити її мобільний телефон, як слідує із дослідженого в судовому засіданні відеозапису, мобільний телефон завжди був поруч з позивачкою, він був увімкнений, на нього поступали дзвінки, позивачка здійснювала з ним маніпуляції та одного разу відповіла на дзвінок. Посилання позивача на те, що проведення огляду місця події без внесення відомостей про злочин до ЄРДР, є порушення її прав, є безпідставним, так як відповідно до ст. 214 КПК України така процесуальна дія може бути здійснена до внесення відомостей до ЄРДР. Не було встановлено у судовому засіданні порушення права на захист працівниками міліції 22.05.2013 року, так як позивачка не вимагала присутності захисника під час здійснення працівниками міліції своїх повноважень. Також порушення права на захист судом, у вигляді намагання залучити до участі у розгляді справи іншого захисника, було обумовлено неявкою у судове засідання захисників позивача, а не намагання суду усунути їх від участі у справі. Безпідставним є твердження позивача про те, що прокурором було порушено ст. 268 КпАП України, якою передбачено право особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - подавати докази та заявляти клопотання на свій захист. У судовому засіданні знайшло своє підтвердження належними доказами те, що позивачка 13.06.2013 р. зверталася до прокурора із клопотанням про долучення до справи доказів, які, як на її думку, її виправдовують, та зазначене клопотання разом із додатками знаходиться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення. Наявність у позивачки хронічної хвороби та її загострення після зазначених подій, не може бути пов'язане судом, в зв'язку з відсутністю належних доказів щодо причини виникнення цього загострення, з діями правоохоронних органів. В цій частині покази свідка, який є лікарем невропатологом, [PERSON], є лише припущенням фахівця, а не висновком комплексної судово - медичної експертизи, який був би належним та допустимим доказом щодо обґрунтування та доведення зазначеної обставини. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Статтями 55, 56 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Так, виходячи зі змісту ч. 2, ст. 23 ЦК України та Постанови Пленуму Верховного Суду № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. В судовому засіданні було встановлено, що працівники міліції, 22.05.2013 р., своїми діями обмежили право позивачки щодо вільного пересування, так як її було примушено перебувати в салоні краси з 14:00 год. до 19:00 год., за їх наказами вона була вимушена переміщатися з кабінету у фойє, де вона знаходилася під доглядом тривалий час, а потім знову до кабінету, де на неї чинився тиск та нею згодом надавалися письмові пояснення. Відповідно до ст. 261 КпАП України, у разі здійснення адміністративного затримання, уповноваженою посадовою особою повинен бути складений протокол про таке затримання. Такий протокол працівниками міліції не складався та не міг бути складений, так як згідно ст. 262 КпАП України, такий захід забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення, як адміністративне затримання, не може бути застосований у справах про корупційне діяння. Відповідно до ст. 209 КПК України, моментом затриманням вважається коли особа силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд з уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному цією особою, проте, при фактичному затриманні особи позивача, у судовому засіданні було встановлено, що відомості до ЄРДР щодо неї не вносилися, кримінальне провадження не відкривалося та її не переслідували за кримінальне правопорушення. Як слідує із практики Європейського суду з прав людини, рішення від 19.04.2012 р., у справі «М. проти України» (заява № 2452/04), ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може стосуватися усіх випадків позбавлення волі, а не лише арешту. Зазначене судове рішення, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства України. Порушення працівниками міліції ст. 5 Конвенції, ст. 29 Конституції України, ст. ст. 288, 289 ЦК України підтверджується дослідженим у судовому засіданні: відеозаписом, показами свідків та поясненням самої позивачки. Застосування до позивачки працівниками міліції психологічного та фізичного впливу підтверджується дослідженим у судовому засіданні відеозаписом, де працівник міліції, в усній формі пояснював позивачки: «Да, я шантажирую, но это у меня работа такая»; «Безальтернативне звільнення з посади»; «Ваша работа в милиции закончилась»; «Не усугубляй ситуацию, не ссортесь с людьми»; «Вас уволит УВД»; «Я устрою здесь переполох». Вказані висловлювання психологічно вплинули на позивачку негативно. Під час складання письмового пояснення працівник міліції надавав вказівки позивачки щодо змісту цього пояснення. Переконував у винуватості позивачки в скоєнні нею адміністративного корупційного діяння. Здійснення на особу позивачки психологічного та фізичного тиску також підтверджується показами [PERSON]; довідкою слідчого Світловодського МВ УМВС щодо наявності кримінального провадження по факту заподіяння позивачки тілесних ушкоджень невідомими особами 22.05.2013 р.; висновком СМЕ; копіями скарг на дії правоохоронців. Крім цього, зазначені обставини, відповідно до ч. 4, ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню, так як постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 12.12.2013 р., у справі про адміністративне правопорушення, факт здійснення працівниками міліції на позивачку психологічного та фізичного тиску був встановлений виходячи також з матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Виникнення у позивачки тілесних ушкоджень під час перебування її під контролем службових осіб органу влади, породжує обґрунтованість презумпції цього факту, при цьому тягар доведення можна вважати покладеним на органи влади, адже вони саме мають надати задовільні та переконливі пояснення з цього приводу (справа Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 200 - VII). Встановлені у судовому засіданні зазначені вище обставини є порушенням ст. 3 Конвенції; ст. 28 Конституції України; ст. ст. 288, 289 ЦК України. Відповідно до п. 3, ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода заподіяна незаконним проведенням оперативно - розшукових заходів передбачених Законом України «Про оперативно - розшукову діяльність». У судовому засіданні було встановлено, що працівниками міліції був здійснений оперативно - розшуковий захід, відносно позивачки, який підпадає під ознаки таких заходів, передбачених п. 2, ч. 1, ст. 8 Закону України «Про оперативно розшукову діяльність» - контрольовану закупку товару, так як ними було здійснено закупку послуги. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про рекламу» під визначення товару також підпадають і послуги. Встановлений факт здійснення оперативно - розшукових заходів підтверджується відеозаписом та протоколом огляду місця події від 22.05.2013 р., відповідно до яких, з метою здійснення контрольної закупки, використовувалась певним чином помічена купюра, номіналом 100 грн., певної серії, номеру та певним чином зробленої позначки для її ідентифікації, яку було згодом вилучено у адміністратора закладу. Доказів щодо наявності оперативно - розшукової справи, як підставу проведення таких заходів, згідно ст. 9 Закону України «Про оперативну - розшукову діяльність», відповідачами надано не було. В судовому засіданні було встановлене, що розгляд справи про адміністративне правопорушення у судах тривав в період, з 17.06.2013 р. по 12.12.2013 р., та закінчився закриттям провадження у справі, в зв'язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1, ст. 172 - 4 КпАП України, при тому, що провадження у справі зупинялося з підстав передбачених ч. 4, ст. 277 КпАП України - в зв'язку із хворобою особи, що притягується до адміністративної відповідальності, з 31.07.2013 р. по 16.09.2013 р., відповідно до постанов судді, які маються в матеріалах справи про адміністративне правопорушення. Крім цього, в матеріалах згаданої справи мається заява захисника від 26.09.2013 р. про те, що позивачка перебуває в м. Харкові із дитиною на лікуванні, а тому не може бути присутня в судовому засіданні на вказану дату; заяви захисника від 11.10.2013 р. про відкладення справи; клопотання позивачки від 30.10.2013 р. про відкладення розгляду справи. Таким чином, тривалий судовий розгляд був також обумовлений вищенаведеними обставинами та від судді не залежав, проте це не виключає право особи на отримання відшкодування відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» із розрахунку 1 мінімальна заробітна плата за кожний місяць перебування під судом. Позивач також просить суд стягнути з відповідного бюджету відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, яка також полягала в душевних стражданнях, руйнування соціальних зв'язків, приниження честі, гідності та ділової репутації, порушення стосунків в сім'ї та страху перед державою. В судовому засіданні позивачкою було доведене те, що як наслідок зазначених дій, в неї порушилися життєві плани на майбутнє щодо обраної нею професії, її честь, гідність та ділова репутація були принижені та вона відчуває страх перед державою, пережила душевні страждання. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями позивачки, показами свідків, допитаних у судовому засіданні та не було заперечене належними та допустимими доказами відповідачами. Таким чином, у судовому засіданні, враховуючи доведені позивачкою обставини, було встановлено право позивача на відшкодування заподіяної їй неправомірними діями шкоди, з підстав встановлених: ст. ст. 15, 16, 23, 1167, 1176 ЦК України; п. 3, ст. 1; п. 4, 5 ст. 3; ст. ст. 4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а саме: - незаконного позбавлення волі, що виразилося в утриманні позивача в приміщенні закладу (ч. 6, ст. 1176 ЦК України); - здійснення фізичного та психічного тиску під час утримання позивача в приміщенні закладу (ч. 6, ст. 1176 ЦК України); - здійснення відносно позивача незаконних оперативно - розшукових заходів ( п 3, ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»); - час перебування особи під судом (ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»); - приниження честі, гідності, ділової репутації, заподіяння душевних страждань, руйнування соціальних зв'язків (ст. ст. 15, 16, 23, 1167, ч. 6, ст. 1176 ЦК України). Позивачем у позовній заяві була заявлена сума відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000,0 грн., проте, позивачем не був обґрунтований належними доказами та доведений розрахунок саме такого розміру відшкодування матеріального еквівалента моральної шкоди у судовому засіданні. Таким чином, зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини справи, які доводять правомірність заявленого позову в доведеній у судовому засіданні частині, суд вважає за можливим визначити суму відшкодування матеріального еквівалента відшкодування моральної шкоди, у розмір 15000,0 грн. Також, у відповідності до п. 4, ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягають відшкодуванню у повному обсязі витрати позивача, пов'язані з отриманням нею правової допомоги, в сумі 6000,0 грн. Судові витрати по справі у вигляді судового збору повинні бути віднесені за рахунок держави.

Outcome: partial