Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивачка звернулася у суд з позовом до відповідача про дачу дозволу на виїзд неповнолітнього сина за межі України без згоди батька. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано у 2007 р. У шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тяжким матеріальним становищем позивачка змушена була на початку 2013 р. тимчасово виїхати на заробітки до Російської Федерації. Син залишився проживати з батьком, проте позивачка не втратила зв'язку з дитиною, постійно з ним спілкується, періодично приїздить, цікавиться його життям, навчанням, матеріально забезпечує. На даний час позивачка має можливість і намір вивезти сина на відпочинок під час шкільних канікул, проте відповідач принципово не дає дозволу на виїзд сина за кордон. Тому просила надати дозвіл на виїзд за межі України - у Російську Федерацію неповнолітнього [PERSON] у супроводі матері без згоди батька на період з жовтня 2014 р. до серпня 2015 р під час шкільних канікул. Позивачка у судове засідання не з'явилась, у поданій суду заяві позов підтримала, просила його задовольнити та розглянути справу в її відсутності. Відповідач повторно не з'явився у судове засідання, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за адресою свого місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, у зв'язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що у шлюбі сторін народився син [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім. Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 14.06.2007 року шлюб між сторонами розірвано, малолітнього сина залишено проживати з матір'ю. На даний час позивачка працює та проживає у Російській Федерації, має можливість і бажання вивезти сина на відпочинок до цієї країни під час шкільних канікул. Проте колишній чоловік не дає дозволу на виїзд сина за кордон. У відповідності з вимогами ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 р. № 724), перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними; згідно пп.2 п.4 Правил виїзд дитини віком до 16 років за межі України у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до вимог ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За таких обставин, з урахуванням інтересів неповнолітнього сина сторін, закордонна поїздка якого лише сприятиме його розумовому та духовному розвитку, суд дійшов висновку про доцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньому [PERSON], [INFO], у супроводі матері без згоди батька [PERSON]. На підставі наведеного, відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України, ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.154 СК України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 р. № 724),

Outcome: approved