Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивач ПАТ «ДельтаБанк» звернувся до суду із даним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому просить стягнути солідарно з них на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 453017, 30 гривень та пропорційно судовий збір в сумі 3441 гривня. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23.10.2008 року між «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №11404480000, згідно з умовами якого банк надав відповідачці кредитні кошти у розмірі 200000 гривень з розрахунку 25% річних на строк з 23.10.2008 року по 23.10.2023 року. Виконання зобов'язань забезпечено договорами порук №23497 та №23498 укладеними між банком та [PERSON] та [PERSON]. Оскільки позичальник не виконує умов договору, внаслідок чого створилася заборгованість , просить стягнути суму заборгованості 453017 гривень 30 копійок та судові витрати. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічними позовами до ПАТ «Дельта Банк», в яких просять визнати недійсними договори поруки та стягнути на їх користь моральну шкоду. Свої зустрічні позовні вимоги обґрунтовують тим, що ніяких договорів поруки вони не укладали, підписи на вказаних договорах їм не належать, чим спричинено їм моральну шкоду, яку кожен з них оцінив у сумі 5000 гривень. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Дельта Банк» Блонський В.К. підтримав позовні вимоги, просить їх задовольнити, зустрічних позовних вимог не визнав. Відповідачка [PERSON] в засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, її представник [PERSON] позовних вимог своєї довірительки не визнав, просить відмовити в їх задоволенні за пропуском строку позовної давності (а.с.116). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовних вимог про стягнення заборгованості не визнали , зустрічні вимоги підтримали, просять їх задоволити, визнати недійсними договори поруки. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог по первісному позову та задовольняє частково зустрічні позовні вимоги , виходячи з таких підстав. Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 23 жовтня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11404480000, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 200000 гривень зі сплатою 25% річних строком до 23 жовтня 2023 року. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку , обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «Укрсиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Укрсиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Укрсиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «ДельтаБанк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «Укрсиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Нормами ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити гроші відповідно до ст. 625 ЦК України незалежно від сплати процентів, належних йому згідно з вимогами ст. 1048 ЦК України. Якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст.253 ЦК). За правилами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Останній платіж [PERSON] здійснила в листопаді 2008 року. З цього часу і почав текти строк позовної давності, який закінчився в листопаді 2011 року. Згідно ст. 267ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до п.7ч.13ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у спорах щодо споживчого кредитування забороняється вимагати повернення споживчого кредиту строк якого минув. Верховним Судом України викладено правову позицію з питань обчислення строків позовної давності та встановлення різних видів цивільно-правової відповідальності у справі №6-116цс13, що несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. При розгляді вказаної справи Верховний Суд зробив правовий висновок, відповідно до якого пункт 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою частиною 11 статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони споживчого кредиту. Доказів про вчинення боржником в межах позовної давності будь-яких дій, що свідчать про визнання ним свого боргу (сплата будь-якого платежу, надання банку письмової заяви про визнання боргу тощо), як і доказів на підтвердження поважності пропущення строку позовної давності, позивачем не надано, а тому відсутні підстави для переривання перебігу позовної давності та визнання поважними причин її пропущення відповідно до ст.ст.264,267 ЦК України. Оскільки на час звернення до суду строк позовної давності сплив, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог у зв'язку із спливом строку позовної давності. Суд вважає частково підставними зустрічні вимоги про визнання недійсними договорів поруки. В судовому засіданні позивачі за зустрічними позовами наполягали на тому, що зазначені договори вони не укладали. Про наявність спірних угод їм стало відомо після пред'явлення банком позову про стягнення заборгованості за кредитним договором. По даній справі було призначено почеркознавчу експертизу , проведення якої доручено експертам НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області. Відповідно до висновку експерта №11498 від 09.02.2014 року підписи, розташовані в графах «Поручитель [PERSON]» договору поруки № 234397 від 23.10.2008 року виконані не [PERSON], а іншою особою. Підписи, розташовані в графах «Поручитель [PERSON]» договору поруки №234398 від 23.10.2008 року виконані не [PERSON], а іншою особою. За змістом ст.202, ч.3ст.203 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Таким чином, вказані договори поруки слід визнати недійсними. Разом з тим , суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивачів за зустрічними позовами про стягнення моральної шкоди. Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснив, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача , наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Оскільки [PERSON] та [PERSON] не довели про спричинення їм моральних страждань, то суд відмовляє в задоволенні зазначених зустрічних позовних вимог. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial