Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають одну неповнолітню дитину. Позивачка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною. Також зазначає що відповідач, як батько дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, та на утримання позивачки. Тому позивачка звертається до суду з даним позовом. Позивачка просить суд задоволити позов про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини в розмірі 500 грн., щомісячно; а також про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 500 грн., щомісячно, до досягнення дитиною трьохрічного віку. Позивачка позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в тій сумі, про яку вказала. Відповідач позов визнав частково. Згідний сплачувати аліменти в розмірі 500 грн. на утримання дитини. Щодо решти заявлених позовних вимог - позов не визнає та пояснив, що він не має можливості сплачувати аліменти по взаємному утриманню подружжя, оскільки не працевлаштований та не має доходів, живе за рахунок підсобного господарства. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей. Частина 1 статті 184 СК України визначає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Перелік підстав, за наявності яких суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, у законі суворо не визначений. Для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі досить однієї з названих у статті 184 СК України підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину. Батько дитини не надає допомоги на її утримання. Отже, відповідачем порушені приписи ст. 180 СК України. За таких умов у позивачки виникає право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. В судовому засіданні встановлені обставини, що дають змогу для задоволення позову про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. В судове засідання не були надані докази того, що відповідач має незадовільний стан здоров'я; має такий важкий майновий стан, що унеможливлює його сплачувати аліменти в розмірі 500 грн. на утримання дитини, тим паче, що він визнав позов в цій частині. На думку суду, відповідач має змогу сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно на утримання дитини. Приймаючи рішення про задоволення позову суд виходить з приписів статті 11 ЦПК України, та приймає до уваги розмір прожиткового мінімуму, який встановлений законодавством України для дитини відповідного віку; та що обов'язок з утримання дитини покладений на обох батьків. Щодо решти заявлених позовних вимог. Позивачка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років; і не заперечує, що отримує соціальну допомогу. Розмір такої допомоги складає 1012,50 грн., щомісячно. Відповідач ніде не працює, не має доходів, харчується за рахунок підсобного господарства. Суд зважає на положення ч. 4 статті 84 СК України, згідно якої дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Позивачка не надала суду доказів того, що чоловік може надавати матеріальну допомогу на її утримання. Вона не надала суду доказів про те, що відповідач має достатні доходи, як про це вона зазначила під час розгляду справи. Також нею не були надані докази про наявність витрат у відповідача (придбання ним речей побуту: холодильник, телевізор, тощо; чи придбання ним предметів розкоші: виробів з золота, інших дорогоцінних металів, тощо; придбання високовартісних речей: автомобіля, інших транспортних засобів, нерухомого майна, тощо), що свідчило б про наявність у відповідача достатнього рівня доходів, і надавало б суду можливість повністю задовольнити заявлений позов. Тому суд вважає, що в цій частині заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення. Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved