Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітню дитину. У зв'язку з тим, що подружжя має різні погляди на життя, між ними відсутнє взаєморозуміння, проживають окремо вже протягом тривалого часу, не мають бажання надалі проживати разом, позивачка просить суд розірвати шлюб. Крім позовної вимоги про розірвання шлюбу позивачка також заявляє вимогу про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обґрунтовуючи це тим, що відповідач ухиляється від їх сплати. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просить задоволити його повністю. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Відповідач не з'явився в судове засідання. Про час слухання справи сторона була повідомлена належним чином. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи в його відсутність. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості постановлення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Як встановлено в судовому засіданні, сторони мають різні характери, різні погляди на життя, проживають окремо протягом тривалого часу, позивачка не бажає надалі проживати разом з відповідачем. Тому суд дійшов висновку, що сім'я існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, дитини, що має істотне значення. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Виходячи з положень ст. ст. 110, 112 СК України, а також того, що особа має право вільно вирішувати питання щодо розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину. Відповідач не надає допомоги на її утримання. Отже, відповідачем порушені приписи ст. 180 СК України. За таких умов у позивачки виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. Суд враховує положення ст.ст. 181, 182, 183 СК України, приймає до уваги матеріальне становище платника аліментів. Суд зважає, що обов'язок з утримання дитини покладений на обох батьків. Тому суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення, з відповідача на користь позивачки на утримання дитини слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання не були надані докази того, що відповідач має незадовільний стан здоров'я, має важкий майновий стан, має на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, або є в наявності інші обставини, що унеможливлюють відповідача надавати допомогу на утримання дитини в меншому розмірі, ніж просить позивачка. Суд враховує положення статтей 180, 181, 182, 183 СК України та аналізуючи зібрані у справі докази дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову в цій частині. Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial