Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач ЛКП «Старий Сихів» звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з центрального опалення в розмірі 3780,44 грн., за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 2426,35 грн. і судових витрат в розмірі 243,60 грн. Обґрунтувує позовні вимоги тим, що ЛКП «Старий Сихів» являється виконавцем житлово-комунальних послуг будинку [ADDRESS] в якому проживають відповідачі і які неналежно виконують свій обов'язок по оплаті за надані житлово-комунальні послуги, тарифи яких затверджені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради, зокрема, послуги прибирання прибудинкової території та сходової клітки, підготовка будинку до експлуатації в осінньо-зимовий період, обслуговування внутрішньо будинкових систем тепло-, водопостачання та водовідведення і зливної каналізації, поточний ремонт будинку, оплата праці двірників, тощо. Оскільки відповідачі вносять оплату за надані їм послуги нерегулярно, згадану вище суму заборгованості просить стягнути з відповідачів солідарно в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача Олешек О.М., діючи на підставі довіреності від 31.10.2014 (а.с.12) позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у фабулі позовної заяви, просить позов задовольнити. Також просить не застосовувати наслідки спливу трьохрічного строку позовної давності, про що заявив відповідач в судовому засіданні, оскільки протягом періоду, за який виникла заборгованість, відповідачі частково здійснювали оплату за надані послуги. Вказала, що в такому випадку перебіг позовної давності переривається та починається обраховуватись спочатку, і відповідно, не є пропущеним. Просить врахувати відсутність жодних судових рішень про зобов'язання здійснити відповідачам перерахунок послуг з утримання будинку та прибудинкової території. Просить врахувати, що нарахування за центральне опалення проводиться на підставі існуючих двоставкових тарифів. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив. Вважає доцільним застосування наслідків спливу позовної давності. Також проти задоволення позову заперечив, оскільки сплачує за надані йому житлово- комунальні послуги, виходячи з власних обрахунків і попередньо встановлених тарифів. Зокрема, він не погоджується з нарахуванням боргу за приєднане теплове навантаження, згідно встановленого двоставкового тарифу, оскільки така послуга йому не надавалась. Тому нарахуванням позивачем заборгованості за послуги з центрального опалення згідно двоставкового тарифу вважає незаконним. Покликається в заперечення позову на ту обставину, що звертався в судовому порядку і рішенням суду зобов'язано позивача здійснити перерахунок квартплати. Наполягає, що при обрахунку тарифів позивач використовує незаконне рішення виконкому Львівської міської ради №1032 від 30.09.2005, з яким не погоджується. Позовні вимоги про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території заперечив з мотивів, що обмір прибудинкової території проведений позивачем невірно, що в свою чергу призвело до завищення тарифу по за утримання будинку і прибудинкової території. В задоволенні позову просить відмовити. Відповідач [PERSON] за викликом суду не прибула, повідомлялась належно. Суд з врахуванням думки сторін, вважає за можливе розглянути справу у відсутності цього відповідача. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.215 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі проживають та зареєстровані в [ADDRESS], є співвласниками помешкання, що стверджується копією довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописку №1702 від 03.07.2015 (а.с.4). Балансоутримувачем та виконавцем житлово-комунальних послуг у цьому будинку є позивач. У відповідності до ст.1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», балансоутримувачем будинку - є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавцем - є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг споживачу відповідно до умов договору; виробником - є суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; споживачем - фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно із ст.19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», балансоутримувач є особливим учасником відносин у сфері житлово-комунальних послуг, який, залежно від цивільно-правових угод, може бути споживачем, виконавцем або виробником таких послуг. У відповідності дост.7 цього Закон, орган місцевого самоврядування має право визначити виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Згідно із «Порядком визначення виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді», затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25.04.2005 №60, виконавець житлово-комунальних послуг визначається органами місцевого самоврядування, крім випадків, коли власник (власники) житлових будинків бажає (бажають) визначити виконавця житлово-комунальних послуг самостійно (п.1.4). Як встановлено судом, ЛКП «Старий Сихів» укладало з ЛМКП «Львівтеплоенерго» договір №1538/А про постачання теплової енергії в гарячій воді до будинку, в якому проживають відповідачі, строк дії якого пролонгований на кожний наступний рік, якщо про його припинення не буде письмової заяви однієї із сторін. У відповідності до умов цього договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго» як теплопостачальна організація, забезпечує постачання теплової енергії для опалення в потрібних обсягах в період опалювального сезону, а ЛКП «Старий Сихів» як споживач, зобов'язується отримувати та оплачувати одержану теплову енергію для опалення за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. (а.с.67-72) Таким чином, в силу наведених вище норм закону та укладеного впродовж спірного періоду між ЛПК «Старий Сихів» та ЛМКП «Львівтеплоенерго» договору на постачання теплової енергії до будинку [ADDRESS] саме ЛКП «Старий Сихів» був виконавцем послуг з централізованого постачання теплової енергії до квартир вказаного будинку (обслуговування внутрішньо-будинкової мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання), а ЛМКП «Львівтеплоенерго» - виробником послуг з постачання теплової енергії та, одночасно, виконавцем цих послуг, але лише в частині постачання теплової енергії до будинку, який знаходиться на балансі ЛКП «Старий Сихів», що відповідає положенню п.9 ч.1 ст.26 Закону Укоаїни «Про житлово - комунальні послуги» щодо визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу, а також відповідає наведеній вище нормі ст.19 цього Закону щодо правового статусу балансоутримувача у такому виді правовідносин. Встановлено, що відповідачі, не виконуючи обов'язки по оплаті наданих послуг станом на 01.11.2014 допустили заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 3780,44 грн. (опалення та приєднане теплове навантаження), що підтверджується представленим позивачем суду розрахунком - відомість про нарахування та оплату послуги, який відповідачами не спростовано. (а.с.5-6,55,74-124) Пунктом 1 ч. 1 ст.20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. При цьому, такому право відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст.20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст.67, 162 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. До комунальних послуг відносяться, зокрема, централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо (ст.13 Закону України «Про житлово - комунальні послуги»). Відповідно до ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків (в редакції постанови КМ України від 24.01.2006 №45), ст.20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» власники та наймачі (орендарі) квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Що стосується двоставкового тарифу на постачання теплової енергії, то згідно з Порядком формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №955 від 10.07.2006, який визначає механізм формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії підприємствами сфери теплопостачання та надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води; двоставковий тариф - тариф на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, який складається з річної абонентської плати (вартості обслуговування одиниці теплового навантаження об'єкта теплопостачання), яка компенсує умовно-постійну частину тарифу, та вартості одиниці реалізованої теплової енергії, послуг централізованого опалення і постачання гарячої води, яка компенсує умовно-змінну частину тарифу. Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 20.10.2006 №1189, зі змінами та доповненнями, внесеними рішеннями виконкому від 03.11.2006 №1304 від 23.03.3007 №140 органом місцевого самоврядування на території м.Львова встановлено двоставковий тариф для населення та інших споживачів теплової енергії з централізованого опалення. В подальшому нарахування плати за послуги з центрального опалення проводилось на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №107 від 13.02.2009 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 29.12.2008 №1433», рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №930 від 02.09.2008 «Про затвердження тарифів на теплову енергію для опалення та гарячого водопостачання»; рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 14.11.2008 №1255 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 20.09.2008 №930»; рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 29.12.2008 №1433 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 02.09.2008 №930». При цьому, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №1189 від 20.10.2006 «Про двоставковий тариф на теплову енергію, тариф на підігрів води та послуги з централізованого опалення і з підігріву води» оскаржувалось в судовому порядку та постановою Галицького районного суду м.Львова від 29.01.2013 в позові про визнання протиправним цього ж рішення відмовлено. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким визнано протиправним згадане рішення. Натомість, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.07.2014 скасовано постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 16.10.2013, а постанову Галицького районного суду м.Львова від 29.01.2013 залишено в силі. Наведеною вище ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 липня 2014 року, встановлено, що судом апеляційної інстанції при прийнятті рішення не було враховано рішення судів у іншій адміністративній справі за позовом до виконавчого комітету про оскарження того ж рішення №1189 від 20.10.2006 року «Про двоставковий тариф на теплову енергію, тариф на підігрів води та послуги з централізованого опалення і підігріву води», яка має преюдиціальне значення для вирішення даної. У цій справі суди дійшли висновку, що оскаржуване рішення №1189 від 20.10.2006 є економічно обґрунтованим та прийнято виконавчим комітетом з дотриманням вимог законодавства. Таким чином, за наведених обставин суд приходить до висновку про те, що посилання відповідача [PERSON] на незаконність проведення нарахування плати за центральне опалення згідно встановленого виконавчим комітетом Львівської міської ради двоставковим тарифом на теплову енергію, тарифом на підігрівв води та послуги централізованого опаленням і з підігріву води є безпідставними, такий тариф є чинним та прийнятим згідно вимог чинного законодавства, а відтак підлягає застосуванню при нарахування плати за відповідні послуги, тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Що стосується вимог про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, такі також підлягають до задовольнення. Позиція відповідача про те, що тарифи за послуги по утриманню будинку є завищеними внаслідок не належно здійсненого обміру прибудинкової території, що і призвело до завищення розмірів такої, і відповідно він здійснює оплату виходячи з власних обрахунків, суд такі пояснення визнає голослівними. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. В п. 3 ст.27 ЦПК України вказано, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Судом враховано, що нарахування плати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території проводиться позивачем на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради від 26.11.2010 №1651 «Про встановлення тарифів на послуги з утрмання будинків та прибудинкової територій для мешканців у м.Львові індивідуально по кожному будинку». Вказане рішення чинне на даний час. З'ясовано, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24.04.2012 в задоволенні позову [PERSON] до ЛКП «Старий Сихів» про здійснення перерахунку платежів відмовлено. (справа №1319/4558/12) Таким чином, всіма зібраними в ході розгляду справи доказами встановлено, що позивач надає послуги по утриманню будинку та прибудинкової території, в той час як відповідачем, на противагу цьому, не долучено жодного доказу в підтвердження своєї позиції, що дозволяє назвати її голослівною, і не дає підстав покласти в основу судового рішення. Щодо строку позовної давності, на пропущення якого покликається відповідач, то суд враховує наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.ст.256, 257 ЦК України). У відповідності до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Однак, ст.264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Як вбачається з відомостей про нарахування за житлово-комунальні послуги, відповідачі періодично сплачували за надані послуги, чим визнавали борг, а тому в силу ст.264 ЦК України строк позовної давності не є пропущеним. (а.с.54,55, 73-131) Суд приймає такі розрахунки як належний та допустимий доказ. Відтак, оскільки відповідачами належними та допустимими доказами у відповідності до вимог ст.57-60 ЦПК України розрахунок позивача не спростовано, а тому з відповідачів як власників помешкання на користь позивача слід солідарно стягнути заборгованість в розмірі 5906,79 грн., яка складається: за центральне опалення за період з 01.12.2006 по 01.11.2014 в розмірі 3780,44 грн., за утримання та обслуговування будинку та прибудинкової територі в розмірі 2126,35 грн. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути сплачений останнім і документально підтверджений судовий збір в розмірі 243,60 грн., порівну з кожного по 121,80 грн. (а.с.1) На підставі наведеного та

Outcome: approved