Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18.07.2019 року вона надала в позику [PERSON] грошові кошти в розмірі 150 доларів США (за курсом НБУ на 18.07.2019 року еквівалентно 3879,30 грн.) та 150 Євро ( за курсом НБУ на 18.07.2019 року еквівалентно 4350,60 грн.), які остання зобов`язалася повернути в строк до 20.08.2019 року, про що склала розписку. Посилаючись на те, що відповідачка прийняті на себе зобов`язання не виконала, передані їй в позику грошові кошти в обумовлені сторонами строки не повернула, просила суд стягнути з [PERSON] на її користь борг за договором позики від 18.07.2019р. в розмірі 150 доларів США (за курсом НБУ на 18.07.2019 року еквівалентно 3879,30 грн.) та 150 Євро ( за курсом НБУ на 18.07.2019 року еквівалентно 4350,60 грн). В судове засідання позивачка не з`явився, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі, проти винесення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада», відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст.280-289 ЦПК України, зі згоди позивача, суд, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргову розписку чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Як вбачається з матеріалів справи, 18.07.2019 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в розмірі 150 доларів США та 150 Євро., які зобов`язалася повернути 20.08.2019 року, про що надала останній розписку. Доказів повернення [PERSON] грошових коштів [PERSON] матеріали справи не містять. Розрахунки сум, що підлягають стягненню з відповідачки, останнім під час розгляду справи не спростовані, відзив відповідачем не надавався. Таким чином, підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача борг за договором позики від 18.07.2019 року в розмірі 150 доларів США та 150 Євро, які зазначені в борговій розписці, оскільки в разі укладення договору позики в іноземній валюті стягненню підлягають грошові кошти, які були запозичені без зазначення грошового еквівалента, відповідно до ст. 1046 та 553 ЦК України і висновків, викладених в постановах ВП ВС у справах № 723/304/16-ц від 23.10.2019 року, №373/2054/16-ц від 16.01.2019 року. З цих підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по справі - судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: partial