Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 19 вересня 2009 року уклала шлюб з відповідачем по справі - [PERSON] . Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2015 року шлюб між ними розірвано. За час шлюбу вона з відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 10 вересня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області придбали житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, який розташований по [ADDRESS] . Згідно рішення від 20 грудня 2016 року Криничанського районного суду Дніпропетровської області за нею визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, який розташований по [ADDRESS] . На сьогоднішній день вона з колишнім чоловіком не дійшли згоди в добровільному порядку щодо користування житловим будинком, тому просить виділити в натурі належні їй Ѕ частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, який розташований по [ADDRESS] , визначити порядок користування земельною ділянкою площею 1200 кв.м за адресою: [ADDRESS] , стягнути судові витрати. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день слухання справи сповіщений належним чином; про причини неявки до суду не повідомив. Перевіривши матеріали та оцінивши докази по справі суд встановив, що 19 вересня 2009 між сторонами був зареєстрований шлюб. Під час шлюбу вони придбали житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, який розташований по [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 10 вересня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Криничанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, за спільні кошти, де постійно проживали. Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно рішення від 20 грудня 2016 року Криничанського районного суду Дніпропетровської області за нею визнано право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, який розташований по [ADDRESS] . На сьогоднішній день вона з колишнім чоловіком не дійшли згоди в добровільному порядку щодо користування житловим будинком. Ухвалою Криничанського районного суду від 21 лютого 2019 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, згідно якої визначено варіанти розподілу домоволодіння, а стосовно визначення порядку користування земельною ділянкою площею 1200 кв.м експертом зазначено, що в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація щодо наявності встановлювальної документації, а саме землевпорядної справи з виносом меж в натурі. Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст.70 СК України у разі поділу майна,що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними,якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюб ним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Ч.1 ст.369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно статті 69 СК України дружина та чоловік, мають право на поділ майна, належного їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»передбачено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Ураховуючи вище викладене, те, що справа перебуває у судді з 26 грудня 2019 року, відповідач в судове засідання не з`являвся, що вказує на затягування розгляду справи, тому суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню.

Outcome: partial