Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивачка свої вимоги мотивує тим , що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.1991 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.09.2005 року вона є власником 34/100 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою : [ADDRESS] неї право власності на це домоволодіння належить [PERSON] - 37/100, [PERSON] - 22/100, [PERSON]. - 7/100. Земельна ділянка за адресою [ADDRESS] межує із наступними земельними ділянками : з/д [ADDRESS], з/д [ADDRESS] та з/д [ADDRESS]. На початку 2013 року вона звернулася до ПП «Мегаполіс» для розроблення технічної документації та подальшої приватизації земельної ділянки по [ADDRESS]. Серед документів, які було необхідно подати, був акт про прийомку - передачі межових знаків на зберігання, який всі сусіди - власники суміжних ділянок та співвласники земельної ділянки звірили з фактичним розташуванням земельної ділянки та підписали, окрім співвласника [PERSON], який безпідставно відмовився підписувати вказаний вище акт. А тому просить суд: 1) Визнати неправомірною відмову [PERSON] у підписанні акту про прийомку - передачу межових знаків на зберігання від 04.11.2013 року неправомірною.2) Визнати за нею право на приватизацію земельної ділянки, розташованої за адресою : м. Суми, [ADDRESS] без підпису [PERSON] Представники позивача - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали і просять його задовольнити. Відповідач заперечував проти задоволення вимог, вказуючи, що ніхто до нього не звертався за підписанням даного Акту, в якому і не має навіть його прізвища як співвласника, крім цього встановлення меж земельної ділянки в натурі здійснюється на підставі розробленої та технічної документації із землеустрою тощо, якої у позивачки немає. Також, зазначає, що рішенням СМР від 27.02.20213 року вже затверджено технічну документацію на земельну ділянку по [ADDRESS], затверджені межі , а тому немає необхідності у виготовленні нової технічної документації взагалі, так як СМР не буде повторно передавати у власність землю, котру вже було передано у власність одному і тому власнику. Просить відмовити у задоволенні позову . Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.1991 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.09.2005 року є власником 34/100 частини домоволодіння, яке розташоване за адресою : м. Суми, [ADDRESS].(а.с. 8-9) Крім неї право власності на це домоволодіння належить [PERSON] - 37/100, [PERSON] - 22/100, [PERSON]. - 7/100, що підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок (а.с. 5-7) Як убачається із копії Акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 04.11.2013 року , в ньому відсутній підпис [PERSON] (а.с. 10) В свою чергу відповідачем були надані копії Акту про погодження та закріплення в натурі меж земельної ділянки, датований 2012 роком, витягу із Рішення СМР від 27.02.2013 року за № 2135-МР та витягу з рішення СМР від 31.07.20123 року за № 2604-МР , списку громадян, за якими [PERSON] передано у спільну часткову власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлових будинків по [ADDRESS] (25/100 ідеальної частини від 0, 0825) (а.с. 23-26) Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пунктом 1 Перехідних положень ЗК України, встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Позивачкою [PERSON] не надано суду договір, укладений між нею та ПП « Мегаполіс» про розроблення технічної документації, на який вона посилається у позові, більш того не надана була і сама технічна документація, дозвіл на її розробку тощо. На час набуття прав власності на землю позивачем діяла Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15.04.1993 р. №28, згідно з вимогами п.п.1.10 п.1 якої до технічної документації при складанні державних актів включалися, крім інших, матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами. Також, Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.03.1991 № 889-XII «Про форми державних актів на право володіння і користування землею і Положенням про порядок надання і вилучення земельних ділянок» було затверджено, зокрема форми державних актів: - на право довічного успадкованого володіння землею; на право постійного володіння землею. Земельний кодекс УРСР від 18.12.1990 № 561-XII, на виконання статей 17 і 23 якого було затверджено форми вказаних державних актів, не передбачав можливості передачі земельних ділянок у приватну власність як фізичним, так і юридичним особам: земельні ділянки надавалися лише у володіння і користування. Факт погодження (встановлення) визначення меж земельної ділянки [PERSON] з іншими суміжними землекористувачами вже відбулося. Повторне погодження (встановлення) визначення меж земельної ділянки на момент укладення між позивачем та ПП « Мегаполіс» договору про розроблення технічної документації із землеустрою чинним законодавством не передбачене, проте Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 №376 передбачена можливість відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Підпунктом 4.3 п.4 цієї Інструкції також передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).Зазначені дії по відновленню меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), як і погодження (встановлення) визначення меж земельної ділянки здійснюються при проведенні кадастрових зйомок, що є комплексом робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. З огляду на викладене, погодження меж є складовою стадією кадастрової зйомки, самостійного значення для зазначених вище робіт не має, тому у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документу - акту погодження меж - підстави вважати, що погодження меж не відбулося відсутні. Доказів того, що в порушення процедури, передбаченої ст.106 ЗК України, відповідач ухилився або перешкодив землевпорядній організації здійснити відновлення поворотних точок меж земельної ділянки та встановити відповідний межовий знак, як і доказів знищення межових знаків відповідачем, суду не надано. За таких обставин, підписання акту погодження меж не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав позивача у процедурі здійснення комплексу робіт при кадастровій зйомці, тому спір про право у випадку не підписання акту погодження меж, у розумінні вимог ч.1 ст.3 ЦПК України, відсутній. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed