Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві вказала, що з 19 вересня 2008 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки між сторонами припинені з січня 2015 року, з причини непорозуміння, вони мешкають роздільно та сумісного господарства не ведуть. З цих причин вважає, що шлюбні стосунки з відповідачем зберегти неможливо. Просить шлюб розірвати. Також позивачка просить стягнути з відповідача аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], на її користь у розмірі ? частки усіх видів його заробітку, з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судове засіданні позивачка не з'явилась, надала суду заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу за її відсутності, позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав, проти заперечення позову не заперечував. Перевірив матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 19 вересня 2008 року, який зареєстрований у Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 358, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Сімейні стосунки припинені з січня 2015 року, сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.110, ч.2 ст. 112 СК України, за позовом одного з подружжя суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що між сторонами склались стосунки, що виключають спільне проживання, відновлення сім'ї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині задовольняє та постановляє рішення про розірвання укладеного між сторонами шлюбу. Також судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю (а.с. 5). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становища платника аліментів, наявність в нього інших дітей або непрацездатних членів сім'ї та інші обставини, які мають істотне значення. Таким чином, виходячи з вимог ст. 181-182, 184 Сімейного кодексу України, враховуючи, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, за рішенням суду не заперечує щодо їх сплати, перешкод з боку стану його здоров'я не має, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], в розмірі ? частини зі всіх видів його доходу щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом - 02 березня 2015 року і до досягнення повноліття. Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачені при зверненні до суду судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved