Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач ПАТ «АІСЕ Україна» звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість на загальну суму 11709,15 (одинадцять тисяч сімсот девять) гривень 15 копійок та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 05 січня 2007 року між ЗАТ «АІСЕ Україна» та [PERSON] було укладено Угоду №146030 про надання послуг спрямованих на придбання автомобіля та підписано Додатки № 1 та 2 до неї, які є невід'ємними частинами Угоди. Зазначає, що на виконання ст. 4 даної угоди, [PERSON], був сплачений Вступний внесок в розмірі передбаченому Додатком № 1 та сплачувалися щомісячні Повні внески. Кожен Повний внесок, в свою чергу, складався із: а) Чистого внеску частини Повного внеску, за рахунок якого Позивач здійснює оплату ціни автомобіля; б) Адміністративні витрати - плата за послуги надані Позивачем; в) Страхові внески - щомісячна плата за договором по страхуванню життя. Вказує, що 25.02.2008 року вищевказану угоду було розірвано за заявою відповідачки [PERSON] Наслідки розірвання Угоди, розмір та порядок повернення коштів, які підлягали поверненню відповідачу позивачем, в результаті розірвання Угоди, сторони погодили в умовах ст.14 Додатку № 2 до Угоди. Так, 31.01.2014 року було закінчено Графік внесків групи № 577, до якої належала відповідач [PERSON] У звязку із цим на підставі п. 14.2 ст. 14 Додатку № 2 до Угоди, позивачем було розраховано суму, яка підлягає поверненню відповідачу у звязку із розірванням угоди, а саме: 10981,99 грн. Позивач зазначає, що заявою від 28.02.2015 року [PERSON] звернулася до [PERSON] «АІСЕ Україна» та просила повернути Чисті внески в розмірі 10981,99 грн. на рахунок, який зазначений у такій заяві. Так, платіжним дорученням № 256 від 18.03.2015 року, [PERSON] «АІСЕ Україна» повернуло [PERSON] Чисті внески в розмірі 10981,99 грн., шляхом перерахування їх на розрахунковий банківський рахунок, який було зазначено у заяві. Вказує, що таким чином, [PERSON] «АІСЕ Україна» в повній мірі виконало свої зобовязання перед [PERSON] щодо повернення Чистих внесків. Однак, через технічну помилку, 20.03.2015 року, з розрахункового банківського рахунку [PERSON] «АІСЕ Україна» вдруге було перераховано на розрахунковий банківський рахунок [PERSON] кошти в розмірі 10981,99 грн. Оскільки зазначені помилково перераховані кошти, перераховувалися після повного виконання [PERSON] «АІСЕ Україна» свого зобовязання перед [PERSON] за Угодою, то такі кошти отриманні останньою не в межах відносин, що склалися на підставі виконання Угоди, а тому є безпідставно набутими. Зазначає, що [PERSON] «АІСЕ Україна» неодноразово зверталося до відповідача [PERSON] із проханням добровільно повернути суму безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 10981,99 грн. крім того, на адресу відповідача позивачем було направлено вимогу від 22.04.2015 року про повернення зазначених коштів протягом 10 календарних днів, тобто до 02.05.2015 року, однак пропозиції позивача про добровільне врегулювання ситуації, відповідачем були проігноровані. Таким чином вказує, що загальний розмір заборгованості відповідача [PERSON] перед [PERSON] «АІСЕ Україна», з урахуванням умов ст. 625 ч. 2 ЦПК України становить 11709,15 (одинадцять тисяч сімсот девять) гривень 15 копійок, який складається з: безпідставно набутих грошових коштів 10981,99 грн.; інфляційного збільшення суми боргу 495,18 грн.; 3 % річних 231,98 грн. Тому підтримуючи вищевикладене, просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, але від нього на адресу суду надійшло клопотання, в якому він просить справу слухати в його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти винесення по справі заочного рішення не заперечує. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву не визнав, при цьому пояснив суду, що відповідачка [PERSON] один раз отримувала кошти в розмірі 10981,99 грн., вдруге помилково перераховані кошти позивачем [PERSON] «АІСЕ Україна» в розмірі 10981,99 грн. відповідачка не отримувала. Заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 січня 2007 року між ЗАТ «АІСЕ Україна» та відповідачкою [PERSON] було укладено Угоду № 146030 про надання послуг спрямованих на придбання автомобіля та підписано Додатки № 1 та 2 до неї, які є невід'ємними частинами Угоди (а.с.11-14). На виконання ст. 4 даної угоди, [PERSON], був сплачений Вступний внесок в розмірі передбаченому Додатком № 1 та сплачувалися щомісячні Повні внески. Кожен Повний внесок, в свою чергу, складався із: а) Чистого внеску частини Повного внеску, за рахунок якого Позивач здійснює оплату ціни автомобіля; б) Адміністративні витрати плата за послуги надані Позивачем; в) Страхові внески - щомісячна плата за договором по страхуванню життя. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Також, ч. 1 ст. 651 цього кодексу передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору, зобовязання сторін припиняються. В подальшому, а саме 25.02.2008 року вищевказану Угоду було розірвано за заявою відповідачки [PERSON] Наслідки розірвання Угоди, розмір та порядок повернення коштів, які підлягали поверненню відповідачу позивачем, в результаті розірвання Угоди, сторони погодили в умовах ст. 14 Додатку № 2 до Угоди. Згодом, 31.01.2014 року було закінчено Графік внесків групи № 577, до якої належала відповідач [PERSON] У звязку із цим на підставі п. 14.2 ст. 14 Додатку № 2 до Угоди, позивачем було розраховано суму, яка підлягає поверненню відповідачу у звязку із розірванням угоди, а саме: 10981,99 грн. Із матеріалів справи вбачається, що заявою від 28.02.2015 року [PERSON] звернулася до [PERSON] «АІСЕ Україна» та просила повернути Чисті внески в розмірі 10981,99 грн. на рахунок, який зазначений у такій заяві (а.с.10). Згідно копії платіжного дорученням № 256 від 18.03.2015 року, [PERSON] «АІСЕ Україна» повернуло [PERSON] Чисті внески в розмірі 10981,99 грн., шляхом перерахування їх на розрахунковий банківський рахунок, який було зазначено у заяві (а.с.6). Отже, позивач таким чином у повній мірі виконав свої зобовязання перед [PERSON] щодо повернення Чистих внесків. Проте судом встановлено, що через технічну помилку, 20.03.2015 року, з розрахункового банківського рахунку [PERSON] «АІСЕ Україна» вдруге було перераховано на розрахунковий банківський рахунок [PERSON] кошти в розмірі 10981,99 грн. даний факт перерахування коштів підтверджується копією платіжного доручення № 277 від 20 березня 2015 року (а.с.5). Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. На підставі вищевикладеного, оскільки зазначені помилково перераховані кошти, перераховувалися після повного виконання [PERSON] «АІСЕ Україна» свого зобовязання перед [PERSON] за Угодою, то такі кошти отриманні останньою не в межах відносин, що склалися на підставі виконання Угоди, а тому є безпідставно набутими. Крім того, судом встановлено, що [PERSON] «АІСЕ Україна» неодноразово зверталося до відповідача [PERSON] із проханням добровільно повернути суму безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 10981,99 грн., а також на її адресу позивачем було направлено вимогу від 22.04.2015 року про повернення зазначених коштів протягом 10 календарних днів, тобто до 02.05.2015 року (а.с.7), однак пропозиції позивача про добровільне врегулювання ситуації, відповідачем були проігноровані. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за ввесь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, загальний розмір заборгованість відповідача [PERSON] перед [PERSON] «АІСЕ Україна» через безпідставно набуті кошти, з урахуванням ч.2 ст. 625 ЦК України, становить 11709,15 (одинадцять тисяч сімсот девять) гривень 15 копійок, яка складається з наступного: безпідставно набутих грошових коштів 10981,99 грн.; інфляційного збільшення суми боргу 495,18 грн.; 3 % річних 231,98 грн. Відповідно до вищевикладеного, позивач [PERSON] «АІСЕ Україна» вимагає від відповідача [PERSON] повернути йому всю заборгованість через безпідставно набуті грошові кошти. Таким чином, сума заборгованості [PERSON] перед [PERSON] «АІСЕ Україна» становить 11709,15 (одинадцять тисяч сімсот девять) гривень 15 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати на користь позивача в розмірі 1378,00 гривень. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved