Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивачка просить суд постановити рішення про зміну розміру аліментів, що стягуються з відповідача на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15.03.2016 року на її користь на утримання повнолітньої дитини сина [PERSON], який продовжує навчання. Зазначає, що на даний час позивачка не працює, є пенсіонеркою, дитина навчається, винаймає квартиру, що тягне за собою витрати, які позивачка не має можливості оплатити. Зважаючи на ці обставини позивачка просить суд постановити рішення про зміну розміру аліментів, що був стягнутий з відповідача за попереднім рішенням суду, та стягувати такі аліменти в розмірі по 1000 грн., щомісячно. Позивачка позов підтримала. Пояснила суду, що вона не оскаржувала рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15.03.2016 року, хоча згідно позовної заяви просила стягувати аліменти у більшому розмірі, ніж визначив суд. Але з часу постановлення судового рішення відбулося підвищення цін, дитина сплачує за квартиру, до того ж потребує додаткових витрат на лікування, і тому позивачка звернулася до суду з даним позовом, який просить задоволити. Відповідач в останнє судове засідання не зявився. Раніше, будучи присутнім на розгляді справи, позов не визнав. До суду були подані письмові заперечення. Відповідач зазначає про те, що він створив нову сімю, має на утриманні двоє дітей, а тому не має змоги надавати допомогу в тому розмірі, про який просить позивачка. Представник відповідача позов не визнала. Додатково пояснила, що син [PERSON] протягом певного періоду був працевлаштований, отримував доходи; на даний час він також може працевлаштуватися. А з метою оптимізації видатків може жити у гуртожитку, а не винаймати окрему квартиру. Рівень доходів відповідача не дозволяє йому надавати допомогу в тому розмірі, про який просить позивачка. За наведеного просить суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15.03.2016 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання сина [PERSON], в розмірі по 500 грн., щомісячно, на період навчання, але не далі як до досягнення дитиною віку двадцяти трьох років. Дане рішення набрало законої сили 04.05.2016 року. Як пояснила позивачка, вона очікувала, що суд задоволить заявлений позов в повному обсязі (позивачка просила стягувати аліменти по 750 грн.), але оскаржувати прийняте судом рішення не стала. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Позивачка обгрунтовує заявлені вимоги тим, що з часу постановлення судового рішення: ●відбулося зростання цін; ●син винаймає квартиру, у звязку з чим зростають потреби в грошових коштах; ●син щотижня приїздить з м. Тернополя до м. Рівне, а потім повертається на навчання, а тому є необхідність у покритті цих витрат; ●у сина була діагностована хвороба, яка потребує додаткових витрат; ●позивачка є пенсіонеркою, і їй вкрай важно сплачувати за навчання сина. При прийнятті рішення суд зважає на наступне. На час прийняття рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 15.03.2016 року існували обставини, про які зазначає позивачка як на підставу для обгрунтування заявлених позовних вимог про зміну розміру аліментів (принаймі вона не заперечила про протилежне), а саме що: ●син винаймав квартиру; ●син щотижня приїздив з м. Тернополя до м. Рівне, а потім повертався на навчання; ●позивачка є пенсіонеркою, і їй вкрай важно сплачувати за навчання сина. При розгляді справи судом враховувалися доводи позивачки, пояснення відповідача, та суд 15.03.2016 року прийняв відповідне рішення, яке позивачка не оскаржила. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: ●зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, ●погіршення або поліпшення здоровя платника або одержувача аліментів, ●та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як видно, цей перелік обставин відрізняється від переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів (ст.182 СК України). Він є вичерпним і вужчим.\~ В судове засідання не були надані належні і допустимі докази того, що позивачка чи відповідач: ●мають погіршення чи покращення стану здоров'я на час звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів (04.10.2016 року) та на час розгляду справи судом порівно з тим, який існував станом на час постановлення рішення про стягнення аліментів (15.03.2016 р.), ●мають погіршення чи покращення майнового стану на час звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів (04.10.2016 року) та на час розгляду справи судом порівно з тим, який існував станом на час постановлення рішення про стягнення аліментів (15.03.2016 р.), ●мають зміни у сімейному стані, або є в наявності інші обставини, які були б відмінні від тих, які існували станом на час постановлення рішення про стягнення аліментів (15.03.2016 р.) і на даний час, і давали б суду підставу для задоволення заявленого позову. Позивачка не довела, що з 15.03.2016 року і до часу звернення до суду (чи на час поставновлення судового рішення) відбулося зростання споживчих цін чи цін на послуги, принаймі вдвічі, що зумовило її просити про збільшення присуджених аліментів у два рази. Позивачка зазначає, що дитина потребує додаткових витрат на лікування. Але, за положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. А згідно статті 185 СК України, окрім сплати аліментів, той з батьків, з кого присуджується стягнення аліментів на дитину зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Отже, витрати на лікування дитини, яка досягла повноліття і продовжує навчання, не повязані з необхідністю надання матеріальної допомоги у звязку з тим, що дитина навчається. Суд при постановленні рішення повинен зважити на всі фактично обставини справи, та у звязку з цим прийняти законне, обґрунтоване та справедливе рішення. У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд позбавлений можливості задоволити заявлений позов у звязку з його безпідставністю та недоведеністю. За таких умов слід відмовити в його задоволенні.

Outcome: dismissed