Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач КС «Партнер» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору кредиту №0000049 від 18.03.2014 року позивач надав позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 8 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 70,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 36 місяців, цільове призначення кредиту - на споживчі цілі. Позивач свій обов'язок по кредитному договору щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідачем не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі. Станом на 19.06.2015 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 4 428,72 грн. Як стало відомо позивачу [INFO] позичальник [PERSON] помер. Згідно п.7.3. договору кредиту у випадку смерті позичальника, або визнання його померлим чи безвісті відсутнім, всі права і обов'язки переходять до спадкоємців позичальника у порядку, визначеному чинним законодавством України. Відповідно до довідки Першої Вінницької державної нотаріальної контори від 17.06.2015 року вих.№2153/01-16 із заявою про прийняття спадщини звернувся син померлого - відповідач по справі [PERSON]. Позивач звертався до відповідача про наявність боргу листом-повідомленням вих.№789 від 23.09.2014 року, проте взяте боржником за життя зобов'язання на сьогодні залишається невиконаним, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Апанасенко І.А. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові, не заперечувала проти винесення заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, копію матеріалів спадкової справи Першої Вінницької державної нотаріальної контори №688/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON], оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до укладеного договору кредиту №0000049 від 18.03.2014 року позивач надав позичальнику [PERSON] кредит у розмірі 8 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 70,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком на 36 місяців, цільове призначення кредиту - на споживчі цілі (а.с.5-6). Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Зокрема, згідно п.4.4 договору кредиту, при порушенні строків сплати кредиту та плати за користування ним, позичальник сплачує додаткові відсотки у розмірі 1% за кожен день простроченості від залишку суми кредиту за весь період прострочення. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав позичальнику кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується видатковим касовим ордером від 18.03.2014 року (а.с.8). Однак, позичальником не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 525-526, 530, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язання за вказаним договором не виконав. Таким чином, зважаючи на невиконання позичальником умов договору станом на 19.06.2015 року згідно довідки-розрахунку становить 4 428,72 грн. (а.с.4). Однак, [INFO] в м. Вінниці [PERSON] помер, про що у В ДРАЦС РС Вінницького МУЮ у Вінницькій області зроблено актовий запис про смерть №2137 від 05.08.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого В ДРАЦС РС Вінницького МУЮ у Вінницькій області 05.08.2014 року (а.с.11). Згідно ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в тому числі і кредитні зобов'язання перед позивачем на підставі договору кредиту №0000049 від 18.03.2014 року. Окрім того, згідно п.7.3. договору кредиту у випадку смерті позичальника, або визнання його померлим чи безвісті відсутнім, всі права і обов'язки переходять до спадкоємців позичальника у порядку, визначеному чинним законодавством України. Відповідно до ч.1 ст.1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Згідно ч.2 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від дня настання строку вимоги. Частиною 3 ст.1281 ЦК України передбачено, що якщо кредитор спадкодавця не знав та не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Як вбачається з матеріалів копії спадкової справи Першої Вінницької державної нотаріальної контори №688/2014 р. до майна померлого [PERSON] (а.с.64-75) позивач протягом 6 місяців від дня, коли дізнався про відкриття спадщини, пред'явив свої вимоги до спадкоємців померлого боржника, про що свідчить вимога КС «Партнер» про обов'язок спадкодавця від 15.09.2014 року (а.с.65-66). Частина 1, 2 ст.1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Як вбачається з матеріалів спадкової справи відповідач [PERSON] 21.01.2015 року, тобто в межах шестимісячного строку після смерті батька, звернувся до Першої Вінницької державної нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті батька (а.с.54). Натомість донька померлого [PERSON] в установлений законом строк відмовилась від належної їй частки у майні батька на користь брата - відповідача по справі. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З огляду на наведене, відповідач являється спадкоємцем за законом на майно померлого батька, оскільки є таким, що спадщину прийняв. Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Оскільки, відповідач звернувся до Першої Вінницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, суд вважає, що заборгованість у розмірі 4 428,72 грн. підлягає стягненню з відповідача, а розмір останньої є незначним. Судовий збір, понесений позивачем у розмірі 243,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням №182 від 19.06.2015 року (а.с.1), також підлягає стягненню з відповідача, так як у відповідності ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved