Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила встановити порядок користуваня квартирою [ADDRESS] наступним чином: виділити у її користування житлову кімнату площею 15,8 кв.м (на плані квартири позначена № 2); виділити у користування [PERSON] житлову кімнату площею 13,8 кв.м (на плані квартири позначена № 3); виділити [PERSON] житлову кімнату площею 13,8 кв.м (на плані квартири позначена № 4), в загальному користуванні всіх співвласників залишити: коридор 9,8 кв.м. (на плані квартири позначений № 1); кухню площею 8,1 (на плані квартири позначена № 5); ванну кімнату площею 2,0 кв.м (на плані квартири позначена № 7); вбиральню площею 0,8 кв.м. (на плані кваритири позначена №6); вбудовану шафу площею 1,9 кв.м.; балкони з виходом через кухню. Зобов»язати КП «Керуючу компанію з обслговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру та укласти відповідні окремі договори відповідно до встановленого порядку користування квартирою. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що позивачці - [PERSON] з відповідачами [PERSON], [PERSON] згідно свідоцтва про право власності від 05.02.1997р. виданого Ленінградською районною державною адміністрацією та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.12.2012р. в рівних частинах на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідачі є рідними братом та сестрою позивачки. За багато років користування квартирою між ними склався наступний порядок проживання у кімнатах спірної квартири, а саме: кімната площею. 15,8 кв.м більше 10 останніх років знаходиться у користуванні позивачки; кімната площею 13,8 кв.м з балконом більше 10 останніх років знаходиться у користуванні відповідача [PERSON]; кімната площею 13,8 кв.м після смерті матері 19.05.2012р. за спільною згодою всіх співвласників перейшла у користування відповідача. Тривалий час у сторін не виникало жодних питань щодо користування своїми кімнатами, але з початку 2016р. відповідач [PERSON] дедалі частіше почав докоряти тим, що позивачка користується загальними площами спірної квартири, почав забороняти користуватися спільною вбудованою шафою. 20.04.2016р. ситуація взагалі дійшла до того, що позивачка змушена була викликати поліцію для захисту свого життя та здоров'я, оскільки відповідач після неодноразових грубих висловлювань на адресу [PERSON] з приводу заборони користування спільними приміщеннями вдався до фізичного насильства. Станом на дату подання позову ситуація у спірній квартирі не змінилася, відповідачі продовжують порушувати майнові та житлові права, часто забороняючи користуватися не тільки вбиральнею та ванною кімнатою, але й навіть вільно користуватися кімнатою, в якій позивачка проживає багато років з підліткового віку. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні сторони дійшли згоди та погодили наступний порядок користування квартирою: виділити [PERSON] у користування житлову кімнату площею 13,8 кв.м. з балконом (№ 3 згідно плану квартири); виділити [PERSON] у користування житлову кімнату площею 15,8 кв.м. (№ 2 згідно плану квартири); виділити [PERSON] у користування житлову кімнату площею 13,8 кв.м. (№ 4 згідно плану квартири). Кухню 8,1 кв.м., коридор 9,8 кв.м., ваннну кімнату 2,0 кв.м., вбиральню 0,8 кв.м., вбудовану шафу 1,9 кв.м., балкон з виходом через кухню залишити в загальному користуванні сторін по справі. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, повідомлений належним чином, надали пояснення, в яких заперечували щодо вимог розподілити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються в квартиру та укласти відповідні окремі договори зі стронами, оскільки не являються відповідачем по справі, а розгляд інших вимог залишили на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності від 05.02.1997р. Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва квартира за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності: 1/5 [PERSON] та членам його сім»ї [PERSON]- 1/5, [PERSON]- 1/5, [PERSON] - 1/5, [PERSON] - 1/5./а.с.9/ 25.12.2012р. нотаріусом Дванадцятої Державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON], 1939 р.н. є : син [PERSON] [INFO], дочка [PERSON] [INFO] та дочка [PERSON],[INFO]./а.с.10/ З Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 471508 від 13.02.2013р. вбачається, що на праві приватної спільної власності [PERSON] належить 5/60 квартири за адресою: [ADDRESS]/а.с.11/ Відповідно до технічного паспорту від 31.10.2012р. квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат жилою площею 43,3 кв.м, у тому числі 1-а кімната -15,8 кв.м; 2-а кімната 13,8 кв.м; 3-тя кімната -13,8 кв.м, кухні площею - 8,1 кв.м, ванної кімнати 2,0 кв.м; вбиральної 0,8 кв.м, коридору 9,8 кв.м; вбудованої шафи 1,9 кв.м./а.с.12-13/ Як вбачається із довідки місця проживання сім»ї та реєстрації в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]./а.с.64/ Відповідно до ст.47 Конституції України, ч.3 ст.9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з ч.3 ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з урахуванням згоди всіх сторін по справі..

Outcome: partial