Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві [PERSON] зазначила, що згідно рішенню Кодимського районного суду відповідачі позбавлені батьківських прав щодо своєї дитини - [PERSON]. Згідно рішенню Кодимської райдержадміністрації, Одеської області №616/А-2013 від 16 грудня 2013 року вона призначена опікуном дитини. Згідно закону відповідачі повинні сплачувати аліменти на утримання дитини. Однак цього не роблять. Це і змусило її звернутися до суду. Просить задовольнити позов та стягнути з відповідачів аліменти по 200 грн. щомісяця з кожного до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, надавши заяви про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області 21 лютого 2006 року, батьками народженої [INFO] [PERSON] є [PERSON] і [PERSON]. Згідно рішенню Кодимського районного суду Одеської області від 18 жовтня 2013 року (справа №503/1716/13-ц) [PERSON] і [PERSON] позбавлені батьківських прав стосовно [PERSON]. Згідно розпорядження Кодимської райдержадміністрації, Одеської області №616/А-2013 від 16 грудня 2013 року [PERSON] призначена опікуном [PERSON]. Дослідивши вимоги позивачки, заяви відповідачів, матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Згідно частини 2 статті 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов»язку щодо утримання дитини. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вимагаючи стягнути аліменти з відповідачів у твердій грошовій сумі позивачка виходила з того, що ті не працюють, не мають постійного заробітку, аліментів на утримання інших дітей не сплачують. Отже, суд констатує, що вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. ст. 180, 181, 184, 191 СК України,

Outcome: approved