Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, який мотивує тим, що з відповідачем вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 18.06.2005р. Від шлюбу мають двох\~неповнолітніх дітей: [PERSON], 30.10.2005р.н., та [PERSON], 04.01.2012р.н., які після припинення подружніх відносин мешкають з матірю.\~ З квітня 2016 року\~ вони з відповідачем припинили подружні відносини, оскільки у них різні погляди на питання сімейного життя, вони не розуміють один одного, почуття любові та поваги минули. На даний час вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. На примирення не згодна, вважає, що родина розпалась остаточно. Просить шлюб розірвати, після розіврання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], а також стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір в сумі 551,20грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 250,00грн. за складання позовної заяви. В судовому засіданні позивач позов\~ підтримала повністю, просить його задовольнити. Додатково суду пояснила, що на розірванні шлюбу наполягає, оскільки на протязі останніх двох років сімейні стосунки погіршились, чоловік ніде не працював і бажання такого не мав, родину не утримував, зловживав спиртними напоями, неодноразово бив її. З кінця весни вони припинили подружні відносини, а з вересня 2016р. Разом за однією адресою не мешкають, спільне господарство не ведуть. Спору щодо місця проживання дітей немає, вони залишаються мешкати з нею. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував, пославшись на те, дружина наполягає на цьому. Підтвердив, що з вересня 2016р. разом не мешкають, оскільки вона його вигнала. Суд, вислухавши пяснення сторін, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню. Згідно ст.21,24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану і який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Згідно ст.105,110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.06.2005 р. Шлюб зареєстровано Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції у м. Запоріжжя, актовий запис № 256. Від шлюбу сторони мають двох\~неповнолітніх дітей: [PERSON], 30.10.2005р.н., та [PERSON], 04.01.2012р.н., які після припинення подружніх відносин мешкають з матірю.\~ З квітня 2016 року сторони припинили подружні відносини, оскільки у них різні погляди на питання сімейного життя, вони не розуміють один одного, почуття любові та поваги минули, примирення між ними не відбулося. Спору щодо місця проживання дітей та поділу майна на час розгляду справи між сторонами немає. З'ясувавши фактичні взаємини сторін, що втратили почуття любові і поваги один до одного, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам неповнолітніх дітей, що має істотне значення.\~ Ніяких істотних обставин, що викликали б доцільність збереження шлюбу між сторонами, відповідач суду не вказав, відповідних доказів не надав. При цьому, суд вважає, що збереження шлюбу без згоди одного з подружжя суперечить принципу вільності та добровільності шлюбу, що передбачений ст. 21,24 СК України. При таких обставинах шлюб між сторонами необхідно розірвати, після розірвання шлюбу залишити дружині прізвище [PERSON]. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20грн. Відповідно до ст.84\~ ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Позивачка просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу адвоката у звязку з складанням позовної заяви в сумі 250,00грн., надавши на їх підтвердження квитанцію б/н від 06.09.2016р. Суд вважає необхідним відмовити в стягненні вказаних витрат, оскільки позивачка не надала суду усіх належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення нею цих витрат, зокрема, договору про надання правової допомоги, укладеного з адвокатом або іншим фахівцем в галузі права, в якому би містились відомості про вид та обсяг правової допомоги, розрахунок її вартості, порядок здійснення оплати тощо. Квитанція, яку надала позивачка, не містить вказаних відомостей і є недостатньою для прийняття судом рішення про стягнення витрат на правову допомогу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved