Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач ПАТ «[PERSON] Аваль» звернувся із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вимоги позовної заяви, з урахуванням змінених та уточнених позовних вимог, які отримані судом 27.12.2016 року, мотивовані тим, що 20 серпня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено Генеральну кредитну угоду №010/02-2/1145-07 в рамках якої між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №010\\02-2\\1145\\01-07 від 20.08.2007 року та додаткові угоди до нього за умовами якого [PERSON] отримав кредит в сумі 880000,00 грн. строком по 18.08.2017 року. В подальшому згідно додаткової угоди №3 від 20.08.2009 року кредитна заборгованість була збільшена до 903655,16 грн. [PERSON] не виконав свої зобовязання за умовами вищевказаного кредитного договору, а тому за ним утворилася заборгованість загальною сумою 1888899,97 грн. У рамках Генеральної кредитної угоди між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №010\\02-2\\1145\\02-07 від 20.08.2007 року та додаткові угоди до нього. На підставі даного договору [PERSON] було надано кредит в сумі 225 000,00 грн., строком по 18.08.2017 року зі сплатою 18 % річних. Згідно додаткової угоди №3 від 20.08.2009 року кредитна заборгованість була збільшена до 233 417,49 грн.. [PERSON] не виконав зобов'язання вищевказаного кредитного договору належним чином, а тому за ним утворилася заборгованість по сплаті відсотків та пені, загальною сумою 240845,54 грн. У рамках Генеральної кредитної угоди між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №010\\02-2\\1145\\04-07 від 20.08.2007 року та додаткові угоди до нього. На підставі даного договору [PERSON] було надано кредит в сумі 320 000,00 грн., строком по 19.08.2014 року зі сплатою 19 % річних. Згідно додаткової угоди №3 від 20.08.2009 року кредитна заборгованість була збільшена до 324 322,62 грн. [PERSON] не виконано зобовязання вказаного кредитного договору, а саме не сплачена основна заборгованість за кредитом та відсотки за його користування, а тому за ним утворилася заборгованість по вказаному кредитному договору загальною сумою 722487,64 грн. У рамках Генеральної кредитної угоди між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №010\\02-2\\1145\\05-07 від 28.09.2007 року та додаткові угоди до нього. На підставі даного договору [PERSON] було надано кредит в сумі 750 000,00 грн., строком по 28.09.2012 року зі сплатою 19 % річних. [PERSON] не виконано зобовязання вказаного кредитного договору, а саме не сплачена основна заборгованість за кредитом та відсотки за його користування, а тому за ним утворилася заборгованість по вказаному кредитному договору загальною сумою 2\~372\~781,03 грн. Згідно Генеральної кредитної угоди між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №010\\02-2\\1145\\06-07 від 25.10.2007 року та додаткові угоди до нього. На підставі даного договору [PERSON] було надано кредит в сумі 550 000,00 грн., строком по 28.09.2012 року зі сплатою 19 % річних. [PERSON] не виконано зобовязання вказаного кредитного договору, а саме не сплачена основна заборгованість за кредитом та відсотки за його користування, а тому за ним утворилася заборгованість по вказаному кредитному договору загальною сумою 1716272,16 грн. У забезпечення вимог позивача, що витікають з Генеральної кредитної угоди № №010/02-2/1145-07 від 20.08.2007 року (та кредитних договорів, укладених в межах даної Генеральної кредитної угоди) [PERSON] передав в заставу: Згідно договору іпотеки №010\\02-2\\1145-07 з1 від 21.08.2007 року нерухоме майно - нежиле приміщення (підвальне приміщення гуртожитку) літ. А IV, площею 553,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Черкаська обл., м. Золотоноша, вул. Шевченка,70-а.: Згідно договору іпотеки №010\\02-2\\1145-07 з2 від 20.08.2007 року нерухоме майно - нежиле приміщення, а саме літ. А-1, площею 87,9 кв.м., що знаходиться за адресою: Черкаська обл., м. Золотоноша, вул. Шевченка,98-6; Згідно договору іпотеки №010\\02-2\\1145-07 зЗ від 20.08.2007 року нерухоме майно - нежиле приміщення, а саме літ. А-1, площею 85,8 кв.м., що знаходиться за адресою: Черкаська обл., м. Золотоноша, вул. Запорізька,5; Згідно договору іпотеки №010\\02-2\\1145-07 з4 від 06.09.2007 року нерухоме майно - квартира, площею 59,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; Згідно договору застави обладнання №010\\02-2\\1145-07 з9 від 01.10.2007 року власне обладнання, а саме: відрізний станок з диском діаметром 400 мм 1 шт., Automatic двоголовочна дискова пила 400 мм 1 шт., пила для різки армировання 1 шт., копіровально-фрезерний станок - 1 шт., станок для запресовки кутів-1 шт., одноголовочний сварочний станок-1 шт., углозачистий станок для ПВХ профілів-1 шт., імпостований станок- 3 шт., автоматичний імпостований станок - 3 шт., вимірювальний конвеєр с роліком (2м) 1 шт., імпостовий та углозачистний станок-1 шт. та ручний пневмо-углозачистний станок для ПВХ профілів-1 шт., які належать [PERSON] на праві приватної власності. Також, у забезпечення вимог позивача, що витікають з Генеральної кредитної угоди №010/02-2/1145-07 від 20.08.2007 року та кредитних договорів, укладених в межах даної Генеральної кредитної угоди [PERSON] передав в заставу: Згідно договору застави транспортного засобу №010\\02-2\\1145-07 з9 від 25.10.2007 року автомобіль - сідловий тягач-Е, марка RENAULT, модель MAGNUM, 2002 року випуску, шасі VF611GTA000116287, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Золотоніським РЕВ ДАІ 13.10.2007 року свідоцтво про реєстрацію серії САС №038986 та н/причіп бортовий-Е, марка KOGEL, модель SN24, 1999 року випуску, шасі WKOSNCM24X0729969, державний реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований Золотоніським РЕВ ДАІ 13.10.2007 року, свідоцтво про реєстрацію серії САС №038985, який належить останньому на праві приватної власності. У забезпечення вимог позивача, що витікають з Генеральної кредитної угоди №010/02-2/1145-07 від 20.08.2007 року та кредитних договорів, укладених в межах даної Генеральної кредитної угоди [PERSON] передав в заставу: Згідно договору іпотеки №010\\02-2\\1145-07 з6 від 28.09.2007 року нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 76,0 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; яка належить останньому на праві приватної власності. [PERSON] належним чином свої зобовязання за вказаними вище кредитними договорами не виконав, а тому у нього утворилася заборгованість по вказаних кредитних договорах, яка обрахована позивачем в загальному розмірі 6\~941\~286,34 грн.. Оскільки [PERSON] вказаний борг не погашає, позивач вважає, що в нього виникло право на стягнення суми заборгованості за кредитними договорами за рахунок заставного та іпотечного майна, а тому звернувся до суду із вказаним позовом. Представник позивача в судовому засіданні [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав повністю, надав пояснення аналогічні поясненням викладеним в позовній заяві та зазначив, що під час судового провадження по справі відповідачем [PERSON] було здійснено погашення заборгованості основної суми боргу (тіла кредиту) по кредитному договору №010\\02-2\\1145\\01 -07 від 20.08.2007 року, а тому уточнив позовні вимоги виключивши із них рухоме майно, вантажний автомобіль, марка RENAULT, модель PREMIUM, 2000 року випуску, шасі VF622GVA000103670, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Золотоніським РЕВ ДАІ 15.12.2006 року, свідоцтво про реєстрацію серії САС №008946; н\\причіп-рефрижератор-Е , марка ПР, модель Montenegro Shlf-3s-l, 1996 року випуску, шасі VST003120TM000412, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Золотоніським РЕВ ДАІ 27.01.2007 року, свідоцтво про реєстрацію серії САС №011791; автомобіль фургон ізотермічний-С, марка MAN, модель F03, 1996 року випуску, шасі WMAF035525M195061, державний реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Золотоніським РЕВ ДАІ 27.05.2006 року, свідоцтво про реєстрацію серії РСА №377874, які були реалізовані відповідачами за попереднім погодженням із позивачем. Однак реалізація вказаного майна є недостатньою для виконання відповідачами взятих на себе зобовязань, а тому представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог та стягнення майна із відповідачів за договорами застави та іпотеки в рахунок погашення боргу [PERSON] Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення наполягаючи на тому, що [PERSON] здійснювалося належне та своєчасне погашення своїх боргових зобовязань, а позивачем незаконно нараховані проценти та пеня за начеб то не належне виконання умов вказаних кредитних договорів, які в свою чергу і потягнули створення, на думку відповідача та його представника, штучної заборгованості. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні наполягав, що він здійснював погашення всієї суми заборгованості своєчасно, однак перестав виконувати свої зобовязання, оскільки сплатив суму більшу ніж узяв, а тому не знає на які цілі йдуть сплачені ним кошти. В судове засідання [PERSON] та [PERSON] не зявилися із невідомих для суду причин, хоча неодноразово повідомлялися про час та місце розгляду справи у порядку встановленому чинним законодавством. Вказані відповідачі жодного разу в судове засідання не зявлялися із заявами про розгляд справи за їх відсутності до суду не зверталися. За таких обставин, враховуючи термін розгляду даної справи та з метою забезпечення дотримання принципів розумності та своєчасності розгляду і вирішення справи, суд розглядає справу за відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON]. Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, оцінивши надані ними докази в їх сукупності, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вказаних позовних вимог із наступних підстав. Як вбачається із п. 1.1 та п. 1.2 генеральної кредитної угоди від 20.08.2007 року за №010/02-2/1145-07, яка була укладена між позивачем та [PERSON], кредитор, на підставі цієї угоди, зобовязується надати позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди і які є її невідємними частинами. Згідно п. 2.4 вказаної генеральної угоди, конкретні строки користування кредитними коштами, відсотковими ставками за користування кредитними коштами, обєкти кредитування визначаються сторонами окремо в кожному кредитному договорі, укладеному в рамках цієї угоди. За порушення строків повернення кредитів, сплати відсотків за користування кредитними коштами, встановлених згідно умов кредитних договорів, використання кредитних коштів не за цільовим призначенням, позичальник зобовязується сплачувати кредитору, додатково до встановленої відсоткової ставки за кредит, штрафні санкції , передбачені п. 10 даної угоди, що визначено в п. 5.1 вказаної генеральної угоди. На підставі вказаної вище генеральної угоди позивач та [PERSON] 20.08.2007 року уклали кредитні договори №010/02-2/1145/01-07 та №010/02-2/1145/02-07, на підставі умов яких банк надав позичальнику кредит у розмірі та валюті визначеній у частині №1 цих договорів, а позичальник приймає, зобовязується належним чином використати та повернути банку суму отриманих кредитів, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобовязання, як вони визначені в цих договорах, що визначеного п. 1.1 вказаних договорів. Згідно положень п. 1.9.1 вказаних вище кредитних договорів незважаючи на інші положення цього договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником або поручителем, або майновим поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим договором та умов договору іпотеки, або умов договору поруки. При цьому виконання боргових зобовязань повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. Судом вбачається, що сторони визначили графік повернення кредитів та сплати відсотків по вказаних договорах, копія яких додана до матеріалів справи. В подальшому сторони неодноразово укладали додаткові угоди про зміни до вказаних кредитних договорів, якими змінювали графіки погашення кредитної заборгованості та відсотків за його користування. На підставі вказаної вище генеральної угоди позивач та [PERSON] 20.08.2007 року уклали кредитний договір №010/02-2/1145/04-07 на підставі умов якого кредитор, відповідно до положень і умов цього договору надає позичальнику споживчий кредит у сумі 320 00,00 грн. зі сплатою 19% відсотків річних, терміном 84 місяці та погашенням відповідно до графіка погашення, що є невідємною частиною цього договору. Згідно п. 6.2 вказаного договору позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити відсотки в повному розмірі, у порядку і в строки, відповідно до графіка погашення. Часткові платежі без попередньої письмової згоди кредитора не допускаються. Судом вбачається, що сторони визначили графік повернення кредиту та сплати відсотків, який доданий до матеріалів справи. В подальшому сторони неодноразово укладали додаткові угоди про зміну вказаних умов кредитного договору, якими змінювали графіки погашення кредитної заборгованості та відсотків за його користування. На підставі вказаної вище генеральної угоди позивач та [PERSON] 28.08.2007 року уклали кредитний договір №010/02-2/1145/05-07 на підставі умов якого кредитор, відповідно до положень і умов цього договору надає позичальнику споживчий кредит у сумі 750 000,00 грн. зі сплатою 19% відсотків річних, терміном 60 місяці та погашенням відповідно до графіка погашення, що є невідємною частиною цього договору. Згідно п. 6.2 вказаного договору позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити відсотки в повному розмірі, у порядку і в строки, відповідно до графіка погашення. Часткові платежі без попередньої письмової згоди кредитора не допускаються. Судом вбачається, що сторони визначили графік повернення кредиту та сплати відсотків, який доданий до матеріалів справи. В подальшому сторони неодноразово укладали додаткові угоди про зміну вказаних умов кредитного договору, якими змінювали графіки погашення кредитної заборгованості та відсотків за його користування. На підставі вказаної вище генеральної угоди позивач та [PERSON] 25.10.2007 року уклали кредитний договір №010/02-2/1145/06-07 на підставі умов якого кредитор, відповідно до положень і умов цього договору надає позичальнику споживчий кредит у сумі 550 000,00 грн. зі сплатою 14.5% відсотків річних, терміном 60 місяці та погашенням відповідно до графіка погашення, що є невідємною частиною цього договору. Згідно п. 6.2 вказаного договору позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити відсотки в повному розмірі, у порядку і в строки, відповідно до графіка погашення. Часткові платежі без попередньої письмової згоди кредитора не допускаються. Судом вбачається, що сторони визначили графік повернення кредиту та сплати відсотків, який доданий до матеріалів справи. В подальшому сторони неодноразово укладали додаткові угоди про зміну вказаних умов кредитного договору, якими змінювали графіки погашення кредитної заборгованості та відсотків за його користування. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] добровільно уклав кредитні договори із позивачем по справі, належним чином був ознайомлений із їх умовами та повідомлений про графіки погашення кредитної заборгованості та процентів за користування коштами, про що свідчать його підписи на вказаних договорах та графіках погашення кредитної заборгованості. Суд бере до уваги, що сам [PERSON] в судовому засіданні факт укладення вказаних договорів та факт отримання ним вказаних кредитних коштів не заперечував. Також судом враховано, що ухвалою Золотоніського міськрайонного суду від 24.05.2013 року за клопотанням представника [PERSON] була призначена судово-почеркознавча експертиза, на розгляд якої було поставлено питання ким було виконано підписи навпроти прізвища в графі позичальник на аркуші 1,2,3 в додатковій угоді №2 від 03.04.2009 рок по кредитному договору №010/02-2/1145/06-07 укладеного 25.10.2007 року. Згідно висновку експертів №1187-П/13-23 та №2030-ТЕД/13-23 від 25.09.2013 року підписи від імені [PERSON] в графах «позичальник» в оригіналі додаткової угоди №2 від 03.04.2009 до кредитного договору №010/02-2/1145/06-07 від 25.10.2007 року виконано не [PERSON], а іншою однією і тією ж особою. Однак даний висновок судово-почеркознавчої експертизи, на думку суду не може слугувати підставою для визнання вказаних кредитних договорів недійсними в тому числі договору №010/02-2/1145/06-07 від 25.10.2007 року, тим більше, що ні відповідачем ні його представником не заперечувався факт його укладення та отримання [PERSON] коштів визначених у ньому. Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем доведено, що [PERSON] отримав кошти за умовами вказаних кредитних договорів та був належним чином повідомлений про час та строки його погашення, однак в порушення вказаних договорів належним чином їх умови не виконує. Суд також враховує, що сам [PERSON] в судовому засіданні визнав, що станом на час розгляду даної справи в суді він погашення суми заборгованості у порядку визначеному кредитними договорами не здійснює, оскільки не знає куди та на які цілі ідуть сплачені ним кошти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно статей 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Із матеріалів справи судом вбачається, що на підставі п. 2.5 та 2.6 генеральної кредитної угоди №010/02-2/1145-07 від 20.08.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір іпотеки №010/02-2/1145-07/з1 від 21.08.2007 року. Згідно із п. 1.1 вказаного договору іпотеки вбачається, що сторони визначили, що даний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з генеральної кредитної угоди №010/02-2/1145-07 від 20.08.2007 року, та кредитних договорів, укладених в межах генеральної кредитної угоди, кредитний договір №010/02-2/1145-01-07 від 20.08.2007 року на суму 880\~000,00 грн. зі сплатою 18%, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого іпотекодавець зобовязується перед іпотеко держателем повернути кредит сума загальної заборгованості на якому не може перевищувати 2\~800\~000,000 гривень або еквіваленту в доларах США чи євро, терміном погашення до 18.08.2017 року, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотеко держателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору. Судом вбачається, що сторони даним договором іпотеки визначили предмет іпотеки, яким є нежиле приміщення (підвальне приміщення гуртожитку) літ. А IV, площею 553,5 кв. м., що знаходиться за адресою вул. Шевченка, буд. 70-а, м. Золотоноша, який належить іпотекодавцям на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу №4825 від 02.12.2005 року, що визначено в п. 1.2 вказаного договору іпотеки. Із даного договору судом вбачається, що сторони визначили предмет іпотеки, права та обовязки сторін, строки дії вказаного договору, а також порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказаний договір іпотеки підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], а також зареєстрований в реєстрі за №4359. Судом встановлено, що даний договір відповідає вимогам ЗУ «Про іпотеку», підписаний відповідачем добровільно, а факт його укладення самим [PERSON] не оспорювався та не заперечувався в судовому засіданні. Як вбачається із матеріалів справи позивач та [PERSON] 20.08.2007 року уклали договір іпотеки за №010/02-2/1145-07з2. Згідно із п. 1.1 вказаного договору іпотеки даний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з генеральної кредитної угоди №010/02-2/1145-07 від 20.08.2007 року, та кредитних договорів, укладених в межах генеральної кредитної угоди, кредитний договір №010/02-2/1145/02-07 від 20.08.2007 року на суму 225\~000,00 грн. зі сплатою 18% річних, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого іпотекодавець зобовязується перед іпотекодержателем повернути кредит сума загальної заборгованості на якому не може перевищувати 2\~800\~000,000 гривень або еквіваленту в доларах США чи євро, терміном погашення до 18.08.2017 року, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотеко держателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору. Із даного договору судом вбачається, що сторони визначили предмет іпотеки, права та обовязки сторін, строки дії вказаного договору, а також порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказаний договір іпотеки підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], а також зареєстрований в реєстрі за №4356. Судом встановлено, що даний договір відповідає вимогам ЗУ «Про іпотеку», підписаний відповідачем добровільно, а факт його укладення самим [PERSON] не оспорювався та не заперечувався в судовому засіданні. Згідно п. 1.1. договору іпотеки №010/02-2/1145-07з3 укладеного між позивачем та [PERSON], цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з генеральної кредитної угоди №010/02-2/1145-07 від 20.08.2007 року, кредитний договір №010/02-2/1145-01-07 від 20.08.2007 року на суму 75 000,00 грн. зі сплатою 18%, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого іпотекодавець зобовязується перед іпотекодержателем повернути кредит сума загальної заборгованості на якому не може перевищувати 2\~800\~000,000 гривень або еквіваленту в доларах США чи євро, терміном погашення до 18.08.2017 року, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотеко держателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору. Із даного договору судом вбачається, що сторони визначили предмет іпотеки, права та обовязки сторін, строки дії вказаного договору, а також порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказаний договір іпотеки підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], а також зареєстрований в реєстрі за №4362. Судом встановлено, що даний договір відповідає вимогам ЗУ «Про іпотеку», підписаний відповідачем добровільно, а факт його укладення самим [PERSON] не оспорювався та не заперечувався в судовому засіданні. Як вбачається із матеріалів справи позивач та [PERSON] 06.09.2007 року уклали договір іпотеки за №010/02-2/1145-07з4. Згідно із п. 1.1 вказаного договору іпотеки даний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що витікають з генеральної кредитної угоди №010/02-2/1145-07 від 20.08.2007 року, та кредитних договорів, укладених в межах генеральної кредитної угоди, кредитний договір №010/02-2/1145/04-07 від 20.08.2007 року на суму 320\~000,00 грн. зі сплатою 19% річних, укладених між іпотеко держателем та [PERSON], яка діє до вісімнадцятого серпня дві тисячі сімнадцятого року, за умовами якої позичальник зобовязується перед іпотеко держателем повернути кредит сума загальної заборгованості по якому не може перевищувати 2\~800\~000,00 гривень або еквіваленту в доларах США чи Євро, сплатити відсотки за його користування в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитною угодою та кредитними договорами, укладеними в її межах, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених кредитною угодою, кредитними договорами, укладеними в її межах та цим договором. Відповідно до вказаного договору іпотеко держатель має право у випадку невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитною угодою та кредитних договорів, укладених в її межах, отримати задоволення вимог за рахунок майна, заставленого на нижче вказаних умовах. Із даного договору судом вбачається, що сторони визначили предмет іпотеки, права та обовязки сторін, строки дії вказаного договору, а також порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказаний договір іпотеки підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], а також зареєстрований в реєстрі за №4509. Судом встановлено, що даний договір відповідає вимогам ЗУ «Про іпотеку», підписаний відповідачем добровільно, а факт його укладення самим [PERSON] не оспорювався та не заперечувався в судовому засіданні. За змістом ст.ст.\~589,\~590 ЦК України, ст. 33 Закону України\~«Про іпотеку»\~звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, а право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Відповідно до ч.1\~ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно ч. 1\~ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Статтею 35 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Пунктом 6.4 договорів іпотеки №010/02-2/1145-07з1, №010/02-2/1145-07з2, №010/02-2/1145-07з3 та пунктом 5.4 договору іпотеки №010/02-2/1145-07з4 визначено порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, до яких, серед інших, визначено - за рішенням суду. Умовами вказаних договорів визначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Право вибору способу задоволення вимог іпотеко держателя, встановлених пунктами цих договорів, та вибір способу задоволення таких вимог належить Іпотекодержателю. Відповідно до ст.\~7, п. 1 ст.\~12 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Позивач не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки. Наявність в іпотечному договорі пункту про позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. За таких обставин справи та відповідно зазначених норм матеріального права і положень договорів іпотеки, суд приходить до висновку про наявність у даному випадку у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Враховуючи, що [PERSON], як встановлено судом під час розгляду даної справи, свої зобовязання за умовами вказаних вище кредитних договорів не виконав, своєчасно погашення суми боргу по кредиту та проценти за користування ним не сплатив, що в свою чергу потягнуло створення заборгованості по сплати кредитів, тобто порушив умови вказаної генеральної угоди та кредитних договорів, а тому у позивача, на думку суду, виникло відповідне, у тому числі передбачене сторонами, право на стягнення предмету іпотеки визначеної вказаними вище договорами. З метою забезпечення [PERSON] своїх зобовязань між позивачем та останнім 01.10.2007 року був укладений договір застави обладнання №010/02-2/1145-07з9, згідно п. 1.1 якого вказаний договір забезпечує умови застоваджержателя, що витікають з генеральної кредитної угоди №010/02-2/1145-07 від 20 серпня 2007 року, укладеного між заставодержателем та [PERSON], за умовами якої позичальник зобовязується перед заставодержателем повернути кредит, сума загальної заборгованості по якому не може перевищувати 2\~800\~000,00 гривень або еквіваленту в доларах США чи Євро, сплатити відсотки за його користування в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитною угодою та кредитними договорами, укладеними в її межах, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених кредитною угодою, кредитними договорами, укладеними в її межах та цим договором. Із даного договору судом вбачається, що сторони визначили предмет застави та її ринкову вартість, права та обовязки сторін, строки дії вказаного договору, а також порядок стягнення заборгованості за рахунок застави. Вказаний договір відповідає вимогам ст. 12 та ст. 13 ЗУ «Про заставу». Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Відповідно до умов п. 2.5 та п. 2.6 генеральної кредитної угоди №010/02-2/1145-07 від 20.08.2007 року, яка підписана між [PERSON] та позивачем по справі, сторони визначили, що забезпечення даної угоди може бути здійснено шляхом укладення договорів іпотеки, застави та договору поруки. З метою повного забезпечення виконання належним чином цієї угоди, з керівниками позичальника, поряд з основним видом забезпечення повернення кредиту, можуть укладатись договори про поруку, які стають невідємною частиною цієї угоди. На підставі вказаної генеральної кредитної угоди між позивачем та [PERSON] 25.10.2007 року був укладений договір застави транспортного засобу, відповідно до п. 1.1 умов якого передбачено, що даний договір забезпечує вимоги заставодержателя, що витікають з генеральної кредитної угоди №010/02-2/1145-07 від 20.08.2007 року (та кредитних договорів укладених в межах генеральної кредитної угоди, за умовами якої позичальник зобовязується перед заставодержателем повернути кредит, сума загальної заборгованості по якому не може перевищувати 2800000,00 грн. або еквівалентах доларах США чи Євро, сплатити відсотки за його користування в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитною угодою та кредитними договорами, укладеними в її межах, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених кредитною угодою, кредитними договорами, укладеними в її межах та цим договором. Із умов вказаного договору застави вбачається, що сторони визначили предмет застави, його вартість, умови стягнення такого майна та права сторін. Згідно п. 2.3 вказаного договору заставодержатель набуває права стягнення заборгованості за рахунок предмету застави у випадку якщо кредит, що забезпечений заставою не буде погашений у встановлені кредитним договором строки. Вказаний договір посвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за №5398, та відповідає вимогам ЗУ «Про заставу». На виконання вимог вказаної вище генеральної кредитної угоди, з метою забезпечення виконання своїх зобовязань [PERSON] 28.09.2017 року між [PERSON] та позивачем по справі був укладений іпотечний договір №010/02-2/1145-07з6, згідно умов п. 1.1 якого визначено, що цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливає з генеральної кредитної угоди №010/02-2/1145-07 від 20.08.2007 року та кредитних договорів, укладених в межах генеральної кредитної угоди, кредитний договір №010/02-2/1145/05-07 від 28.09.2007 року на суму 750000,00 гривень зі сплатою 19% річних укладеної між іпотекодержателем та [PERSON], яка діє до вісімнадцятого серпня 2017 року, за умовами якої позичальник зобовязується перед іпотеко держателем повернути кредит сума загальної заборгованості по якому не може перевищувати 2800000,00 грн. або еквівалентах доларах США чи Євро, сплатити відсотки за його користування в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитною угодою та кредитними договорами, укладеними в її межах, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених кредитною угодою, кредитними договорами, укладеними в її межах та цим договором. У відповідності до даного договору іпотеко держатель має право у випадку не виконання позичальником своїх зобовязань за кредитною угодою та кредитних договорів, укладених в її межах, отримати задоволення вимог за рахунок майна, заставленого за нижче вказаних умовах. Із умов вказаного договору судом вбачається, що сторони визначили предмет іпотеки, її вартість, права та обовязки сторін, а також порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказаний договір посвідчений нотаріально, зареєстрований в реєстрі за №5036, та відповідає вимогам ЗУ «Про іпотеку». Таким чином, проаналізувавши договори застави та іпотеки [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку, що останні, взявши на себе обовязки з приводу забезпечення належного виконання умов кредитних договорів [PERSON], та у звязку із порушенням своєчасності їх сплати останнім, повинні відповідати перед позивачем разом із [PERSON] в межах та у обсязі укладених ними договорів. Разом із тим, розглядаючи вказану справу суд враховує, що здійснюючи правосуддя, суд має захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, що передбачено ст. 4 ЦПК України. Так згідно висновків експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 20.03.2015 року №1598/14-23, судом встановлено, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості [PERSON] по сплаті основної суми боргу, сплаті процентів за кредит відповідає умова кредитного договору від 20 серпня 2007 року №010/02-2/1145/01-07 з додатками до нього та розрахунковим документам щодо видачі і погашення кредиту. Разом із тим дослідити питання, чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості по пені по тілу кредиту та процентах за кредит, умовам вказаного кредитного договору, не видається за можливе, оскільки банком у розрахунку не зазначені облікові ставки НБУ, які діяли на момент нарахування пені, та на виконання клопотання судового експерта банком не надані виписки по нарахуванню пені, що може свідчити про те, що суми пені, наведені у розрахунку, можуть бути не відображені по обліку банку. Відповідно до висновків вказаної вище експертизи розрахунок заборгованості по сплаті основної суми боргу та процентів за користування кредитом по кредитному договору №010/02-2/1145/02-07 від 20.08.2007 року відповідає умовам цього договору. Однак дослідити питання відповідності порядку нарахування пені по тілу кредиту та прострочених процентах за кредит умовам вказаного кредитного договору теж не видалось за можливе, оскільки банком, як і у випадку із договором від 20 серпня 2007 року №010/02-2/1145/01-07 не зазначені облікові ставки НБУ, які діяли на момент нарахування пені, та на виконання клопотання судового експерта банком не надані виписки по нарахуванню пені, що може свідчити про те, що суми пені, наведені у розрахунку, можуть бути не відображені по обліку банку. Суд також враховує, що згідно вказаної вище експертизи розрахунок заборгованості по сплаті основної суми боргу, сплаті процентів за кредит відповідає умовам кредитних договорів від 20.08.2007 року №010/02-2/1145/04-07 та від 28.09.2007 року №010/02-2/1145/05-07 з додатками до них та розрахунковими документами щодо видачі і погашення кредиту. Разом із тим дослідити питання відповідності порядку нарахування пені по тілу кредиту та прострочених процентах за кредит умовам вказаних кредитних договорів, як і у випадках кредитних договорів вказаних вище, теж не видалось за можливе, оскільки банком не зазначені облікові ставки НБУ, які діяли на момент нарахування пені, та на виконання клопотання судового експерта банком не надані виписки по нарахуванню пені, що може свідчити про те, що суми пені, наведені у розрахунку, можуть бути не відображені по обліку банку. Окрім того згідно висновку експерта №1598/14-23 від 20.03.2015 року наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості позичальника по сплаті основної суми боргу, сплаті процентів за кредит не відповідає умовам кредитного договору від 25.10.2007 року №010/02-2/1145/06-07 з додатками до нього та розрахунковим документам щодо видачі і погашення кредиту, оскільки наявна розбіжність розрахунків, складених банком з виписками банку по обліку заборгованості по тілу кредиту та процентах за користування кредитом, а тому визначити заборгованість [PERSON] та прострочену заборгованість по тілу кредиту, процентах за кредит, вирахувати пеню за несвоєчасне погашення тіла кредиту і пеню за несвоєчасне погашення процентів за кредит за вказаним кредитним договором не видається за можливе. В подальшому судом в ході розгляду вказаної справи було призначено додаткову експертизу документів фінансово-кредитних операцій, в ході якої було визначено загальний розмір заборгованості за кредитним договором №010/02-2/1145/06-07 від 25.10.2007 року. Однак суд враховує, що позивач 27.12.2016 року подав до суду заяву, якою уточнивши позовні вимоги збільшив розмір позовних вимог, збільшивши відповідно розмір заборгованості відповідача як за відсотками так і за пенею по всіх кредитних договорах заявлених позивачем. Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] пояснила суду, що визначити правильність складення розрахунку пені заявленої позивачем не можливо у звязку із тим, що банком у розрахунку пені не зазначені облікові ставки НБУ та не надані виписки по руху коштів на рахунку обліку нарахованої та сплаченої пені. Згідно ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. В силу вимог ч. 6 та 7 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього кодексу. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі. В даному випадку суд сприймає висновки експерта щодо належного розрахунку заборгованості по кредиту, процентах за його користування та нарахованої позивачем суми пені, оскільки вони зроблені сторонньою особою спеціалістом у відповідній сфері кредитних операцій і відповідно сумнівів у собі та у своїй обґрунтованості не викликають. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Суд також враховує, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Так згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивач уточнивши свої позовні вимоги збільшив розмір заборгованості в тому числі за пенею у звязку із невиконанням відповідачем своїх зобовязань за вказаними вище кредитними договорами. Однак суд враховує, що позивач жодних відповідних розрахунків стосовно вказаної вище пені, періоду за який вона нарахована, а також інших доказів її нарахування суду не надав, як не надав і відповідні виписки по руху коштів на рахунку обліку нарахованої та сплаченої пені, яка витребовувалася як судом так і експертом під час проведення відповідної судової експертизи. Посилання представника позивача на те, що позивач не зобовязаний вести облік пені а тому і надавати відповідні виписки по руху таких коштів, на думку суду є необґрунтованими, адже кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 2-4 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином суд приходить до висновку, що задоволення вимог позивача в частині стягнення суми пені, яка нарахована позивачем за несвоєчасну сплату кредитів та відсотків за його користування, задоволенню не підлягає. Враховуючи вказане вище, суд приходить до висновку, що загальна сума заборгованості, без врахування суми пені, яка нарахована позивачем складає: за договором №010/02-2/1145/01-07 від 20.08.2007 року в сумі 1\~594\~279 грн. 20 коп.; за договором №010/02-2/1145/02-07 від 20.08.2007 року в сумі 170\~168 грн. 64 коп.; за договором №010/02-2/1145/04-07 від 20.08.2007 року в сумі 373841 грн. 30 коп.; за договором №010/02-2/1145/05-07 від 28.09.2007 року в сумі 1\~309\~086 грн. 44 коп.; та за договором №010/02-2/1145/06-07 від 25.10.2007 року 930\~164 грн. 51 коп. У відповідності до ч. 1\~ст. 525 ЦК України\~- одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. У розумінні ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, право визначення\~підстави та способу \~звернення\~ стягнення належить позивачу,як іпотекодержателю, а суд не вправі виходити за межі заявлених вимог та, відповідно, звертати стягнення на предмет іпотеки у спосіб, не визначений позивачем. Так, іпотекодержатель чи заставодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки чи застави, зокрема у разі порушення позичальником будь-якого зобов'язання за цими договорами або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою чи заставою. В постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з Розгляду Цивільних і Кримінальних Справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що витікають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, зазначено, що право вибору способу судового захисту передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві. Як встановлено судом вище [PERSON] не виконав свої зобовязання за умовами вказаних кредитних договорів, а тому порушив як умови вказаних договорів так і умови вказаної генеральної угоди, на підставі та у відповідності до якої і були укладені вказані договори. За змістом ст.,ст.\~572,\~575 ЦК України\~в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як вбачається із п. 1.1 умов договорів іпотеки №010/02-2/1145-07 з1 від 21.08.20078 року, №010/02-2/1145-07 з2 від 20.08.2007 року, №010/02-2/1145-07 з3 від 20.08.2007 року, №010/02-2/1145-07 з4 від 06.09.2007 року та договору іпотеки №010/02-2/1145-07 з6 від 28.09.2007 року, дані договора іпотеки забезпечують вимоги іпотеко держателя, що випливають з генеральної кредитної угоди №010/02-2/1145-07 від 20.08.2007 року та кредитних договорів, укладених в межах генеральної кредитної угоди. Схожі вимоги визначені і у п. 1.1 договорів застави №010/02-2/1145-07з9 від 01.10.2007 року та №010/02-2/1145-07з9 від 25.10.2007 року. За таких обставин судом вбачається, що сторони вказаних договорів визначили, що у випадку порушення умов кредитних договорів порушуються і умови генеральної угоди, на підставі якої вони були укладені. В постанові Верховного суд України №6-1080цс15 від 03.02.2016 року зазначено що, відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 нього Закону. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Такий самий правовий висновок щодо застосування норм статті 33 Закону України «Про іпотеку» міститься й у постанові Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року, який відповідно до статті 360 ЦІІК України є обов'язковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а також має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні цієї норми права. Статтею 39 Закону передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України\~«Про іпотеку»\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно із частиною шостою\~статті 38 Закону України «Про іпотеку»\~ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Як вбачається із проаналізованих вище договорів між позивачем та відповідачем була досягнута згода щодо вартості предмета іпотеки та вона була визначена в п. 1.5 умов іпотечних договорів та п.1.2 договорів застави. Суд встановлює початкову ціну предмета іпотеки виходячи із встановленої у вказаних договорах ціни, оскільки і позивач і відповідач в судовому засіданні заперечували проти проведення відповідної експертизи із визначення вартості вказаного майна. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути із відповідачів сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1820 грн., сплата якого стверджується платіжними дорученнями №1291 та №1292, які знаходяться в матеріалах справи. На підставі зазначеного та

Outcome: partial