Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

Позивач - орган опіки і піклування Талалаївської селищної ради - звернувся до суду в інтересах неповнолітнього [PERSON] , третя особа на стороні позивача - служба у справах дітей Талалаївської РДА з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначається, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON] , 2003 року народження, мати якого померла. На даний час дитина навчається в Роменському ВПТУ, але протягом 2019-2020 навчальних років батько не цікавився навчанням та проживанням дитини. Вдома в с. Красний Колядин для дитини не створені умови для проживання - в кімнатах брудно, продукти харчування відсутні, батько зловживає спиртними напоями, проживає із співмешканкою, яка також зловживає спиртними напоями, змінювати своєї поведінки батько не бажає. Тому з метою захисту прав неповнолітнього позивач просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно свого неповнолітнього сина. Ухвалою від 29 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11.00 год. 16 жовтня 2020 року, про що учасники справи повідомлені належним чином. В підготовчому судовому засіданні представник позивача Плюта О.П. позов підтримала і просила задовольнити, оскільки відповідач [PERSON] жодним чином не бажає займатись утриманням та вихованням свого неповнолітнього сина, навіть написав заяву, у якій він відмовляється від своїх батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав буде в інтересах неповнолітньої дитини, оскільки по місцю навчання він перейде на повне державне забезпечення. Представник третьої особи - служби у справах дітей Талалаївської РДА - в підготовче судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надали заяву про проведення підготовчого судового засідання без їх участі. Поскільки згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, тому підготовче судове засідання було проведено без участі представника третьої особи. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов до нього визнав, не заперечує, щоб його позбавили батьківських прав відносно неповнолітнього сина, оскільки він не має можливості його утримувати і займатись його вихованням. Розглянувши визнання відповідачем [PERSON] позову до нього в підготовчому судовому засіданні, суд приходить до наступного висновку. Положенням ч.4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішенні у разі визнання позову відповідачем проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього кодексу. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Поскільки визнання відповідачем [PERSON] позову у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, так як позивач свідомо не бажає виконувати свої батьківські обов`язки, про що ним ще раніше була написана заява, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, зваживши доводи позовної заяви, з`ясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, а також дослідивши представлені сторонами докази, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] згідно копії свідоцтва про народження (повторного) серії [NUMBER] . В графі «Батько» даного свідоцтва зазначено [PERSON] , в графі «Мати» - [PERSON] (а.с.16). Згідно копії свідоцтва про смерть (повторного) серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] у віці 32 роки. (а.с.23). Згідно акту обстеження житлово побутових умов проживання сім`ї [PERSON] від 14 березня 2020 року, проведеного посадовими особами Талалаївської селищної ради та Красноколядинського старостинського округу сім`я проживає у приватному будинку на 4 кімнати. Санітарні умови - незадовільні, у будинку не прибрано, брудно, із продуктів харчування не було нічого. Дитина не забезпечена одягом, взуттям, постільною білизною. [PERSON] не працює, проживає разом із співмешканкою [PERSON] , яка також не працює, вони разом зловживають спиртними напоями. Основний прибуток сім`ї - пенсія [PERSON] за померлу матір. Зі слів дитини батько йому грошей не дає. Комісія вважає за необхідне повідомити Талалаївську селищну раду про дану ситуацію і пропонує порушити клопотання про позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с.18). 13 березня 2020 року [PERSON] написав заяву на ім`я селищного голови про те, що він не може займатись вихованням та забезпеченням всім необхідним свого сина [PERSON] , і відмовляється від батьківських обов`язків. Копія даної заяви знаходиться в матеріалах справи на аркуші 20. Рішенням виконавчого комітету Талалаївської селищної ради № 28 від 23 квітня 2020 року вирішено підняти клопотання про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] (а.с.19). Крім т ого, в судовому засіданні був допитаний і неповнолітній [PERSON] який суду показав, що він не заперечує, щоб його батька позбавили батьківських прав, оскільки краще, щоб зовсім у нього не було батька, ніж такий, як у нього є. Він йому нічим не допомагає, не цікавиться, як він навчається, за що взагалі живе. Оцінивши надані учасниками справи докази, подані на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що застосуванню підлягають наступні норми права. В ході розгляду справи суд прийшов до висновку, що між учасниками справи склались правовідносини з приводу батьківства і утримання дітей, які регулюються положеннями як Сімейного Кодексу України, так і інших нормативно -правових актів. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (ХІV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків. Стаття 51 Конституції України та статті 150 і 180 Сімейного Кодексу України встановлюють для батьків обов`язок виховувати та утримувати своїх дітей до повноліття. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважити гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість. Такий же обов`язок покладає і стаття 59 Закону України «Про освіту». Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов`язку по вихованню дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. В судовому засіданні встановлено, що дійсно відповідач [PERSON] вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавляться його духовним та матеріальним станом, хоча має можливість це зробити, він працездатного віку, будь-яких вад здоров`я не має, але, проживаючи в сільській місцевості, не має запасу продуктів харчування в будинку, господарство не тримає, земельну ділянку не обробляє, хоча ніяких перешкод для цього не має, крім власного небажання це робити. Приписами ч. 1 статті 164 СК України регламентовано, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Також суд приймає до уваги і положення п. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року із змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 21 грудня 1995 року, згідно якого в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. При розгляді даної справи суд керується також і практикою ЄСПЛ, який у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. (справа «Хант проти України» від 07.12.2006 року). Суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Під час розгляду справи було встановлено, що проживання дитини з батьком не буде відповідати його інтересам, поскільки батько не створив для цього умов, не працює, не має можливості його утримувати належним чином, той стиль життя та поведінки відповідача, який він дотримує на даний час, не може бути належним прикладом для наслідування дитини, тому позбавлення батька батьківських прав буде в інтересах неповнолітньої дитини, таким чином позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved