Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач, КП «Харківводоканал» 22.02.2016 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.1999 р. по 31.01.2016 р. в сумі 3057,34 грн., централізованого водовідведення за період з 01.01.2000 р. по 31.01.2016 р. у розмірі 1586,97 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 37,57 грн. та інфляційних витрат 352,17 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що КП «Харківводоканал» надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг КП «Харківводоканал» та споживачами. Відповідачка зареєстрована і мешкає в квартирі [ADDRESS] та є споживачем послуг водопостачання та водовідведення, які надаються на підставі відкриття абонентського особового рахунку, повинна регулярно у встановлені законом строки оплачувати вартість наданих їй підприємством послуг водопостачання і водовідведення, але свої обов`язки щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг не виконує, в результаті чого утворилася заборгованість. Ухвалою суду від 01.04.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачам строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідач [PERSON] надала заперечення в яких вказала на відсутність договірних відносини між нею та КП«Харківводоканал» та з огляду на це заперечує свій обов`язок сплачувати за надані послуги з водопостачання та водовідведення. Зазначила, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, яким чином і якої якості КП«Харківводоканал» надає відповідачу послуги, а вона їх споживає, а представлені розрахунки не можуть визнаватися належними доказами, тому що звірка з відповідачем не проводилась. Відповідач [PERSON] також подала заяву про застосування строків позовної давності. Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Суд встановив, що відповідач є споживачем послуг водопостачання та водовідведення, які надаються за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрована [PERSON] . Послуги позивача надаються за абонентським особовим рахунком № [NUMBER] . Із зведеної картки абонента та інформації про оплату послуг позивача помісячно, із зазначенням періоду зарахування оплат, за відповідачем існує заборгованість за послуги водопостачання з 01.12.1999 р. по 31.01.2016 р. у розмірі 3057,34 грн., за послуги водовідведення за період з 01.01.2000 р. по 31.01.2016 р. в сумі 1 586,97 грн. 19.05.2015 року Московським районним судом м. Харкова за заявою КП «Харківводоканал» видано судовий наказ щодо стягнення з [PERSON] на користь КП «Харківводоканал» суму заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням індексу інфляції за час прострочення та 3% річних від простроченої суми в розмірі 4323,55 грн. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.06.2015 року по заяві [PERSON] зазначений судовий наказ скасовано. [PERSON] вказує на відсутність договірних відносин між нею та позивачем та з огляду на це заперечує свій обов`язок сплачувати за надані послуги з водопостачання та водовідведення. Проте, слід зазначити, що основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Позивач є виконавцем послуг водопостачання та водовідведення, визначений відповідним рішенням Харківської міської ради, що підтверджено матеріалами справи. Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такі висновки відповідають правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі 6-2951цс15. За змістом ст. 633 ЦК України публічним є договір в якому одна із сторона - підприємець взяла на себе обов`язок виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором є усна чи письмова угода між споживачем та продавцем (виконавцем) про якість, термін, ціну та інші умови, по яким реалізується продукція. Підтвердженням дії усної угоди та факту існування договірних відносин між сторонами є квитанції про оплату послуг та факт оплати споживачами послуг водопостачання та водовідведення. Аналіз ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.04р. № 1875-IV, «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року №630 свідчить про те, що якщо між сторонами договір не укладено, то послуги надаються відповідно до загальних вимог Закону та вищезазначених правил. До учасників правовідносин застосовуються умови встановлені типовим договором. Таким чином встановлено, що КП «Харківводоканал» надає у квартиру [ADDRESS] послуги з водопостачання та водовідведення згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води». Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають до оплати крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» та п. 17, 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Згідно п. 33, п. 32 пп. 16, «Правил надання послуг централізованого опалення, поставки холодної та гарячої води та водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 та ст. 15 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875 -IV, у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем, споживач повідомляє про це виконавця в усній формі, чи за допомогою телефонного зв`язку, чи у письмовій формі, якщо виконавець ніяким чином не відреагував на звернення, споживач самостійно складає акт-претензію, який підписує ще два споживача; перерахунок нарахувань проводиться на підставі акту - претензії, який складається споживачем та представником виконавця послуг та скріплюється їх підписами. Доводи відповідачки що якість послуг КП «Харківводоканал» була неналежною є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів надання послуг неналежної якості [PERSON] не надала. Також [PERSON] не довела, що коли-небудь зверталась до позивача із зауваженнями на якість послуг. Безпідставними є також доводи [PERSON] про відсутність доказів споживання нею послуг з водопостанчання та водовідведення, ураховуючи, що згідно з наявними в матеріалах справи доказами такі послуги надавались відповідачу за адресою її місця реєстрації, при цьому відповідачка на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надала допустимих доказів на спростування зазначеного. Отже, відповідачка отримуючи надані послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, вказані послуги своєчасно не оплачувала, у зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість за послуги КП «Харківводоканал», а саме за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.1999 р. по 31.01.2016 р. в сумі 3057,34 грн., централізованого водовідведення за період з 01.01.2000 р. по 31.01.2016 р. у розмірі 1586,97 грн. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Отже, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому поміж інших прав і обов`язків сторін на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Крім того, застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин також узгоджується із закріпленими в п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України нормами, відповідно до яких однією з вимог, за якими може бути видано судовий наказ, є вимога про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості. Такий висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15. Таким чином, з відповідача належить також стягнути 3 відсотки річних від простроченої суми заборгованості та індекс інфляції за весь час прострочення. Відповідач [PERSON] подала заяву про застосування вимог закону щодо загальної позовної давності, встановленої тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За вимогами ч.3, ч. 4 ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Згідно з правилами ч.2, ч.3 ст. 264 ЦПК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову. Після переривання перебіг давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, для позивача строк позовної давності почався після скасування судового наказу 22.06.2015 р. Згідно із розрахунком заборгованості, з урахуванням строку позовної давності та перериванням його, у зв`язку з видачою 19.05.2015 року судового наказу, який було скасована 22.06.2015 року, заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.04.2012 р. по 31.01.2016 р. в сумі 695,75 грн., централізованого водовідведення за період з 01.04.2012 р. по 31.01.2016 р. у розмірі 485,42 грн., а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 37,57 грн. та інфляційних витрат 352,17 грн., а всього 1570,91 грн. Зважаючи на викладене, позовні вимоги КП «Харківводоканал» про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального водопостачання та водовідведення підлягають частковому задоволенню. Судові витрати суд розподіляє на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial