Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивачка звернулася з дійсним позовом до суду, в якому просить встановити факт прийняття нею спадщини після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року в виді ?? частки домоволодіння [ADDRESS] та визнати за нею право власності на цю частку по праву спадкування за законом як спадкоємцем першої черги. Свої вимоги вона мотивує тим, що вказаний будинок належав їй та померлій матері в рівних частках по ? частці. Вона постійно проживала з сімєю та з матірю в цьому будинку, поховала матір та продовжує в ньому жити дотепер. Тобто після смерті матері вона фактично вступила в спадщину, бо утримувала будинок, продовжуючи в ньому жити та вела там господарство, але звернувшись до нотаріуса про отримання свідоцтва вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки місцем її реєстрації проживання вказаний не будинок, а інша квартира, тому нотаріус вважає, що вона пропустила строк для прийняття спадщини. В судовому засіданні позивачка та її адвокат підтримали позовні вимоги. Представник відповідача позов не визнав та зазначив, що оскільки срок для прийняття спадщини закінчувався через шість місяців в 2004 році, то відповідно до вимог цивільного законовадства, а саме п.4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, отже у позивачки відсутні правові підстави для встановлення такого факту, як фактичне прийняття спадщини, який можливо було встановити по ЦК України в редакції 1963 року, тому просить відмовити в задоволенні позову. Вислухавши думку позивачки, її адвоката, представника відповідачки, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задовленню по наступним підставам. Судом було встановлено, що [INFO] року померла мати позивачки [PERSON].(ар.с.10). Після її смерті відкрилася спадщина в виді ? частки будинку [ADDRESS](ар.с.11), а інша ? частка будинку належить позивачці (ар.с.12). З заявою до нотаріуса про вступ в спадщину після смерті спадкодавця ніхто не звертався, спадкова справа не заведена. В лютому 2014 року позивачка, звернувшись до нотаріуса з заявою про вступ в спадщину отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки пропущено встановлений законом ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, від вважається таким, що не прийняв її. Але, на момент смерті спадкодавця діяв ЦК УРСР в редакції 1963 року, та ст. 549 ЦК УРСР ( в редакції 1963р.) передбачалося, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управілння або володіння спадковим майном. При цьому ст. 525 ЦК УРСР застережено, що часом відкриття спадщини вважається день смерті спадкодавця та прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини (ст. 548 ЦК). Як встановлено в судовому засіданні поясненнями позивачки та допитаних свідків [PERSON] та [PERSON] позивачка в спірному будинку проживала з самого народження зі своєю сімєю постійно, разом з нею проживала і її мати. Вони разом господарювали в будинку, обробляли город, та будинок ніколи реально не ділився, бо його неможливо розділити. Після смерті своєї матері позивачка залишилася проживати в будинку, користуватися ним, утримувати його та вести там господарство. Отже, суд вважає, що позивачка після смерті своєї матері фактично такими діями вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто прийняла спадщину. Відповідно до вимог п.4 Прикінцевих та Перехідних положень до Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року цивільний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. П.5 цих положень також передбачено, що правила книги шостої Цивільного Кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз'яснень аб.3 п.1 Пленуму Верховного Суду № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР(далі ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Отже, оскільки безспірно встановлено, що позивачка вступила в спадщину відразу ж після смерті матері, тобто з [INFO] року, то цей факт підлягає встановленню судом відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР ( в редакції 1963р.), тому в цій частині вимоги підлягають задоволенню. Але, звернулася позивачка за отриманням свідоцтва про спадщину по закону вже коли діяв ЦК в редакції 2003року, від спадщини не відмовлялася, тому у неї існує можливість для отримання свідоцтва про спадщину за законом у нотаріуса, який засвідчить її право власності на прийняту спадщину в виді ? частки спірного будинку, тобто перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку не встановлено, тому в цій частині вимог варто відмовити. Сплачені позивачкою судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial