Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментах в сумі 56 596 грн. 77 коп., неустойку (пеню) за останній рік прострочення сплати аліментів з 06 травня 2014 року по 06 травня 2015 рік в сумі 1 830 грн. та судовий збір. Позовні вимоги мотивує тим, що із [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі від якого мають сина [PERSON], [INFO]. У 2006 році рішенням Святошинського районного суду м. Києва з відповідача на її користь на утримання сина стягнуті аліменти у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 20 липня 2006 року, відповідно якого 01.11.2006 року виданий виконавчий лист № 2-2022-1. Відповідач аліменти не сплачує, у зв'язку з чим з 01 листопада 2006 року по 06 травня 2015 року виникла заборгованість, розмір якої відповідно довідки про неотримання аліментів відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві становить 56 596 грн. 77 коп. Згідно ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України та ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України неустойка за прострочення сплати аліментів з урахуванням строку позовної давності у один рік за період з 06 травня 2014 року по 06 травня 2015 року становить у розмірі 1 830 грн. У зв'язку з викладеним позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у розмірі 56 596,77 грн. та неустойку - 1 830 грн., а всього суму 58 426,77 грн. В судовому засіданні позивачка підтримала позов та викладені у заяві обставини, додатково пояснила, що [PERSON] має можливість надавати допомогу на утримання дитини, проте ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, належну сину [PERSON] та відповідачу квартиру по [ADDRESS] останній здає квартирантам, через що син не має доступу до квартири, при цьому отримані за оренду житла кошти відповідач використовує для купівлі спиртних напоїв, оскільки зловживає спиртним. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, пояснив, що він має ще одну малолітню дитину [PERSON], [INFO], до 20.04.2011 року він доглядав за своїм хворим батьком, аліменти сину [PERSON] він сплачував по можливості проте не кожний місяць, квитанції про сплату надавав державному виконавцю, яка відмовилася порахувати заборгованість, на даний час він не працює. Суд, вислухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.05.1997 року по 09.11.2002 року (свідоцтво про одруження, свідоцтво про розірвання шлюбу - а.с. 9, 10). Згідно свідоцтва про народження, сторони по справі є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Святошинським районним судом м. Києва 01.11.2006 року виданий виконавчий лист № 2-2022-1 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 20.07.2006 року і до його повноліття (а.с. 6). Відповідно довідки від 24.07.2015 року виданої головним державним виконавцем відділу ДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, загальна сума заборгованості по аліментах [PERSON] на підставі вищевказаного виконавчого листа за період з 01 листопада 2006 року станом на 24.07.2015 року становить у розмірі 52 500 грн., за весь цей час відповідач аліменти не сплачував. Суд приймає до уваги зазначену довідку державного виконавця, оскільки на підтвердження сплати аліментів будь-якої іншої довідки-розрахунку заборгованості державного виконавця відповідачем не надано, останнім довідка та дії державного виконавця не оскаржувалися, до того ж у наданій позивачкою довідці-розрахунку заборгованості не включено періоду часу з 20.07.2006 року по жовтень 2006 року включно. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як роз'яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3 передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки відповідачем в судовому засіданні не надано доказів, що заборгованість по аліментам утворилася з незалежних від нього причин, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 06.05.2014 року по 06.05.2015 року у заявленому розмірі 1 830 грн. підлягають задоволенню. В частині заявлених вимог про стягнення заборгованості по аліментам в сумі 56 596,77 грн. задоволенню не підлягають, оскільки заборгованість по аліментах стягується державним виконавцем під час здійснення примусового виконання рішення суду з урахуванням положень Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512\\5 і нормами чинного законодавства не передбачено стягнення заборгованості по аліментам в судовому порядку у разі наявного відповідного рішення суду про стягнення аліментів. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial